ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2014 р.
Справа № 922/1940/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя
Ільїн О.В. , суддя Россолов В.В.

при секретарі судового засідання
Голозубовій О.І.

за участю представників сторін:

позивача- Феленко С.О., за довіреністю
б/н від 25.06.2014 року,

3-ої особи, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача - ОСОБА_1, за довіреністю №63
від 19.06.2014 року

відповідача-Машкіної Л.О. за
довіреністю №787 від 22.11.2013 р.

розглянувши апеляційну скаргу
позивача-ТОВ "Торговий Дім Агродар"
(вх.№2138 Х/1-42) на рішення Господарського
суду Харківської області від 16.07.14 у
справі № 922/1940/14

за позовом ТОВ "Торговий Дім Агродар",

3-я особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача-ПАТ"Фідобанк",м.Київ,

до ПАТ "Реал Банк",

про стягнення 1 919 510,35 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду
Харківської області від 16 липня 2014 року
по справі №922/1940/14 (суддя Доленчук Д.О.) в
задоволенні позову ТОВ "Торговий Дім
Агродар" відмовлено повністю.

Позивач-ТОВ "Торговий Дім Агродар" з
рішенням Господарського суду
Харківської області від 16 липня 2014 року
по справі №922/1940/14 не погодився,
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права
при прийнятті рішення, просить його
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позовні вимоги ТОВ "ТД Агродар"
задовольнити у повному обсязі.

18 серпня 2014 року від відповідача
надійшов відзив на апеляційну скаргу
(вх.№6734), в якому ПАТ "Реал Банк" просить
рішення Господарського суду
Харківської області від 16 липня 2014 року
у справі №922/1940/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

27 серпня 2014 року колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду з огляду на неявку
у судове засідання представника 3-ої
особи, яка не заявляє самостіних вимог
на предмет спору на строні позивача, з
метою забезпечення необхідних умов для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства, прийняття законного та
обґрунтованого рішення у справі,
дійшла висновку про необхідність
відкладення розгляду справи.

17 вересня 2014 року від позивача надійшло
клопотання (вх.№7893)

17 вересня 2014 року колегія суддів для
повного, всебічного та об'єктивного
розгляду апеляційної скарги вирішила
оголосити перерву у судовому до 22
вересня 2014 року.

22 вересня 2014 року від ПУАТ «Фідобанк»
надійшли заперечення на апеляційну
скаргу, в яких останній просить
відмовити в апеляційній скарзі ТОВ «ТД
Агродар» у повному обсязі, та залишити
рішення Господарського суду
Харківської області від 16 липня 2014 року
без змін.

У судове засідання, яке відбулось 22
вересня 2014 року, з'явились належні
представники сторін, які підтримали
свої правові позиції по справі.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі доводи
позивача, перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлення обставин справи та
відповідність їх наданим доказам, та
повторно розглянувши справу у
відповідності до вимог статті 101 ГПК
України, колегія суддів встановила
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
30.09.2013 р. між сторонами був укладений
договір № 445/08-1/БТ банківських рахунків
суб'єктів господарювання (надалі -
договір) та відкритий позивачу
розрахунковий рахунок № 652.

Відповідно до п. 1.1. договору банк
відкриває клієнту поточний рахунок в
національній та іноземній валютах для
зберігання коштів клієнта і
зобов'язується здійснювати
розрахунково-касове обслуговування
клієнта за рахунками відповідно до
вимог чинного законодавства України,
банківських правил
(нормативно-правових актів
Національного банку України,
внутрішніх положень банку тощо) та умов
цього договору, а клієнт зобов'язується
своєчасно здійснювати оплату наданих
банком послуг, здійснювати операції за
рахунками відповідно до вимог чинного
законодавства України, банківських
правил та умов цього договору. Згідно п.
2.1. договору клієнт здійснює операції
за рахунком на підставі платіжних
інструментів, включаючи
розрахунково-касові документи, які
передбачені чинним законодавством
України та банківськими правилами.

Позивач зазначає, що станом на 04
березня 2014 року залишок коштів
позивача на його рахунку в банку
складав 2520354,41 грн., що підтверджується
банківською випискою по рахунку за
04.03.2014 р.

21 листопада 2013 р. між позивачем та ПАТ
"Фідобанк" був укладений договір
овердрафту № 996Ю від 21.11.2013 р.

Відповідно до п.2.1. договору овердрафту
№ 996Ю ПАТ "Фідобанк" зобов'язувався
надати позивачу за поточним рахунком
останнього овердрафт в межах ліміту
овердрафту на умовах цього договору, а
позивач зобов'язувався сплачувати ПАТ
"Фідобанк" заборгованість за
овердрафтом, з врахуванням визначеного
цим договором строку безперервного
користування овердрафтом та терміну
погашення овердрафту, сплачувати
проценти за користування овердрафтом,
комісії та інші платежі в розмірі та на
умовах, обумовлених цим договором.

Як зазначає позивач, на виконання
вищевказаного договору овердрафту ПАТ
"Фідобанк" відкрив позивачу поточний
рахунок №6597 та надав кредитні
кошти в сумі 2200000,00 грн. на даний
розрахунковий рахунок. Позивач з
відкритого в ПАТ "Фідобанк"
розрахункового рахунку №6597 на
свій рахунок № 652, відкритому в
"Реал банк" перерахував грошові кошти,
надані по договору овердрафта № 996Ю, що
підтверджується платіжними
дорученнями № 2705 від 07.02.2014 р. на суму
500000,00 грн., №2706 від 07.02.2014 р. на суму
500000,00 грн., № 2746 від 19.02.2014 р. на суму
500000,00 грн., № 2753 від 20.02.2014 р. на суму
500000,00 грн., № 2757 від 20.02.2014 р. на суму
300000,00 грн., № 2754 від 20.02.2014 р. на суму
242356,77 грн.

У зв'язку з необхідністю сплати
заборгованості за договором
овердрафту позивач звернувся до
відповідача з листом за вих. №19/03-14-02
від " 19" березня 2014 р. у якому просив
перерахувати грошові кошти у розмірі
2188152,77 грн. з поточного рахунку №
652 на поточний рахунок № 6597,
відкритий у ПАТ "Фідобанк" згідно
платіжного доручення № 250 від 19.03.2014 р.,
Однак, вказане платіжне доручення не
було виконано та не було повернуто на
адресу позивача із зазначенням підстав
невиконання.

Також, 18.04.2014 р. на адресу відповідача
було надіслано листа за №18/04-14-01 з
платіжним дорученням № 251 від 18.04.2014 р.,
відповідно до якого позивач просив
перерахувати грошові кошти у розмірі
1919510,35 грн. з поточного рахунку №652
на поточний рахунок №6597,
відкритий у ПАТ "Фідобанк" згідно
платіжного доручення № 251 від 18.04.2014 р.
Однак, вказане платіжне доручення не
було виконано та не було повернуто на
адресу позивача із зазначенням підстав
невиконання.

Таким чином, позивач вказував, що
відповідач порушив зобов'язання щодо
виконання розпорядження позивача про
перерахування коштів в сумі 2188152,77 грн.
на підставі платіжного доручення № 250
від 19.03.2014 р. та коштів в сумі 1919510,35 грн.
на підставі платіжного доручення № 251
від 18.04.2014 р.

Окрім цього, як вбачається з матеріалів
справи, рішенням № 10 від 28.02.2014 р.
виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
була розпочата процедура виведення ПАТ
"Реал банк" з ринку та здійснення в
ньому тимчасової адміністрації.

Постановою Правління Національного
банку України № 295 від 21 травня 2014 р.
"Про відкликання банківської ліцензії
та ліквідацію ПАТ "Реал банк" була
відкликана банківська ліцензія та
розпочато процедуру ліквідації ПАТ
"Реал банк".

Рішенням Господарського суду від 16
липня 2014 року з підстав того, що
стягнення з відповідача коштів на
підставі договору банківського
рахунку є не можливим, оскільки це
фактично є погашенням вимог кредитора
в порушення порядку, встановленого
Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
який не припускає задоволення вимог
окремих кредиторів у індивідуальному
порядку поза межами ліквідаційної
процедури в задоволенні позову було
відмовлено.

Позивач з даною правовою позицією
Господарського суду Харківської
області не погоджується, зазначає про
її помилковість, з огляду на той факт,
що жодними приписами законодавства не
забороняється стягнення з ПАТ «Реал
Банк» на користь третьої особи (ПУАТ
«Фідобанк»). Зазначаючи прри цьому, що
метою стягнення грошових коштів у
розмірі 1919510,35 грн з ПАТ «Реал Банк» на
користь ПУАТ «Фідобанк» є заміна
кредитора, оскільки вказані грошові
кошти зобов'язано перевести ПАТ «Реал
Банк», а не ТОВ «ТД Агродар». У зв'язку з
чим, на думку позивача, фактично
кредитором ПАТ «Реал Банк» є ПУАТ
«Фідобанк», а не ТОВ «ТД Агродар».

Колегія судді вважає, що дане
твердження позивача не має під собою
правових підстав, і як наслідок не
спростовує висновку Господарського
суду Харківської області, з огляду на
наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви,
позивач просить стягути з ПАТ "Реал
Банк" на користь ПАТ "Фідобанк" грошові
кошти в сумі 1919510,35 гривень в рахунок
виконання зобов'язання ТОВ "ТД Агродар"
за договором овердрафту №996Ю від 21.11.2013
року, укладеного між ТОВ"ТД Агродар" і
ПУАТ "Фідобанк".

Проте, колегія наголошує, що позивач не
має жодних правових підстав для
звернення саме з даною правовою
вимогою до ПАТ "Реал Банк".

Так відповідно до частини першої
статті 1 ГПК України підприємства,
установи, організації, інші юридичні
особи (у тому числі іноземні),
громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Частинами першою і другою статті 21
названого Кодексу передбачено, що
сторонами в судовому процесі -
позивачами і відповідачами - можуть
бути підприємства та організації,
зазначені у статті 1 цього Кодексу.
Позивачами є підприємства та
організації, що подали позов або в
інтересах яких подано позов про захист
порушеного чи оспорюваного права або
охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорення.

Таким чином, у розумінні закону,
суб'єктивне право на захист - це
юридично закріплена можливість особи
використати заходи правоохоронного
характеру для поновлення порушеного
права і припинення дій, які порушують
це право.

Згідно з частиною першою статті 28 ГПК
України справи юридичних осіб в
господарському суді ведуть їх органи,
що діють у межах повноважень, наданих
їм законодавством та установчими
документами, через свого представника.

З огляду на наведені приписи
законодавства у даному випадку до
господарського суду з даним позовом за
захистом свого порушеного права мало
звернутися виключно ПАТ"Фідобанк", а не
ТОВ "Торговий Дім Агродар".

В підтвердження даного висновку,
колегія суддів зазначає, що за
договором № 445/08-1/БТ банківського
рахунку у позивача не передбачено
право вимоги стягнення коштів на
користь третіх осіб.

Крім цього, договір овердрафту №996Ю, на
який посилається ТОВ "ТД Агродар", також
не надає можливість позивачу на
звернення з даною правовою вимогою.

Так п.12.8 даного договору встановлено,
що позичальник не має права за власною
ініціативою повністю або частково
уступити свої права та зобов'язання по
цьому Договору іншій особі без
попередньої письмової згоди банку.

Тим більше, ПУАТ "Фідобанк" зазначено,
що станом на 22.09.2014 року заборгованість
ТОВ "ТД Агродар" за догвором овердрафту
№996Ю від 21.11.2013 року погашена у повному
обсязі.

З урахуванням вищенаведеного, колегія
суддів наголошує про відсутність у ТОВ
"ТД Агродар" жодних правових підстав
для звернення до суду першої інстанції
з вимогою про стягнення з ПАТ "Реал
Банк" на користь ПАТ "Фідобанк" грошових
кошти в сумі 1919510,35 гривень в рахунок
виконання зобов'язання ТОВ "ТД Агродар"
за договором овердрафту №996Ю.

Окрім цього, колегія суддів відхиляє
доводи позивача з огляду на правовий
аспект, враховуючи наступне.

Як зазначалось раніше, постановою
Правління Національного банку України
від 28.02.2014 року №109 у Публічному
акціонерному товаристві "Реал Банк"
запроваджено тимчасову адміністрацію
строком на три місяці з 03.03.2014 року до
02.06.2014 року.

Так процедура стягнення коштів в
період тимчасової адміністрації та
ліквідації банку регулюється
безпосередньо Законом України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб".

Стаття 1 цього Закону визначає, що цим
Законом встановлюються правові,
фінансові та організаційні засади
функціонування системи гарантування
вкладів фізичних осіб, повноваження
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб (далі - Фонд), порядок виплати
Фондом відшкодування за вкладами, а
також регулюються відносини між
Фондом, банками, Національним банком
України, визначаються повноваження та
функції Фонду щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків. Відносини, що
виникають у зв'язку із створенням і
функціонуванням системи гарантування
вкладів фізичних осіб, виведенням
неплатоспроможних банків з ринку та
ліквідації банків, регулюються цим
Законом, іншими законами України,
нормативно-правовими актами Фонду та
Національного банку України.

Отже, норми наведеного закону
стосуються не лише вкладів фізичних
осіб, але і регулюють будь-які
відносини, які виникають у зв'язку із
виведенням неплатоспроможних банків з
ринку та ліквідації банків, в тому
числі відносини з клієнтами фізичними
особами, юридичними особами, іншими
учасниками господарської діяльності
банку.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" тимчасова адміністрація - це
процедура виведення банку з ринку, що
запроваджується Фондом стосовно
неплатоспроможного банку в порядку,
встановленому цим Законом

Згідно ст. 34 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
Фонд розпочинає процедуру виведення
неплатоспроможного банку з ринку та
здійснення тимчасової адміністрації в
банку на наступний робочий день після
офіційного отримання рішення
Національного банку України про
віднесення банку до категорії
неплатоспроможних.

Частина 2 названої статті визначає, що
не пізніше наступного робочого дня
після початку тимчасової
адміністрації Фонд розміщує
інформацію про запровадження
тимчасової адміністрації в банку на
своїй офіційній сторінці в мережі
Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів
публікує її в газетах "Урядовий кур'єр"
або "Голос України".

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів зауважує, що позивач звернувся
до відповідача з вимогою про
перерахування грошових коштів у
розмірі 2188152,77 грн з поточного рахунку
№652 на поточний рахунок №6597,
відкритий у ПУАТ «Фідобанк» згідно
платіжного доручення №250 від 19 березня
2014 року, з вимогою про перерахування
грошових коштів у розмірі 1919510,35 грн з
поточного рахунку №652 на поточний
рахунок №6597, відкритий у ПУАТ
«Фідобанк» згідно платіжного
доручення №251 від 18 квітня 2014 року вже
після запровадження тимчасової
адміністрації.

Частина 1 статті 1074 Цивільного кодексу
України встановлює, що обмеження прав
клієнта щодо розпоряджання грошовими
коштами, що знаходяться на його
рахунку, не допускається, крім
випадків обмеження права
розпоряджання рахунком за рішенням
суду або в інших випадках, встановлених
законом, а також: у разі зупинення
фінансових операцій, які можуть бути
пов'язані з легалізацією (відмиванням)
доходів, одержаних злочинним шляхом,
або фінансуванням тероризму,
передбачених законом.

Згідно з частиною 1 статті 175
Господарського кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Стаття 509 Цивільного кодексу України
визначає, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Стаття 1066 Цивільного кодексу України
встановлює, що за договором
банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком. Банк має право
використовувати грошові кошти на
рахунку клієнта, гарантуючи його право
безперешкодно розпоряджатися цими
коштами.

Відповідно до пункту 1.30 статті 1 Закону
України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні" платіжне
доручення - розрахунковий документ,
який містить доручення платника банку,
здійснити переказ визначеної в ньому
суми коштів зі свого рахунка на рахунок
отримувача.

Згідно пункту 1.24 статті 1 Закону
України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні" переказ
коштів - рух певної суми коштів з метою
її зарахування на рахунок отримувача
або видачі йому у готівковій формі.

Стаття 36 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
визначає правові наслідки
запровадження тимчасової
адміністрації, зокрема, призупиняються
всі повноваження органів управління
банку (загальних зборів, спостережної
ради і правління (ради директорів) та
органів контролю (ревізійної комісії
та внутрішнього аудиту). Уповноважена
особа Фонду від імені Фонду набуває всі
повноваження органів управління банку
та органів контролю з дня початку
тимчасової адміністрації і до її
припинення.

Частина 5 названої статті Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" встановлює, що
під час тимчасової адміністрації не
здійснюється: задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку;
примусове стягнення коштів та майна
банку, звернення стягнення на майно
банку, накладання арешту на кошти та
майно банку; нарахування неустойки
(штрафу, пені), інших фінансових
(економічних) санкцій за невиконання чи
неналежне виконання зобов'язань перед
кредиторами та зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів); зарахування зустрічних
однорідних вимог, якщо це може
призвести до порушення порядку
погашення вимог кредиторів,
встановленого Законом України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб".

Також, ч. 6 ст. 36 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" визначає, що обмеження,
встановлене пунктом 1 частини п'ятої
цієї статті, не поширюється на
зобов'язання банку щодо:

- виплати коштів за вкладами вкладників
за договорами, строк яких закінчився,
та за договорами банківського рахунку
вкладників. Зазначені виплати
здійснюються в межах суми
відшкодування, що гарантується Фондом,
в національній валюті України. Вклади в
іноземній валюті перераховуються в
національну валюту України за
офіційним курсом гривні, встановленим
Національним банком України до
іноземних валют на день початку
процедури виведення Фондом банку з
ринку та здійснення тимчасової
адміністрації відповідно до цієї
статті;

- витрат, пов'язаних із забезпеченням
його господарської діяльності
відповідно до частини четвертої цієї
статті;

- виплати заробітної плати, авторської
винагороди, відшкодування шкоди,
заподіяної життю та здоров'ю
працівників банку;

- виплати аліментів, пенсій, стипендій,
інших соціальних, державних виплат,
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, ушкодженням здоров'я або
смертю, тощо;

- здійснення операцій з переказу коштів
фізичних та юридичних осіб, що надійшли
на їхні рахунки, починаючи з наступного
дня після запровадження процедури
тимчасової адміністрації;

- здійснення купівлі-продажу валюти
фізичними та юридичними особами для
погашення ними зобов'язань за
кредитними договорами, виконання
вимог, встановлених законодавством,
для обов'язкового продажу валюти.

З урахуванням вищенаведених положень,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
робить висновок, що відповідач був не в
змозі виконати зобов'язання щодо
перерахуванню коштів згідно
платіжного доручення №250 від 19.03.2014
року, та №251 від 18.04.2014 року у зв'язку із
запровадженням тимчасової
адміністрації, наслідки запровадження
якої поширюються на правовідносини,
які склалися між позивачем та
відповідачем і виключають можливість
вчинення дій по перерахування грошових
коштів на користь третьої особи, яка не
перебуває у правовідносинах із банком.

Крім того, запровадження у банку
тимчасової адміністрації, що зумовлює
обмеження (зупинення) виконання банком
зобов'язань перед вкладниками банку,
які є його кредиторами, у тому числі і
перед позивачем, не тільки
унеможливлює виконання відповідачем
платіжних документів позивача, а й
унеможливлює вчинення дій направлених
на повернення грошових коштів
позивачу, які знаходяться на його
рахунку.

Позивач у апеляційній скарзі вказує, що
метою стягнення грошових коштів у
розмірі 1919510,35 грн. з ПАТ "Реал Банк" на
користь ПУАТ «Фідобанк» є заміна
кредитора.

Колегія суддів відхиляє доводи
апелянта щодо заміни кредитора,
оскільки, така правова дія проводиться
за інших підстав та в іншому порядку.

Як вбачається із матеріалів справи,
постановою Правління Національного
банку України від 21.05.2014 року №295 "Про
відкликання банківської ліцензії та
ліквідацію Публічного акціонерного
товариства "Реал Банк" постановлено
відкликати банківську ліцензію та
ліквідувати ПАТ "Реал Банк" з 21.05.2014
року.

А отже, на час прийняття оскаржуваного
рішення, була розпочата процедура
ліквідації банку.

Згідно ч.2 ст. 46 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" з дня призначення уповноваженої
особи Фонду на ліквідацію:
припиняються всі повноваження органів
управління банку (загальних зборів,
спостережної ради і правління (ради
директорів)) та органів контролю
(ревізійної комісії та внутрішнього
аудиту). Якщо в банку, що ліквідується,
здійснювалася тимчасова
адміністрація, з дня прийняття рішення
про відкликання банківської ліцензії
та ліквідацію банку тимчасова
адміністрація банку припиняється;
банківська діяльність банку
завершується закінченням
технологічного циклу конкретних
операцій у разі, якщо це сприятиме
збереженню або збільшенню
ліквідаційної маси; строк виконання
всіх грошових зобов'язань банку та
зобов'язання щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів)
вважається таким, що настав;
припиняється нарахування відсотків,
неустойки (штрафу, пені) та
застосування інших санкцій за всіма
видами заборгованості банку; відомості
про фінансове становище банку
перестають бути конфіденційними чи
становити банківську таємницю;
укладення правочинів, пов'язаних з
відчуженням майна банку чи передачею
його майна третім особам, допускається
в порядку, передбаченому статтею 51
цього Закону; втрачають чинність
публічні обтяження чи обмеження на
розпорядження (у тому числі арешти)
будь-яким майном (коштами) банку.
Накладення нових обтяжень чи обмежень
на майно банку не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" вимоги за зобов'язаннями
банку, що виникли під час проведення
ліквідації, можуть пред'являтися
тільки в межах ліквідаційної
процедури.

Під час здійснення ліквідації у банку
не виникає жодних додаткових
зобов'язань (у тому числі зі сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів), крім витрат, безпосередньо
пов'язаних із здійсненням
ліквідаційної процедури.

Статтею 52 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
передбачено, що кошти, одержані в
результаті ліквідації та реалізації
майна банку, спрямовуються
уповноваженою особою Фонду на
задоволення вимог кредиторів у такій
черговості: зобов'язання, що виникли
внаслідок заподіяння шкоди життю та
здоров'ю громадян; грошові вимоги щодо
заробітної плати, що виникли із
зобов'язань банку перед працівниками
до прийняття рішення про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію
банку; вимоги Фонду, що виникли у
випадках, визначених цим Законом, у
тому числі щодо повернення цільової
позики банку, наданої протягом
здійснення тимчасової адміністрації з
метою забезпечення виплат відповідно
до пункту 1 частини шостої статті 36
цього Закону та щодо покриття витрат
Фонду, передбачених у пункті 17 частини
п'ятої статті 12 цього Закону; вимоги
вкладників - фізичних осіб у частині, що
перевищує суму, виплачену Фондом;
вимоги Національного банку України, що
виникли в результаті зниження вартості
застави, наданої для забезпечення
кредитів рефінансування; вимоги
фізичних осіб, платежі яких або платежі
на ім'я яких заблоковано (крім фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності); інші вимоги, крім вимог за
субординованим боргом; вимоги за
субординованим боргом.

Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
встановлено певний порядок погашення
вимог кредиторів, в період здійснення
ліквідаційної процедури банка, у
зв'язку з чим виконання платіжних
доручень про перерахування коштів на
підставі договору банківського
рахунку є неможливим, оскільки це
фактично є погашенням вимог кредитора
в порушення порядку, встановленого
Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
який не припускає задоволення вимог
окремих кредиторів у індивідуальному
порядку поза межами ліквідаційної
процедури.

Крім того, згідно з пунктом 2 статті 39
Закону України "Про виконавче
провадження" виконавче провадження
зупиняється до закінчення строку дії
зазначених обставин (передбачених
пунктом 9 статті 37 Закону України "Про
виконавче провадження").

Отже, можливе винесення судом рішення
про стягнення суми боргу фактично
означає стягнення в подвійному
розмірі, оскільки вимоги позивача
можуть бути задоволені як у порядку
процедури ліквідації банку, так і у
виконавчому провадженні, що не
допустимо та порушує права інших
кредиторів банку.

З огляду на наведені норми права та
обставини справи, колегія суддів
наголошує, що під час ліквідації банку
не допускається задоволення вимог
кредиторів банку окремо від
ліквідаційної процедури у зв'язку з
невідповідністю цієї процедури
порядку погашення вимог кредиторів,
встановленого Законом "Про банки і
банківську діяльність".

Колегія суддів звертає увагу, що
вказаний Закон є спеціальним, всі інші
закони України можуть застосовуватись
до правовідносин з банком лише в тій
частині, що не суперечить положенням
спеціального закону.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

В сукупному аналізу вищенаведених
положень, вбчається, що ПАТ "РЕАЛ БАНК"
не має жодних правових підстав
задовольнити кредиторські вимоги
позивача поза процедурою ліквідації, в
іншій, ніж передбачено законом
черговості, оскільки позивач має право
отримати грошові кошти виключно у
порядку та на умовах передбачених
Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб" та
підзаконними актами до нього,
відповідно до встановленого порядку.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів Харківського апеляційного
господарського суду вважає, що під час
розгляду справи господарським судом
першої інстанції встановлені фактичні
обставини справи на основі повного і
об'єктивного дослідження поданих
доказів, висновки суду відповідають
цим обставинам та їм надана правильна
юридична оцінка з правильним
застосуванням норм матеріального і
процесуального права, а тому підстави
для скасування рішення суду першої
інстанції відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
не знайшли свого підтвердження при
апеляційному перегляді справи та не
можуть бути підставою для скасування
оскаржуваного рішення у даній справі, у
зв'язку з чим рішення Господарського
суду Харківської області від 16 липня 2014
року по справі №922/1940/14 слід залишити
без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Враховуючи, що апеляційний
господарський суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні апеляційної
скарги, витрати позивача по сплаті
судового збору за подання апеляційної
скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 33, 44, 49, 91, 99, 101, п.1 ст. 103,
ст. 105 Господарського процесуального
кодексу України, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім Агродар" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду
Харківської області від 16 липня 2014 року
по справі №922/1940/14 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови підписаний 29
вересня 2014 року.

Головуючий суддя
Бондаренко В.П.

Суддя
Ільїн О.В.

Суддя
Россолов В.В.