ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2014 р.
справа № 911/3762/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Яреми В.А., розглянувши
матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, Київська обл., м.
Миронівка

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,
Київська обл., м. Біла Церква

про стягнення 37 133,79 гривень

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (особисто)

від відповідача: не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

30.08.2014 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
(далі-ФОП ОСОБА_1./позивач) звернувся до
господарського суду Київської області
з позовом до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (далі-ФОП ОСОБА_2./відповідач) про
стягнення 35 872,02 грн., з яких: 31 609,50 грн.
заборгованості за договором
перевезення вантажу №3 від 11.04.2013, 3 919,58
грн. інфляційних втрат та 342,94 грн. 3%
річних.

Відповідач не скористався правом,
наданим ст. 59 Господарського
процесуального кодексу України, та
відзив на позовну заяву не надав.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 03.09.2014 порушено провадження
у справі №911/3762/14 та призначено справу
до розгляду на 16.09.2014.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 16.09.2014 розгляд даної справи
було відкладено на 07.10.2014.

07.10.2014 через канцелярію господарського
суду Київської області від позивача
надійшла заява про збільшення розміру
позовних вимог, відповідно до якої
здійснивши арифметичний перерахунок
заявлених до стягнення інфляційних
втрат та 3% річних, розмір останніх
позивачем збільшено до 4 235,67 грн. та 1
288,62 грн. Зазначена заява судом
прийнята.

В судові засідання 16.09.2014 та 07.10.2014
представник відповідача не прибув,
витребувані судом документи не надав,
про причини їх ненадання суд не
повідомив, хоча про час та місце
розгляду даної справи був повідомлений
належним чином.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності та заслухавши
пояснення позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

11.04.2013 між ФОП ОСОБА_1 (далі-перевізник)
та ФОП ОСОБА_2 (далі-замовник) було
укладено договір перевезення вантажу
№3 (далі-договір), відповідно до якого
замовник доручив, а перевізник прийняв
на себе зобов'язання в порядку та на
умовах, визначених цим договором та
додатками до нього, здійснити
перевезення (експедирування)
автомобільним транспортом довірений
йому замовником вантаж, а замовник
зобов'язався сплатити плату за
перевезення вантажу.

Договір вважається укладеним і набирає
чинності з моменту його підписання
сторонами та скріплення печатками
сторін та діє до 31.12.2013, а в частині
розрахунків - до повного виконання
своїх зобов'язань платником (п. 8.1
договору).

На виконання умов договору, 11.04.2013
сторонами було підписано
договір-заявку №11.04.2013, відповідно до
якої замовник надав виконавцю для
перевезення вантаж, а виконавець
прийняв його та зобов'язався вчасно і в
повному обсязі доставити до місця
призначення, згідно маршруту
перевезення Рокитне-Миронівка.

Судом встановлено, що позивач свої
обов'язки за договором виконав
належним чином, надавши у квітні 2013
року послуги перевезення вантажу
загальною вартістю 32 609,50 грн., що
підтверджується підписам та
відбитками печаток сторін на акті
здачі-прийомки робіт (надання послуг)
№81 від 15.04.2013.

Натомість відповідач свої зобов'язання
в частині оплати вартості наданих
послуг перевезення вантажу належним
чином не виконав, сплативши лише 1 000,00
грн., внаслідок чого за ним утворилось 31
609,50 грн. заборгованості.

З метою досудового врегулювання даного
спору, позивачем було надіслано
відповідачу претензію б/н, відповідно
до якої позивач інформував останнього
про наявність заборгованості за
договором та вимагав її погашення.

Посилаючись на те, що відповідач на
зазначену претензію не відповів,
остаточні розрахунки за договором не
провів, позивач просить суд стягнути з
відповідача, зокрема, 31 609,50 грн.
заборгованості по оплаті вартості
послуг перевезення, наданих протягом
квітня 2013 року згідно договору.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Оскільки відповідачем не надано суду
ані відзиву на позовну заяву, ані
будь-яких інших доказів, що впливають
на вирішення даного спору по суті, суд у
відповідності до ст. 75 ГПК України,
здійснював розгляд даної справи за
наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, заслухавши пояснення
представника позивача, суд встановив,
що заявлена позовна вимога підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 1 ст. 307, ч. 2 п. 1
ст. 193 Господарського кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

За договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити ввірений їй другою стороною
(вантажовідправником) вантаж до пункту
призначення в установлений
законодавством чи договором строк та
видати його уповноваженій на одержання
вантажу особі (вантажоодержувачу), а
вантажовідправник зобов'язується
сплатити за перевезення вантажу
встановлену плату.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 2 ст. 916 Цивільного
кодексу України плата за перевезення
вантажу, пасажирів, багажу, пошти, що
здійснюється транспортом загального
користування, визначається за
домовленістю сторін, якщо вона не
встановлена тарифами, затвердженими у
встановленому порядку.

Пунктом 5.2 договору передбачено, що
замовник здійснює оплату за
перевезення вантажу протягом 5-ти
банківських днів з моменту отримання
від перевізника повного пакету
документів, який зазначено в п. 2.8 та
підписання акта виконаних робіт.

З системного аналізу наведеного пункту
договору слідує, що момент виникнення
обов'язку по проведенню розрахунків за
договором носить альтернативний
характер, тобто протягом 5-ти
банківських днів з моменту отримання
від перевізника повного пакету
документів, який зазначено в п. 2.8 або
протягом 5-ти банківських днів з
моменту підписання акта виконаних
робіт.

З огляду наведеного, підписання
відповідачем 15.04.2013 акта здачі-прийомки
робіт (надання послуг) №81 без будь-яких
зауважень щодо обсягу чи якості
наданих послуг перевезення свідчить
про прийняття останнім таких послуг та,
відповідно, породжує у відповідача
обов'язок по їх оплаті у повному обсязі
до 23.04.2013.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином. Дана
норма кореспондує з приписами статей
525, 526 ЦК України.

Відтак, беручи до уваги наведені
нормативні приписи, а також враховуючи
те, що станом на день прийняття рішення
відповідач вартість наданих послуг
перевезення оплатив частково, суд
дійшов висновку, що вимога позивача про
стягнення з відповідача 31 609,50 грн.
заборгованості по оплаті вартості
послуг перевезення, наданих протягом
квітня 2013 року згідно договору
підлягає задоволенню як така, що
доведена позивачем належними та
допустимими доказами та не спростована
у встановленому порядку відповідачем.

Крім того, посилаючись на неналежне
виконання відповідачем своїх
зобов'язань щодо оплати вартості
наданих послуг, позивач просить суд
стягнути з першого 4 235,67 грн.
інфляційних втрат та 1 288,62 грн. 3% річних,
нарахованих з 23.04.2013 по 01.09.2014 на 31 609,50
грн. заборгованості.

Частиною 2 статті 625 ЦК України
унормовано, що боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Оскільки розмір заявлених до стягнення
інфляційних втрат відповідає
наведеним законодавчим та договірним
положенням, а також є арифметично
вірним, тому вимога позивача про
стягнення з відповідача 4 235,67 грн.
інфляційних втрат підлягає
задоволенню.

Крім того, оскільки арифметично вірний
розмір 3% річних, обрахованих судом
протягом заявленого позивачем періоду
з урахуванням наведених законодавчих
та договірних положень становить 1 291,23
грн., а суд, приймаючи рішення, не може
виходити за межі позовних вимог, тому
вимога позивача про стягнення з
відповідача 1 288,62 грн. 3% річних підлягає
задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, у
відповідності до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються судом на
відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124
Конституції України, ст. ст. 32-34, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, ст. ст. 525, 526, 625, 916 Цивільного
кодексу України, ст. ст. 173, 193, 307
Господарського кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (09100, Київська обл., АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (08800, АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) 31 609 (тридцять одну тисячу
шістсот дев'ять) грн. 50 коп.
заборгованості, 4 235 (чотири тисячі
двісті тридцять п'ять) грн. 67 коп.
інфляційних втрат, 1 288 (одну тисячу
двісті вісімдесят вісім) грн. 62 коп. 3%
річних та 1 827 (одну тисячу вісімсот
двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
належного оформлення та підписання, і
може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Повне рішення складено 07.10.2014.

Суддя

В.А. Ярема