ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.09.14 Справа № 904/6004/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Канцоптторг", м.
Дніпропетровськ

до Товариство з обмеженою
відповідальністю "Тотал", м.
Дніпропетровськ

про стягнення 25159, 68 грн.

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Баден О.В. -
представник за дов. б/н від 02.06.14

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Канцоптторг»
звернулось до Господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Тотал» про
стягнення основного боргу у сумі 25159, 68
грн., пені у розмірі 1745, 32 грн. та трьох
відсотків річних у сумі 976, 06 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань за договором поставки №
011822 від 01.06.2012 в частині повної та
своєчасної оплати за отриманий товар.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 13.08.2014
порушено провадження у справі та її
розгляд призначено на 03.09.2014.

02.09.2014 через канцелярію Господарського
суду Дніпропетровської області від
відповідача надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 03.09.2014 розгляд справи
відкладено на 29.09.2014.

09.09.2014 від позивача до суду надійшло
клопотання про залучення документів до
матеріалів справи, у якому він просить
суду долучити до справи докази
часткової оплати відповідачем
заборгованості.

29.09.2014 відповідач надав до суду
клопотання, в якому зазначає, що
позивачем при розрахунку суми
основного боргу не було враховано
часткову оплату у розмірі 3000 грн.,
здійснену відповідачем 15.05.2014, 02.06.2014 та
13.06.2014.

Також, у даному клопотання відповідач
визнає основний борг у розмірі 22159, 68
грн. та просить суд розстрочити
виконання рішення суду на п'ять місяців
згідно приведеного графіку.

Представник позивача у судове
засідання 29.09.2014 не в'явився, причини
неявки суду не повідоим. Про дату, місце
та час проведення судового засідання
повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 29.09.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, всебічно та повно
з'ясувавши фактичні обставини справи,
на яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення її по суті,
суд

ВСТАНОВИВ:

01.06.2012 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Канцоптторг» (далі -
позивач, постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Тотал»
(далі - відповідач, покупець) було
укладено договір поставки № 011822 (далі -
договір).

Відповідно до п. 1.1 договору
постачальник зобов'язується передати в
зумовлені даним договором строки
покупцеві товар, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
товар за узгодженою ціною.

Згідно з п. 1.2 договору найменування,
кількість, якість та ціна товару
узгоджується сторонами у накладних на
відпуск товару, які підписуються
уповноваженими сторонами та
скріплюються печаткою зі сторони
покупця - особою уповноваженою
отримувати товар. Накладні на відпуск
товару додаються до договору і є його
невід'ємною частиною.

Загальна вартість договору не обмежена
і визначається шляхом додавання
загальної вартості кожної партії
товару за всіма накладними до даного
договору (п. 4.2 договору).

Пунктом 5.4 договору встановлено, що
право власності на товар переходить
від постачальника до покупця в момент
фактичної передачі товару та
підписання останнім накладної на
відпуск товару та товарно-транспортної
накладної.

Розрахунок за кожну поставлену партію
товару здійснюється з відстрочкою
платежу 30 календарних днів шляхом
переказу грошових коштів на поточний
рахунок постачальника. При розрахунках
із відстроченням платежу сторони
застосовують п. 6.6 договору (п. 6.2
договору).

На виконання умов договору позивач
поставив, а відповідач прийняв товар на
загальну суму 37159, 68 грн. відповідно до
видаткової накладної від 20.03.2013 №
КО-0000617, підписаної обома сторонами, та
довіреності від 20.03.2013 № 004011 (арк. с. 11-12).

Відповідач здійснив часткову оплату
поставленого товару у розмірі 15000 грн.,
що підтверджується банківськими
виписками по особовому рахунку (арк. с
56-66).

Таким чином, несплаченою залишається
вартість поставленого товару у розмірі
22159, 68 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України (далі - ГК України),
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України,
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 265 ГК України встановлено,
що за договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та
ст. ст. 525, 526 ЦК України цивільні та
господарські зобов'язання мають бути
виконані належним чином відповідно до
закону та договору. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

На час розгляду спору у господарському
суді відповідачем не заперечено факт
отримання товару за представленою
накладною та не надано доказів повної
оплати або повернення переданого
товару на суму 22159, 68 грн., а відтак,
позовна вимога про стягнення з
відповідача суми основного боргу
підлягає частковому задоволенню в
розмірі 22159, 68 грн. Оскільки, позивачем
при зверненні з позовом до
судувизначенні суми основного боргу не
було враховано часткову оплату
відповідачем у розмірі 3000 грн. (яка
підтверджується матеріалами справи),
суд відмовляє в задоволені позову у цій
частині, в зв'язку з відсутністю
порушеного права позивача.

У зв'язку з несвоєчасним виконання
відповідачем своїх зобов'язань щодо
оплати поставленого товару, позивач
нарахував відповідачу пеню у розмірі
1745, 32 грн. за період з 20.04.2013 по 18.10.2013.

Відповідно до положень ст. 610
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п. 8.4 договору у випадку
несвоєчасної або неповної сплати за
поставлену партію товару покупець
сплачує постачальнику пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
вартості неоплаченої в строк партії
товару за кожний день прострочення.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання. У разі, якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського
кодексу України, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст.
217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу
України, застосовуються господарські
санкції, зокрема, штрафні санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює
договірні правовідносини між
платниками і одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
невчасне виконання грошових
зобов'язань, є Закон України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» від
22.11.1996 № 543/96, відповідно до статті 3
якого, розмір пені за порушення
грошового зобов'язання розраховується
із суми простроченого платежу і не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Частиною шостою статті 232
Господарського кодексу України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Дослідивши розрахунок пені, викладений
позивачем у позовній заяві,
господарський суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Позивачем при нарахуванні пені
неправильно визначено суму
заборгованості, на яку мало бути
здійснено нарахування пені, а саме
останнім не враховані усі часткові
оплати, здійснені відповідачем.

Судом здійснено перерахунок пені, з
урахуванням вищезазначеного.

Відповідно до перерахованого судом
розрахунку пені вбачається, що до
стягнення підлягає пеня загальною
сумою 2099, 93 грн. Проте, у п. 1.12. Постанови
пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013
зазначено, що з огляду на вимоги
частини першої статті 47 і статті 43
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК) господарський суд
має з'ясовувати обставини, пов'язані з
правильністю здійснення позивачем
розрахунку, та здійснити оцінку
доказів, на яких цей розрахунок
ґрунтується. У разі якщо відповідний
розрахунок позивачем здійснено
неправильно, то господарський суд з
урахуванням конкретних обставин
справи самостійно визначає суми пені
та інших нарахувань у зв'язку з
порушенням грошового зобов'язання, не
виходячи при цьому за межі визначеного
позивачем періоду часу, протягом якого,
на думку позивача, мало місце
невиконання такого зобов'язання, та
зазначеного позивачем максимального
розміру відповідних пені та інших
нарахувань.

Враховуючи, що перерахована судом сума
пені перевищує суму, яка заявлена
позивачем до стягнення та з огляду на
те, що у суду відсутнє право виходити за
межі позовних вимог, суд приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог про стягнення пені у розмірі,
заявленим позивачем на загальну суму
1745, 32 грн.

Також, за порушення відповідачем
виконання грошового зобов'язання
позивачем нараховані три відсотки
річних в сумі 976, 06 грн. за період з
20.04.2013 по 04.08.2014.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошових
зобов'язань на вимогу кредитора,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 відсотка річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
процентів річних є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
якого полягає в отриманні компенсації
(плати) від боржника за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання
боржником грошового зобов'язання
виникають нові додаткові зобов'язання,
які тягнуть за собою втрату
матеріального характеру.

За своїми ознаками три відсотки річних
є платою за користування чужими
коштами в цей період прострочки
виконання відповідачем його
договірного зобов'язання, і за своєю
правовою природою вони є самостійним
способом захисту цивільних прав і
забезпечення виконання цивільних
зобов'язань.

Відповідно до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
перевіривши правильність нарахування
трьох відсотків річних, задовольняє
дану вимогу повністю у розмірі 976, 06 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по справі судового збору
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача пропорційно
задоволеним вимогам, а саме у розмірі
1630, 42 грн.

Зважаючи на заяву відповідача про
розстрочку виконання рішення суду зі
сплатою боргу рівними частинами на
п'ять місяців, господарський суд
зазначає наступне.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право відстрочити або
розстрочити виконання рішення.

При розгляді заяви відповідача про
розстрочку виконання рішення, судом
враховано правові позиції, що
викладені в постанові пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України" від 17.10.2012 № 9 (далі - Пленум № 9).
Так, у пункті 7.1.2 Пленуму № 9 зазначено,
що розстрочка означає виконання
рішення частками, встановленими
господарським судом, з певним
інтервалом у часі. Строки виконання
кожної частки також повинні
визначатись господарським судом. При
цьому слід мати на увазі, що розстрочка
можлива при виконанні рішення, яке
стосується предметів, що діляться
(гроші, майно, не визначене
індивідуальними ознаками; декілька
індивідуально визначених речей тощо).

Беручи до уваги заяву відповідача про
розстрочку виконання рішення суду, у
зв'язку із складним фінансовим
становищем, на підтвердження якого
відповідач надав до суду копії
фінансової звітності підприємства
(арк. с. 73-82), господарський суд вважає за
можливе частково задовольнити заяву
відповідача та розстрочити виконання
рішення суду на пять місяців шляхом
сплати боргу за наступним графіком: до
31.10.2014 - 5302, 30 грн.; до 30.11.2014 - 5302, 30 грн.; до
31.12.2014 - 5302, 30 грн.; до 31.01.2015 - 5302, 29 грн.; до
28.02.2015 - 5302, 29 грн.

Керуючись ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Тотал» (49030,
м. Дніпропетровськ, вул. Героїв
Сталінграда, буд. 139, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Канцоптторг» (49000, м.
Дніпропетровськ, вул. Московська, 12, ) основний борг у розмірі
22159, 68 грн., пеню у сумі 1745, 32 грн., три
відсотки річних у розмірі 976, 06 грн. та
1630, 42 грн. витрат по сплаті судового
збору.

Розстрочити виконання рішення суду на
п'ять місяців з оплатою боргу щомісячно
рівними частинами за наступним
графіком:

- до 31.10.2014 - 5302, 30 грн.;

- до 30.11.2014 - 5302, 30 грн.;

- до 31.12.2014 - 5302, 30 грн.;

- до 31.01.2015 - 5302, 29 грн.;

- до 28.02.2015 - 5302, 29 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 01.10.2014

Суддя В.І. Ярошенко