КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2014 р. Справа№ 910/3218/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі Кобець
М.А.

за участю представників:

від позивача: Жбадинський О.М. -
представник за довіреністю від 03.01.2014
року;

від відповідача: Мазур В.О. -
представник за довіреністю від 25.12.2013
року;

Лук’янова О.М. -
представник за довіреністю від 02.01.2014
року;

від третьої особи: не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги Головного
управління Пенсійного фонду України в
м. Києві

на рішення Господарського суду міста
Києва від 05.05.2014 року

у справі № 910/3218/14 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Головного управління
Пенсійного фонду України в м. Києві

до Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Правекс-Банк»

третя особа ОСОБА_5

про стягнення 9 042, 34 грн.

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду
України в м. Києві звернулося до
Господарського суду міста Києва із
позовом до Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Правекс-Банк» про стягнення 9 042, 34 грн.
безпідставно перерахованих та
списаних пенсійних коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем було безпідставно
списано пенсійні кошти з
поточного/карткового рахунку №
СР/74000672, оскільки останній знав про
смерть отримувача пенсії.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 05.05.2014 року у справі № 910/3218/14 у
задоволенні позовних вимог відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення місцевого господарського суду
у даній справі скасувати та прийняти
нове, яким задовольнити позовні вимоги
повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
органами пенсійного фонду було
проведено перевірку та встановлено, що
на рахунку одержувача коштів ОСОБА_6
наявна переплата сум пенсії у розмірі 9
042, 34 грн. за період з 11.08.2011 року по 11.04.2012
року. Дана переплата виникла внаслідок
невиконання банком покладених на нього
зобов'язань відповідно до договору № 15
від 28.12.2009 року.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями, апеляційну скаргу
Головного управління Пенсійного фонду
України в м. Києві по справі № 910/3218/14
передано на розгляд колегії суддів у
складі: Ільєнок Т.В. - головуюча,
Корсакова Г.В. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 13.06.2014 року
апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
м. Києві на рішення Господарського суду
міста Києва від 05.05.2014 року прийнято до
свого провадження колегією суддів:
Ільєнок Т.В. - головуюча, Корсакова Г.В.
та Тищенко А.І. та призначено до
розгляду на 30.07.2014 року.

Розпорядженням керівника апарату
Київського апеляційного
господарського суду від 28.07.2014 року у
зв'язку із перебуванням головуючої
судді Ільєнок Т.В. у відпустці,
призначено повторний автоматичний
розподіл справи.

Після повторного автоматичного
розподілу справи № 910/3218/14, апеляційну
скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України в м. Києві
передано на розгляд колегії суддів у
складі: Дідиченко М.А. - головуюча,
Пономаренко Є.Ю. та Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 31.07.2014 року
апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
м. Києві прийнято до свого провадження
колегією суддів у складі: Дідиченко М.
А. (головуюча), Пономаренко Є. Ю., Руденко
М. А. та призначено до розгляду на 16.09.2014
року.

У судовому засіданні 16.09.2014 року
представник позивача підтримав доводи
апеляційної скарги, просив суд її
задовольнити.

Представники відповідача у судовому
засіданні 16.09.2014 року заперечували
проти задоволення апеляційної скарги,
вважають рішення місцевого
господарського суду таким, що
відповідає чинному законодавству.

Крім того, представники сторін подали
клопотання про продовження строку
розгляду спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України, у
виняткових випадках за клопотанням
сторони, з урахуванням особливостей
розгляду спору, господарський суд
ухвалою може продовжити строк розгляду
спору, але не більш як на п'ятнадцять
днів.

У зв'язку із зазначеним, колегія суддів
задовольнила клопотання сторін про
продовження строку розгляду спору.

Також, згідно із ч. 1 ст. 27 ГПК України
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору,
можуть вступити у справу на стороні
позивача або відповідача до прийняття
рішення господарським судом, якщо
рішення з господарського спору може
вплинути на їх права або обов'язки щодо
однієї з сторін. Їх може бути залучено
до участі у справі також за клопотанням
сторін, прокурора або з ініціативи
господарського суду.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_5 є особою,
яка отримала кошти ОСОБА_6 відповідно
до свідоцтва про право на спадщину від
06.10.2012 року, колегія суддів залучила її
до участі у справі у якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 16.09.2014 року
відкладено розгляд справи до 07.10.2014
року.

Представник позивача у судовому
засіданні 07.10.2014 року підтримав доводи,
викладені в апеляційній скарзі та
просив суд її задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні 07.10.2014 року заперечував проти
задоволення апеляційної скарги, просив
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм чинного законодавства, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи, в
березні 2013 року позивачу стало відомо
про смерть пенсіонерки ОСОБА_6 (дата
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1), про що направлений
лист № 11/7-072-01 від 21.03.2013 до відповідача
з повідомленням про смерть пенсіонерки
та проханням повернути кошти з рахунку
померлої пенсіонерки за період з 01.08.2011
року по 01.04.2012 в загальній сумі 9042,34 грн.

Відповідач на вказаний лист повідомив
позивача про те, що повернення коштів
неможливе, оскільки вони відсутні на
рахунку померлої. На повторний лист
позивача, відповідач додатково
повідомив про те, що до Дорогожицького
відділення ПАТ "КБ "Правекс - Банк"
звернулась ОСОБА_5 зі свідоцтвом про
право спадщини за законом, яка є
спадкоємцем померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_6. внаслідок чого кошти у розмірі
9042,34 грн. було списано з рахунку
померлої та видано спадкоємцю.

Звертаючись до суду першої інстанції
позивач зазначив, що відповідач
дізнався про смерть ОСОБА_6 раніше
позивача, а тому не мав права
зараховувати пенсійні кошти на рахунок
померлої та перераховувати кошти
спадкоємцю, чим порушив Постанову КМУ
№ 1596 від 30.08.1999р. та умови договору № 15
від 28.12.2009 року.

Так, колегією суддів встановлено, що
01.09.2002 року між Головним управлінням
Пенсійного фонду України в м. Києві та
Публічним акціонерним товариством
«Комерційний банк «Правекс-Банк» був
укладений договір №23 на зарахування і
виплату пенсій та допомоги, що
фінансують з ПФУ через установи АКБ
"ПРАВЕКС-БАНК" в м. Києві (далі - договір
№23).

Відповідно до договору №23 відповідач
зобов'язався здійснювати зарахування
та виплату пенсій через поточні
рахунки пенсіонерів та одержувачів
пенсій, що відкриті в установах
відповідача.

Позивач 21.03.2013 року, посилаючись на
договір №23, направив на адресу
відповідача запит №11/7-172-01 про
повернення Фонду пенсії та нарахованих
на неї відсотків гр.ОСОБА_6 за період з
01.08.2011р. по 01.04.2012р. в сумі 9042,34 грн.

На підставі вказаного запиту
відповідач повідомив позивача про
неможливість повернення вказаної суми
у зв'язку з відсутністю коштів на
рахунку.

23.04.2013 року позивач звернувся з вимогою
повідомити, яким чином і коли були
отримані кошти після смерті
пенсіонера. Відповідач 16.05.2013 року
повідомив, що кошти були виплачені
спадкоємцю 15.10.2012 року згідно зі
Свідоцтвом про право на спадщину,
наявним в матеріалах справи.

Відповідно до п. 7.1.2 ст. 7 Закону України
"Про платіжні системи та переказ коштів
в Україні" банк на договірній основі
повинен здійснювати зберігання коштів,
проводити розрахунково-касові
операції за допомогою платіжних
інструментів відповідно до умов
договору та вимог законодавства
України.

Згідно зі ст. 1071 ЦК України банк може
списати грошові кошти з рахунка
клієнта на підставі його
розпорядження. Грошові кошти можуть
бути списані з рахунка клієнта без його
розпорядження на підставі рішення
суду, а також у випадках, встановлених
законом чи договором між банком і
клієнтом.

Згідно ч. 5 ст. 2 Закону України "Про
банки та банківську діяльність"
банківські рахунки - це рахунки, на яких
обліковуються власні кошти, вимоги,
зобов'язання банку стосовно його
клієнтів і контрагентів та які дають
можливість здійснювати переказ коштів
за допомогою банківських платіжних
інструментів.

Положеннями п. п. 1.4., 1.7. Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою Правління Національного
банку України № 22 від 21.01.2004 року
передбачено, що власником рахунку в
банку є особа, яка відкриває рахунок у
банку і має право розпоряджатися
коштами на ньому. Кошти з рахунків
клієнтів банки списують лише за
дорученнями власників цих рахунків
(включаючи договірне списання коштів
згідно з главою 6 цієї Інструкції) або
на підставі розрахункових документів
стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї
Інструкції.

Згідно з положеннями глав 5, 12
Інструкції, стягувачами, що мають право
ініціювати списання коштів з рахунків
клієнтів без їх відома, є органи
державної виконавчої служби (на
підставі виконавчих документів,
установлених законами України) та
органи державної податкової служби
(щодо стягнення податкового боргу,
простроченої заборгованості суб'єкта
господарювання перед державою чи
територіальною громадою).

Відповідно до п. п. 1.3., 1.39., 1.40. ст. 1, п. 7.1.2.
ст. 7 та ст. 30 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" грошові кошти, переказані
платником отримувачу, з моменту їх
зарахування на рахунок переходять у
власність отримувача; примусовим
списанням є списання коштів, що
здійснюється стягувачем без згоди
платника на підставі встановлених
законом виконавчих документів у
випадках, передбачених законом;
стягувачем вважається особа, яка може
бути ініціатором переказу коштів з
рахунка платника на підставі
виконавчих документів, визначених
законом; банк на договірній основі
повинен здійснювати зберігання коштів
на поточному рахунку, проводити
розрахунково-касові операції за
допомогою платіжних інструментів
відповідно до умов договору та вимог
законодавства України.

Таким чином, банк не є власником,
набувачем даних коштів, а лише вчиняє
дії по обслуговуванню рахунку клієнта.
А отже, розпоряджатися коштами, які
знаходяться на поточному рахунку
клієнта, немає підстав.

Згідно умов п.2.2.10. договору №23,
визначено, що банк зобов'язаний
припинити зарахування пенсії на
поточний рахунок одержувача коштів з
місяця, наступного за місяцем смерті, у
разі надходження до банку від Фонду
відомостей про смерть одержувача, та
повернути Фонду кошти на його
письмовий запит.

Відповідно до п.2.2.11 договору № 23, суми
коштів, зараховані на поточні рахунки
одержувачів разом з нарахованими на
них відсотками, починаючи з місяця,
наступного за місяцем смерті або дати
виїзду за кордон на постійне місце
проживання, перерахувати Фонду не
пізніше наступного банківського дня
після отримання письмового запиту від
Фонду, вказаного у п. 2.2.10. цього
договору.

Враховуючи викладене, підставою для
списання банком надмірно виплачених
сум пенсії з рахунку клієнта, з метою
повернення її органам ПФУ відповідно
до умов укладеного договору, є
відповідний запит від ПФУ, адресований
банку, в якому вказується дата видачі
та номер свідоцтва про смерть
одержувача, та сума коштів, що підлягає
поверненню. До надходження до банку
відповідного запиту від ПФУ банк не має
права самостійно встановлювати
будь-які обмеження щодо коштів, що
перебувають на рахунку, зокрема,
визначати напрями використання
зазначених коштів, або припиняти
зарахування сум пенсії на рахунок.

Таким чином, підставою для повернення
відповідачем пенсії є запит позивача
про повернення даних коштів, який на
момент звернення спадкоємця до
відповідача, останньому не надходив.

До того ж, відповідно до ч.7. ст.21 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" органи
реєстрації актів громадянського стану
протягом десяти робочих днів із дня
реєстрації смерті особи подають
відповідні відомості територіальним
органам Пенсійного фонду. Даний
обов'язок також передбачений п. 16 р.5
"Державна реєстрація смерті" Наказу
Міністерства юстиції України від 18
жовтня 2000 року №52/5 "Про затвердження
Правил державної реєстрації актів
громадянського стану в Україні".

Так, судом першої інстанції було
здійснено запит до відділу реєстрації
актів громадянського стану, з вимогою
повідомити суд про те, коли і яким чином
було повідомлено позивача про настання
смерті ОСОБА_6

На вказаний запит Відділ реєстрації
смерті у м. Києві повідомив суд про те,
що даним відділом було сформовано
відомість станом на 01.08.2011р. про
громадян, які померли за період з 21.07.2011
до 31.07.2011р., в якій за №10 була зазначена
ОСОБА_6, дана відомість була передана до
позивача кур`єром.

Отже, станом на 01.08.2011 року позивач був
обізнаний про смерть ОСОБА_6 та повинен
був надіслати відповідачу запит про
повернення пенсії.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
позивач посилаючись на умови договору
№ 15 від 28.12.2009 року, не зміг довести факт
його укладення, оскільки у відповідача
оригінал вказаного договору відсутній.
Окрім цього відповідач пояснив, що два
примірники вказаного договору було
передано для підписання позивачу,
проте останній його відповідачу не
повернув, що підтверджується копією
листа № 1723/04-0Ід БТ, в якому відповідач
просив надати позивача оригінал
другого примірника договору № 15, на що
позивач листом № 7517/08 від 26.03.2014 року
повідомив відповідача, про відсутність
у нього доказів направлення а також
примірника договору.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

За таких обставин висновки суду першої
інстанції про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, а тому рішення
Господарського суду міста Києва від
05.05.2014 року у справі № 910/3218/14 відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам та матеріалам справи і
підстав для його скасування не
вбачається.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по
сплаті судового збору за подання
апеляційної скарги покладаються на
заявника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
м. Києві на рішення Господарського суду
міста Києва від 05.05.2014 року залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 05.05.2014 року у справі № 910/3218/14 -
без змін.

3. Матеріали справи № 910/3218/14 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
М.А. Дідиченко

Судді
М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко