ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 року Справа № 918/153/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого суддіОстапенка
М.І.,суддіКондратової
І.Д.,суддіСтратієнко Л.В.,за участю
представників сторін від позивачане
з'явився;від відповідача 1 Трохименко
Н.С.;від відповідача 2не з'явився;від
третіх осіб не з'явилися;розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Конікс"на
рішення Господарського суду
Рівненської області від 17.04.2014 року та
постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 12.08.2014 рокуу
справі№ 918/153/14 Господарського суду
Господарського суду Рівненської
областіза позовомТовариства з
обмеженою відповідальністю "Конікс"до1.
Публічного акціонерного
товариства акціонерний комерційний
банк "Індустріалбанк", 2. Відділу
державної виконавчої служби
Дубенського міськрайонного управління
юстиції Рівненської областіза участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача : ОСОБА_5за участю
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача : 1. ОСОБА_6 2.
Приватного нотаріуса Рівненського
міського нотаріального округу
ОСОБА_7провизнання виконавчого напису
таким, що не підлягає
виконанню,ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Конікс" (надалі -ТОВ,
позивач) звернулось до господарського
суду з позовом про визнання таким, що не
підлягає виконанню, виконавчого напису
від 25.06.2009 року, вчиненого приватним
нотаріусом Рівненського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 і
зареєстрованого в реєстрі за N 1026,
станом на 19.12.2011 року.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим,
що у процесі здійснення виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого напису державним
виконавцем були допущені численні
порушення Закону України "Про
виконавче провадження"; зазначена у
виконавчому написі сума
заборгованості не відповідає
фактичному стану розрахунків між
сторонами, оскільки станом на 19.12.2011
року заборгованість за кредитним
договором частково погашена, а сам
виконавчий напис вчинено з порушенням
вимог Закону України "Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяжень" (у редакції, чинній до
внесення змін згідно із Законом
України від 22 вересня 2011 року N 3795-VI "Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо регулювання
відносин між кредиторами та
споживачами фінансових послуг").

Відповідачі позовні вимоги не визнали,
посилаючись на те, що виконавчий напис
вчинено з дотриманням вимог чинного
законодавства, а позивачем пропущено
строк позовної давності.

Рішенням Господарського суду
Рівненської області від 17.04.2014 року
(суддя Качура А.М.), залишеним без змін
постановою Рівненського апеляційного
господарського суду (судді : Бучинська
Г.Б., Василищин А.Р., Філіпова Т.Л.), в
позові про визнання виконавчого напису
таким, що не підлягає виконанню, до
Публічного акціонерного товариства
акціонерний комерційний банк
"Індустріалбанк" (надалі - ПАТ АКБ
"Індустріалбанк", відповідач)
відмовлено, в частині позовних вимог до
відділу Державної виконавчої служби
Дубенського міськрайонного управління
юстиції Рівненської області
провадження по справі припинено, в
зв'язку з відмовою позивача від позову
в цій частині.

Не погоджуючись з вказаними судовими
рішеннями, позивач звернувся до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій посилаючись
на неповноту встановлення обставин
справи та порушення судами норм
процесуального та матеріального права,
просить скасувати рішення першої
інстанції та постанову апеляційної
інстанції і прийняти нове рішення, яким
позов задовольнити повністю.

Банк подав заперечення на касаційну
скаргу, в якому з нею не погоджується та
просить касаційну скаргу залишити без
задоволення, а оскаржувані судові
рішення у справі № 918/153/14 - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
та пояснення представника банку,
перевіривши згідно ст.ст. 1115, 1117
Господарського процесуального кодексу
України наявні матеріали справи на
предмет правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх
встановлення в судових рішеннях, а
також правильності застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
суд касаційної інстанції вважає, що
касаційну скаргу слід залишити без
задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу
України нотаріус здійснює захист
цивільних прав шляхом вчинення
виконавчого напису на борговому
документі у випадках і порядку,
встановлених законом.

У справі, що розглядається, судами
встановлено, що 25.06.2009 року приватним
нотаріусом Рівненського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 вчинено
виконавчий напис, яким на підставі
договору застави нерухомого майна
(іпотеки) № КRIZ/0800/48/06 від 25.12.2006 року
звернено стягнення на магазин
"Добробут", розташований за адресою: м.
Дубно, вул. Грушевського, 122, що належить
на праві власності ТОВ "Конікс", у
зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_5
зобов'язань за кредитним договором №
КRС/0800/340/06 від 25.06.2009 року.

За рахунок грошових коштів, отриманих
від реалізації вказаного майна,
пропонувалось задовольнити вимоги ПАТ
АКБ "Індустріалбанк" у розмірі
еквівалентному: 14767,00 доларів США -
заборгованість за кредитом; 3339,00
доларів США - заборгованість за
простроченим тілом кредиту за період з
26.11.2008 року по 12.06.2009 року; 189,61 доларів
США - заборгованість по відсоткам; 515,87
доларів США - заборгованість по
простроченим відсоткам за період з
26.11.2008 р. по 12.06.2009 року, що становить
18811,48 доларів США доларів США 48 центів,
які еквівалентні143161,01 грн за курсом НБУ
станом на 12.06.2009 року (7,6103 грн. за 1 долар
США) та пеня в розмірі 34804,49 грн і штраф в
розмірі 13779,21 грн, всього 191744,71 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
й суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що сума заборгованості у
виконавчому написі станом на момент
його вчинення визначена правильно,
позивач її не спростував в
установленому порядку, виконавчий
напис нотаріуса вчинено з дотриманням
вимог чинного законодавства, а тому
відсутні підстави для визнання його
таким, що не підлягає виконанню.

Вищий господарський суд України
вважає, що такий висновок суду є
законним, обґрунтованим, відповідає
нормам матеріального і процесуального
права, фактичним обставинам та наявним
матеріалам справи.

Посилання у касаційній скарзі щодо
порушень норм Закону України "Про
виконавче провадження", які були
допущенні державним виконавцем при
здійсненні виконавчих дій при
примусовому виконанні оскаржуваного
виконавчого напису, суд касаційної
інстанції не приймає до уваги, оскільки
такі дії (бездіяльність) державного
виконавця мають самостійний спосіб
оскарження й не можуть бути підставою
для визнання виконавчого напису таким,
що не підлягає виконанню.

Твердження заявника про те, що суди не
надали належної оцінки доказам у
справі, які підтверджують часткову
сплату боргу за кредитним договором за
період з 24.12.2010 року по 31.10.2011 року, суд
касаційної інстанції відхиляє,
оскільки для вирішення спору про право
і визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню, важливим є те, що
обставини, факти, з яким пов'язується
відсутність обов'язку у боржника за
написом, виникли до вчинення
оскаржуваного напису нотаріуса і
свідчать про помилковість
(безпідставність) вчинення
відповідного напису. В іншому разі
права боржника підлягають захисту в
іншій спосіб, зокрема, згідно п. 8 ч. 1 ст.
49 Закону України "Про виконавче
провадження" наслідком сплати
боржником боргу добровільно після
вчинення виконавчого напису є
закінчення виконавчого провадження, та
підставою для припинення реалізації
предмета іпотеки на прилюдних торгах
згідно ч. 1 ст. 42 Закону України "Про
іпотеку", якщо основне зобов'язання
було виконано до моменту реалізації
предмета іпотеки.

Посилання позивача у касаційній скарзі
на неврахування судами попередніх
інстанцій судового рішення
Рівненського міського суду від 15.10.2010
року у справі № 2-9773/2010 про стягнення
кредитної заборгованості з основного
боржнику, що, на його думку, підтверджує
подвійне стягнення кредитної
заборгованості, Вищий господарський
суд України також відхиляє, оскільки
вказане рішення було предметом
судового дослідження у судах
попередніх інстанцій й обґрунтовано не
взято до уваги з огляду на те, що
наявність невиконаного судового
рішення про стягнення з боржника на
користь кредитора заборгованості за
кредитним договором не позбавляє
кредитора права на отримання сум
шляхом звернення стягнення на передане
в іпотеку нерухоме майно, і не може мати
наслідком подвійне стягнення за
основним зобов'язанням.

Інші доводи заявника, зазначені у
касаційній скарзі, про порушення
судами норм матеріального та
процесуального права не знайшли свого
підтвердження під час розгляду справи
в суді касаційної інстанції.

За таких обставин, оскільки суди
попередніх інстанцій обґрунтовано
відмовили у задоволенні позову, і
підстави для скасування судових рішень
з наведених у касаційній скарзі
мотивів відсутні, касаційна скарга
підлягає залишенню без задоволення, а
прийняті у справі № 918/153/14 судові
рішення - без змін.

Судові витрати покладаються на
позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Конікс"
залишити без задоволення, а рішення
Господарського суду Рівненської
області від 17.04.2014 року та постанову
Рівненського апеляційного
господарського суду від 12.08.2014 року у
справі № 918/153/14- без змін.

Головуючий суддя
Остапенко М.І.Суддя
Кондратова І.Д.Суддя
Стратієнко Л.В.