ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"16" вересня 2014 р.
Справа № 911/2968/14

За позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Київ

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,
Київська обл., м. Буча

про стягнення 15429,96 грн

Суддя Третьякова О.О.

Представники сторін:

Позивача - ОСОБА_3, довіреність №1998 від
25.06.2014,

Відповідача - не з'явився.

Обставини справи:

До Господарського суду Київської
області з позовною заявою б/№ від 16.07.2014
(за вх. суду №3097/14 від 16.07.2014) звернулась
фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі
- Позивач) до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (далі - Відповідач) про стягнення
15429,96 грн, з яких 12654,99 грн основного
боргу, 1298,70 грн пені, 256,05 грн 3% річних,
1220,22 грн інфляційних втрат.

Позивач в обґрунтування заявлених
позовних вимог посилається на
невиконання Відповідачем грошових
зобов'язань за Договором франчайзингу
№15/02-13 від 15.02.2013 (далі - Договір), право
вимоги за яким у Позивача виникло на
підставі Договору №18/06-14 від 18.06.2014 про
заміну сторони в зобов'язанні.

Ухвалою Господарського суду Київської
області від 18.07.2014 порушено провадження
у справі №911/2968/14 та призначено її
розгляд на 02.09.2014 о 15:40 год.

Ухвалою Господарського суду Київської
області від 02.09.2014 у зв'язку з неявкою
Відповідача розгляд справи відкладено
на 16.09.2014.

Через канцелярію Господарського суду
Київської області Позивачем в порядку
ст.22 ГПК України подано клопотання
б/№ від 08.09.2014 (за вх. суду №18676/14 від
08.09.2014) про зміну розміру позовних
вимог, відповідно до якого до стягнення
з Відповідача заявлено 15196,13 грн, з яких
12654,99 грн основного боргу, 911,69 грн пені,
312,22 грн 3% річних та 1317,23 грн інфляційних
втрат. Враховуючи, що сукупна сума
вимог змінилася в сторону зменшення,
таке клопотання розцінюється судом як
зменшення позовних вимог і приймається
до розгляду.

Відповідач у судові засідання жодного
разу не з'явився, відзив на позовну
заяву та витребувані судом документи
не подав, про причини неявки суд не
повідомив.

Ухвали Господарського суду Київської
області від 18.07.2014 та 02.09.2014
направлялись Відповідачу з
рекомендованими повідомленнями про
вручення поштового відправлення на
адресу (08292, АДРЕСА_1), зазначену
Позивачем у позові, яка відповідає
адресі, зазначеній в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, про що
свідчить здійснений Позивачем витяг з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців від
26.06.2014 за №18905883, однак ухвала від 18.07.2014
повернута за закінченням терміну
зберігання, а повідомлення про
вручення Відповідачу ухвали від 02.09.2014
підприємством зв'язку станом на день
вирішення спору господарському суду не
поверталось.

Як зазначається у п.3.9.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час та місце
розгляду справи у разі виконання судом
вимог ч.1 ст.ст. 64, 87 Господарського
процесуального кодексу України. За
змістом зазначеної ст.64 Господарського
процесуального кодексу України,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Враховуючи обмежений ст.69
Господарського процесуального кодексу
України строк розгляду справи, а також
те, що Відповідач належним чином
повідомлявся про дату, час та місце
судового розгляду, явка Відповідача
обов'язковою не визнавалась і його
відсутність не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, а матеріалів справи
достатньо для вирішення спору по суті,
відповідно до права суду, наданого йому
ст.75 Господарського процесуального
кодексу України, справа розглядається
за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст.85 Господарського
процесуального України у судовому
засіданні 16.09.2014 оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності та врахувавши
пояснення представника Позивача, суд

встановив:

Між товариством з обмеженою
відповідальністю «Світ Злагоди» (далі -
Компанія) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі -
Франчайзі) укладено Договір
франчайзингу №15/02-13 від 15.02.2013 (далі -
Договір).

Абзацом А п.1. Договору сторони
погодили, що у відповідності до даного
Договору, Компанія надає Франчайзі, а
Франчайзі приймає 1 (одну) франшизу
«FitCurves» з метою заснування та
здійснення на її підставі
господарської діяльності на умовах, в
порядку та в строки, встановлені даним
Договором, а також з метою використання
торгових марок «Curves», знаків для
товарів і послуг, логотипів та емблем,
розроблених та пов'язаних з
корпорацією «Curves International, Inc.».

Як зазначається в абз. А п.3. Договору
всі платежі, що мають бути здійснені
Франчайзі на користь Компанії згідно з
даним Договором та на його підставі,
здійснюються шляхом міжбанківських
перерахувань грошових коштів.

В п.10.«Роялті та рекламні відрахування»
Договору сторони погодили, що до
щомісячного платежу, який Франчайзі
зобов'язується здійснювати на користь
Компанії, відноситься щомісячне
рекламне відрахування. Розмір
щомісячного рекламного відрахування
становить таку суму гривень, яка
становитиме не менше еквіваленті 89
доларів США згідно комерційного курсу
гривні до долару США на дату оплати.
Комерційний курс гривні до долару США
визначається на дату оплати згідно
курсу продажу встановленого АТ
Укрсиббанк або Ощадбанк, якщо
неможливо виконання першої умови (абз.А
п.10. Договору).

Згідно з абз. А п.2. Договору строк дії
даного Договору становить 10 років,
починаючи з дати підписання сторонами
Договору.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526
Цивільного кодексу України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

В порушення своїх договірних
зобов'язань Відповідач сплату
передбачених Договором щомісячних
рекламних відрахування за період з
лютого 2013 по червень 2014 в повному
обсязі не здійснив, в результаті чого
за ним утворилася заборгованість перед
Компанією в розмірі 12654,99 грн.

Враховуючи, що Договором передбачено
сплату спірних платежів щомісячно без
зазначення конкретної дати, суд
погоджується з позицією Позивача, що,
враховуючи дату підписання Договору
(15.02.2013), таке щомісячне зобов'язання у
Відповідача виникає кожного 15 числа
відповідного місяця.

На підставі Договору №18/06-14 від 18.06.2014
про заміну сторони в зобов'язанні,
укладеного між товариством з обмеженою
відповідальністю «Світ Злагоди» та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1,
останньою отримано права вимоги до
Відповідача за вищезазначеним
Договором франчайзингу, зокрема,
оплати суми боргу з щомісячного
рекламного відрахування, за період з
15.02.2013 по 18.06.2014 у загальній сумі 12654,99
грн та оплати штрафних санкцій і
збитків, заподіяних невиконанням чи
неналежним виконанням Відповідачем
своїх зобов'язань.

Згідно зі ст.514 Цивільного кодексу
України до нового кредитора переходять
права первісного кредитора у
зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором.

Як передбачено ст.516 Цивільного кодексу
України заміна кредитора у
зобов'язанні здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом. Якщо боржник не
був письмово повідомлений про заміну
кредитора у зобов'язанні, новий
кредитор несе ризик настання
несприятливих для нього наслідків.

Відповідач був належним чином
повідомлений про переуступку права
вимоги, оскільки Позивачем на адресу
останнього було направлено копію
Договору №18/06-14 від 18.06.2014 про заміну
сторони в зобов'язанні та повідомлення
№1 від 18.06.2014 про відступлення права
вимоги, що підтверджується доданими до
матеріалів справи копіями фіскального
чеку УДППЗ "Укрпошта" №5190 від 23.06.2014 з
відповідним описом вкладення у цінний
лист.

Крім того, Позивач звертався до
Відповідача з претензію-повідомленням
№20/06 від 20.06.2014 та №02/07 від 02.07.2014 про
сплату заборгованості в розмірі 12654,99
грн, однак вказані претензії залишені
Відповідачем без відповіді та без
задоволення.

Враховуючи, що факт порушення
договірних зобов'язань щодо оплати
рекламного відрахування за спірний
період Відповідачем не заперечено та
належним чином не спростовано,
оскільки відзиву на позовну заяву та
будь-яких доказів, зокрема, первинних
документів в підтвердження часткової
або повної оплати, останнім не подано,
суд дійшов висновку, що розмір
заявлених до стягнення коштів
відповідає фактичним обставинам
справи, а тому вимога Позивача про
стягнення з Відповідача 12654,99 грн
основного боргу підлягає задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконанням
Відповідачем своїх грошових
зобов'язань за Договором Позивач
заявляє до стягнення з Відповідача 911,69
грн пені, 312,22 грн 3% річних та 1317,23 грн
інфляційних втрат.

Як зазначено в ст.610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 ст.612 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Враховуючи, що Договором передбачено
сплату спірних платежів щомісячно без
зазначення конкретної дати, суд
погоджується з позицією Позивача, що,
враховуючи дату підписання Договору
(15.02.2013), таке щомісячне зобов'язання у
Відповідача виникає кожного 15 числа
відповідного місяця.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання;
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

За змістом ч.1 ст.216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

В ч.2 ст.217 Господарського кодексу
України зазначається, що у сфері
господарювання застосовуються такі
види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні
санкції; оперативно-господарські
санкції.

Відповідно до ст.230 Господарського
кодексу України визначено, що
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Якщо предметом неустойки є грошова
сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства, як це передбачено ч.2
ст.551 Цивільного кодексу України.

Абзацом Е п.10. Договору сторони
погодили, що в разі прострочення сплати
компанії будь-якого щомісячного
платежу роялті, місячного рекламного
платежу або будь-якого іншого
обов'язкового платежу чи внеску більше
ніж на 5 днів, Франчайзі зобов'язаний в
порядку та умовах, передбачених
розділом 3А даного Договору, сплатити
пеню в розмірі такої суми гривень, яка
становитиме не менше еквіваленту 35,00
доларів США згідно комерційного курсу
гривні до долару США на дату оплати, або
іншу суму пені, встановлену чинним
законодавством, якщо сума такої пені
менша за встановлену в даному розділі.
Комерційний курс гривні до долару США
визначається на дату оплати згідно
курсу продажу встановленого АТ
Укрсиббанк або Ощадбанк, якщо
неможливо виконання першої умови.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу
України передбачено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Розрахунок пені виконаний Позивачем за
загальний період прострочки з 16.03.2013 по
08.09.2014 на суми фактичної
заборгованості, що існували в спірний
період, з урахуванням часткової
проплати Відповідача, кінцевих
термінів виконання Відповідачем
обов'язку по сплаті обумовлених
Договором платежів, періодів та
щомісячних сум прострочки та вимог ч.6
ст.232 ГК України щодо обмеженого строку
нарахування штрафних санкцій.

Враховуючи, що наведені нарахування
пені в розрахунках Позивача
відповідають вимогам чинного
законодавства, Відповідачем не
заперечені та не спростовані, суд
дійшов висновку, що вимога Позивача про
стягнення з Відповідача 911,69 грн пені
підлягає задоволенню.

Крім того, згідно з абз. Е п.10. Договору в
разі прострочення сплати компанії
будь-якого обов'язкового платежу на
строк більше 30 днів, на прострочену
суму нараховуються відсотки за
максимально допустимою ставкою, що
встановлена чинним законодавством,
починаючи з першого дня після
закінчення 30 днів з моменту, коли
прострочена сума повинна бути сплачена
компанії.

Оскільки сторонами у Договорі не
визначений розмір відсотків, що
нараховується на прострочену суму, суд
погоджується з застосуванням
Позивачем при нарахуванні відсотків
річних розміру та порядку нарахування,
визначених положеннями ч.2 ст.625
Цивільного кодексу України, що
відображено в розрахунку, поданому
останнім.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

3% річних та інфляційні втрати
нараховані Позивачем за загальний
період прострочки з 16.03.2013 по 08.09.2014 на
суми фактичної заборгованості, що
існували в спірний період, з
урахуванням часткової проплати
Відповідача, кінцевих термінів
виконання Відповідачем обов'язку по
сплаті обумовлених Договором платежів,
періодів та щомісячних сум прострочки.

Враховуючи, що наведені нарахування 3%
річних та інфляційних втрат в
розрахунках Позивача відповідають
вимогам чинного законодавства,
Відповідачем не заперечені та не
спростовані, суд дійшов висновку, що
вимоги Позивача про стягнення з
Відповідача 312,22 грн 3% річних та 1317,23
грн інфляційних втрат підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст.33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги
Позивача про стягнення з Відповідача
12654,99 грн основного боргу, 911,69 грн пені,
312,22 грн 3% річних та 1317,23 грн інфляційних
втрат є правомірними, обґрунтованими,
документально підтвердженими,
Відповідачем не запереченими та
належним чином не спростованими, а отже
такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.49 ГПК України
відшкодування понесених Позивачем
витрат по сплаті судового збору
покладається судом на Відповідача.

Крім того, Позивач у позовній заяві
просить покласти на Відповідача
витрати, пов'язані з оплатою послуг
адвоката в розмірі 4200,00 грн.

Відповідно до ст.44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно правової позиції, викладеної в
п.6.3. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України „Про
деякі питання практики застосування
розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" № 7 від
21.02.2013, витрати позивачів та
відповідачів, третіх осіб, пов'язані з
оплатою ними послуг адвокатів,
адвокатських бюро, колегій, фірм,
контор та інших адвокатських об'єднань
з надання правової допомоги щодо
ведення справи в господарському суді,
розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригінала ордеру адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій.

У разі неподання відповідних
документів у господарського суду
відсутні підстави для покладення на
іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та
частини п'ятої статті 49 ГПК у їх
сукупності можливе покладення на
сторони у справі як судових витрат
тільки тих сум, які були сплачені
стороною за отримання послуг саме
адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1
та частини першої статті 6 Закону
України „Про адвокатуру та
адвокатську діяльність"), а не будь-якої
особи, яка надавала правову допомогу
стороні у справі.

Розподіл сум інших, крім судового
збору, судових витрат здійснюється за
загальними правилами частини п'ятої
статті 49 ГПК, тобто при задоволенні
позову вони покладаються на
відповідача, при відмові в позові - на
позивача, а при частковому задоволенні
позову - на обидві сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог. За
тими ж правилами здійснюється й
розподіл сум цих витрат у розгляді
господарським судом апеляційних і
касаційних скарг. Вирішуючи питання
про такий розподіл, господарський суд
має враховувати, що розмір
відшкодування судових витрат, не
пов'язаних зі сплатою судового збору,
не повинен бути неспіврозмірним, тобто
явно завищеним порівняно з ціною
позову. У зв'язку з цим суд з
урахуванням конкретних обставин,
зокрема ціни позову, може обмежити
даний розмір з огляду на розумну
необхідність судових витрат для даної
справи (п. 6.5. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України „Про
деякі питання практики застосування
розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" № 7 від
21.02.2013р.).

Відповідно до Договору №01/07/14-01 від
01.07.2014, укладеного між Позивачем та
адвокатом ОСОБА_4, останній здійснював
підготовку позовної заяви, за якою
порушено провадження у справі №911/2968/14.
Надання послуг адвокатом підтверджено
актом наданих послуг №01 від 04.07.2014.

Судом досліджено, що ОСОБА_4 є
адвокатом, про що свідчить свідоцтво
про право на зайняття адвокатською
діяльністю НОМЕР_3 від 17.06.2009, копія
якого додана до матеріалів позовної
заяви.

Понесення Позивачем витрат в сумі 4200,00
грн, пов'язаних з оплатою послуг
адвоката, підтверджуються квитанцією
№1154/з9 від 16.07.2014, копія якого міститься
в матеріалах справи.

Враховуючи наведене, предмет даного
спору, час, який адвокат витратив на
підготовку матеріалів у даній справі,
та повне задоволення позовних вимог,
суд вважає, що розмір понесених
Позивачем витрат на оплату послуг
адвоката є обґрунтованим і
співрозмірним з проведеною роботою
адвоката і ціною позову.

Таким чином, відповідно до ст.49 ГПК
України, оскільки позов задоволено
повністю, відшкодування понесених
Позивачем витрат по сплаті судового
збору в сумі 1827,00 грн та оплаті послуг
адвоката в сумі 4200,00 грн покладаються
судом на Відповідача.

Керуючись статтею 124 Конституції
України, статтями 2, 43, 33, 34, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (08292, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (02099, АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 12654,99
грн (дванадцять тисяч шістсот п'ятдесят
чотири гривні дев'яносто дев'ять
копійок) основного боргу, 911,69 грн
(дев'ятсот одинадцять гривень
шістдесят дев'ять копійок) пені, 312,22 грн
(триста дванадцять гривень двадцять
дві копійки) 3% річних, 1317,23 грн (одну
тисячу триста сімнадцять гривень
двадцять три копійки) інфляційних
втрат, 1827,00 грн (одну тисячу вісімсот
двадцять сім гривень) витрат по сплаті
судового збору та 4200,00 грн (чотири
тисячі двісті гривень) витрат на оплату
послуг адвоката.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено " 07" жовтня 2014
року

Суддя
О.О. Третьякова

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
належного оформлення та підписання, і
може бути оскаржено в апеляційному
порядку.