ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА КИЄВА
________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

30.09.14 № 910/20635/14. за позовом: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м.Чернігів

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія насіннєвої
торгівлі», м.Київ

про стягнення 37 708,58 грн.

Суддя Любченко М.О.

Позивач, Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1, м.Чернігів звернувся до
господарського суду міста Києва з
позовною заявою до відповідача,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія насіннєвої
торгівлі», м.Київ про стягнення 37 708,58
грн.

Розглянувши позовну заяву та додані до
неї документи, господарським судом
встановлено наступне:

Згідно із п.2 ч.1 ст.57 Господарського
процесуального кодексу України
позивач зобов'язаний при поданні
позову надати суду докази відправлення
відповідачам копій позовної заяви і
всіх доданих до неї документів.
Відповідно до ч.1 ст.56 вказаного Кодексу
України позивач, прокурор чи його
заступник зобов'язані при поданні
позову надіслати сторонам копії
позовної заяви та доданих до неї
документів відповідно до кількості
відповідачів та третіх осіб листом з
описом вкладення.

Тобто, належними доказами направлення
на адресу відповідача позову та всіх
доданих до нього документів є опис
вкладення.

Такі приписи згаданих норм мають на
меті забезпечення, як конституційних
засад змагальності сторін та рівності
усіх учасників процесу перед законом і
судом (п.п.2, 4 ч.3 ст.129 Конституції
України), так і аналогічних приписів
ст.ст.4-2, 4-3 Господарського
процесуального кодексу України.

Відтак, на стадії прийняття позовної
заяви до розгляду та порушення
провадження у справі суд має бути
впевненим у тому, що зазначені засади
не були порушені заявником позову.

Згідно із ч.2 ст.34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Як вказувалось вище, у
даному випадку такими належними
доказами надіслання копій позовної
заяви з доданими до неї всіма
документами є описи вкладення
відправленої поштової кореспонденції,
засвідчені підписом працівника
відділення поштового зв'язку та
відбитком календарного штемпеля цього
відділення.

За змістом положень п.3.1 Постанови №18
від 26.12.2011р. Пленуму Вищого
господарського суду Україн «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»
місцезнаходження юридичної особи або
місце проживання фізичної особи -
підприємця визначається на підставі
відомостей, внесених до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців (стаття 17
Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців»). Таким чином, у
випадках, передбачених статтею 56
Господарського процесуального кодексу
України, місцезнаходження (місце
проживання) відповідача визначається
за даними його державної реєстрації як
суб'єкта господарювання.

Відповідно до відомостей витягу №19376456
від 30.09.2014р. з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців місцезнаходженням
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія насіннєвої
торгівлі» є: 03148, м.Київ, Святошинський
район, вул.Гната Юри, буд.9, кімн.414.

Проте, як встановлено судом, в якості
доказу виконання обов'язку,
передбаченого п.2 ч.1 ст.57
Господарського процесуального кодексу
України, Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 до матеріалів позову надано
лише опис вкладення б/н від 25.09.2014р. про
направлення позовної заяви з додатками
на адресу: 03035, м.Київ, вул.Льва Толстого,
63, офіс 201.

Наразі, належних доказів на
підтвердження того, що відповідач
станом на час подання розглядуваного
позову знаходиться саме за зазначеною
адресою, а також жодних доказів
направлення позову та доданих до нього
документів на адресу місцезнаходження
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія насіннєвої
торгівлі», яка вказана в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, позивачем
не представлено.

Відомості стосовно поштової адреси, що
містяться в доданих до позовної заяви
договорі №2414-2305/14 від 23.05.2014р. та
претензії б/н від 25.07.2014р., судом до
уваги не приймаються, оскільки вказані
документи не є належними доказами
визначення місцезнаходження
відповідача у відповідності до
положень п.3.1 Постанови №18 від 26.12.2011р.
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції».

При цьому, п.4 ч.1 ст.65 Господарського
процесуального кодексу України надає
можливість судді витребувати від
сторін лише ті документи, які можуть
бути необхідні саме для вирішення
спору.

Як зазначено у ст.38 Господарського
процесуального кодексу України, суд
обмежений у праві самостійного
витребування доказів. Тому суд у разі
порушення позивачем ст.57
Господарського процесуального кодексу
України не має права скористатися
приписами ст.ст.38, 65 Господарського
процесуального кодексу України, а
навпаки є зобов'язаним виконати вимоги
ст.63 зазначеного Кодексу України.

За приписами п.6 ч.1 ст.63 Господарського
процесуального кодексу України суддя
повертає позовну заяву та додані до неї
документи без розгляду у випадку
неподання доказів надсилання
відповідачеві копії позовної заяви і
доданих до неї документів.

Крім того, відповідно до п.3 ч.1 ст.57
Господарського процесуального кодексу
України до позовної заяви додаються,
зокрема, документи, які підтверджують
сплату судового збору у встановлених
порядку і розмірі.

Згідно із ст.ст.1, 2 Закону України «Про
судовий збір» судовий збір - це збір, що
справляється на всій території України
за подання заяв, скарг до суду, а також
за видачу судами документів і
включається до складу судових витрат.
Платниками судового збору є громадяни
України, іноземці, особи без
громадянства, підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні) та фізичні особи -
підприємці, які звертаються до суду.

Статтею 4 вказаного Закону України
встановлено, що судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік»
мінімальна заробітна плата з 01.01.2014р.
становить 1218 грн.

За приписами ст.4 Закону України «Про
судовий збір» за подання до
господарського суду позовної заяви
майнового характеру судовий збір
встановлюється у розмірі 2% ціни позову,
але не менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати (1827 грн.) та не більше 60
розмірів мінімальних заробітних плат
(73080 грн.). З позовних заяв немайнового
характеру справляється судовий збір у
розмірі 1 мінімальної заробітної плати
(1218 грн.).

При цьому, згідно із п.2.11 Постанови №7
від 21.02.2013р. Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу», якщо в позовній заяві
об'єднано дві або більше вимоги
немайнового характеру, пов'язаних між
собою підставами виникнення або
поданими доказами, судовий збір
сплачується окремо з кожної з таких
вимог.

Як встановлено судом, позивачем до
матеріалів позову надано копію
платіжного доручення №2704 від 18.09.2014р., з
якої вбачається сплата Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 судового
збору за розглядуваним позовом у
розмірі 1827 грн. Проте, вказаний
документ в якості належного доказу
сплати судового збору судом до уваги не
приймається з огляду на наступне:

За змістом ст.36 Господарського
процесуального кодексу України
письмові докази подаються в оригіналі
або в належним чином засвідченій копії.
При цьому, пунктом 2 інформаційного
листа №01-06/1260/2012 від 17.09.2012р. Вищого
господарського суду України «Про
оформлення платіжних документів на
перерахування судового збору»
встановлено, що платіжне доручення на
безготівкове перерахування судового
збору, квитанція установи банку про
прийняття платежу готівкою, подаються
до господарського суду тільки в
оригіналі. Копії, у тому числі,
виготовлені із застосуванням
технічних засобів (фотокопії тощо), цих
документів не можуть бути належним
доказом сплати судового збору.

Будь-яких інших доказів на
підтвердження сплати судового збору у
встановленому законом розмірі
позивачем не надано.

Наразі, господарський суд зазначає, що
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не
входить до переліку осіб, звільнених
від сплати судового збору відповідно
ст.5 Закону України «Про судовий збір».

За приписами п.4 ч.1 ст.63 Господарського
процесуального кодексу України суддя
повертає позовну заяву та додані до неї
документи без розгляду у випадку
неподання доказів сплати судового
збору у передбаченому порядку та
розмірі.

За таких обставин, у зв'язку з
ненаданням позивачем належних доказів
направлення відповідачу копії позову
та всіх доданих до нього документів
(опису вкладення), приймаючи до уваги
відсутність належних доказів сплати
судового збору у встановленому законом
розмірі, враховуючи приписи ст.57, п.4, 6
ч.1 ст.63 Господарського процесуального
кодексу України, позовна заява та
додані до неї документи підлягають
поверненню заявнику без розгляду.

За приписами ч.3 ст.63 Господарського
процесуального кодексу України
повернення позовної заяви не
перешкоджає повторному зверненню з
нею до господарського суду в
загальному порядку після усунення
допущеного порушення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.57,
п.п.4, 6 ч.1 ст.63, ст.86 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м.Чернігів до
відповідача, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія насіннєвої
торгівлі», м.Київ про стягнення 37 708,58
грн. та додані до неї документи
заявнику без розгляду.

Роз'яснити Фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_1, що повернення позовної заяви
без розгляду не перешкоджає повторному
зверненню з нею до господарського суду
в загальному порядку після усунення
допущеного порушення.

Суддя
М.О. Любченко