КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2014 р. Справа№ 910/1126/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Сухового В.Г.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання
Степанці О.В.,

від позивача - не з'явились, від
відповідача - Козирь Т.О.,

розглянувши апеляційну скаргу

товариства з обмеженою
відповідальністю «Єстейт-Менеджмент»

на рішення господарського суду міста
Києва від 12.05.2014 року

у справі №910/1126/14 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю

«Єстейт-Менеджмент», м. Харків,

до товариства з обмеженою
відповідальністю

«Люкстрейдкомпані Київ», м. Київ,

про стягнення 460468,94 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року ТОВ «Эстейт-Менеджмент»
подало до господарського суду міста
Києва позов до ТОВ «Люкстрейдкомпані
Київ» про стягнення 460468,94 грн. за період
березня 2012 року січня 2014 року, з яких
437477,92 грн. основного боргу (72443,18 грн. за
опалення і 365034,74 грн. за експлуатаційні
витрати), 5859,48 грн. збитків від інфляції
(898,44 грн. за опалення і 4961,04 грн. за
експлуатаційні витрати), 12631,54 грн. 3%
річних (1968,39 грн. за опалення і 10663,15 грн.
за експлуатаційні витрати) та 4500,00 грн.
витрат за надання правової допомоги.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що відповідач, як
власник нежитлових приміщень в будівлі
за адресою: м. Харків, вул. Полтавський
шлях, 56, не бере участі у відшкодуванні
витрат, пов'язаних з утриманням
нерухомого майна (опалення та
споживання теплової енергії), які надає
позивач як балансоутримувач всієї
будівлі, та ухиляється від укладання з
позивачем відповідного договору.

06.03.2014 року позивач подав суду заяву про
зменшення розміру позовних вимог (т. 2,
а.с. 34-35), згідно якої просив суд
стягнути з відповідача 437477,92 грн.
основного боргу (72443,18 грн. за опалення і
365034,74 грн. за експлуатаційні витрати),
5859,48 грн. збитків від інфляції (898,44 грн.
за опалення і 4961,04 грн. за
експлуатаційні витрати) та 12631,54 грн. 3%
річних (1968,39 грн. за опалення і 10663,15 грн.
за експлуатаційні витрати). Вказана
заява судом прийнята.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 12.05.2014 року у справі №910/1126/14
року у задоволені позову відмовлено.
При прийнятті оскаржуваного рішення
місцевий господарський суд дійшов до
висновку про те, що позивачем не
доведено позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
ТОВ «Єстейт-Менеджмент» подало до
Київського апеляційного
господарського суду скаргу, в якій
просить скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
12.05.2014 року у справі №910/1126/14 та прийняти
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити повністю. В обґрунтування
вимог апеляційної скарги позивач
посилається на ті ж обставини та
підстави, що і позовній заяві.

У своєму відзиві, поданому суду 22.07.2014
року та долученому до матеріалів
справи, відповідач заперечує проти
задоволення вимог апеляційної скарги,
вважає спірне судове рішення законним
та обґрунтованим, просить суд залишити
його без змін.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 25.06.2014 року у
справі №910/1126/14 апеляційну скаргу ТОВ
«Єстейт-Менеджмент» на рішення
господарського суду міста Києва від
12.05.2014 року у справі №910/1126/14 прийнято до
провадження, розгляд призначений
справи на 22.07.2014 року.

Згідно розпорядження Заступника
Голови Київського апеляційного
господарського суду від 21.07.2014 року
склад колегії суддів у справі №910/1126/14
змінено на наступний: головуючий суддя
Рудченко С.Г., судді Агрикова О.В., Жук
Г.А.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 21.07.2014 року
справу №910/1126/14 прийнято до провадження
колегією суддів у складі: головуючий
суддя Рудченко С.Г., судді Агрикова О.В.,
Жук Г.А.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 22.07.2014 року
розгляд справи відкладено на №910/1126/14
на 10.09.2014 року.

Згідно розпорядження Секретаря
судової палати Київського
апеляційного господарського суду від
10.09.2014 року склад колегії суддів у
справі №910/1126/14 змінено на наступний:
головуюча суддя Агрикова О.В., судді
Суховий В.Г., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 10.09.2014 року
справу №910/1126/14 прийнято до провадження
колегією суддів у складі: головуюча
суддя Агрикова О.В., судді Суховий В.Г.,
Чорногуз М.Г.

В судовому засіданні 10.09.2014 року
оголошено перерву до 24.09.2014 року.

В судовому засіданні 24.09.2014 року
представник відповідача заперечила
проти задоволення вимог апеляційної
скарги з підстав, викладених у своєму
відзиві, просила оскаржуване рішення
залишити без змін. В судове засідання
24.09.2014 року представники відповідача не
з'явились, відповідач про причини
неявки суд не повідомив, про дату, час
та місце розгляду справи повідомлений
належним чином. Приймаючи до уваги
обізнаність відповідача про дату, час
та місце розгляду справи, колегія
суддів, враховуючи положення ст. 102 ГПК
України, дійшла до висновку про
можливість розгляду справи за
відсутності представників
відповідача.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 02.11.2004 року між
підприємством з іноземними
інвестиціями у формі акціонерного
товариства закритого типу «Groveway Limited
Kiev» (продавець) та ТОВ
«Эстейт-Менеджмент» (покупець) був
укладений договір купівлі-продажу
будівлі, посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_3, за яким позивач
набув право власності на нежитлову
будівлю, літ. «А-10», що знаходиться за
адресою: м. Харків, вул. Полтавський
Шлях, буд. 56 (т. 1, а.с 115-122).

Як зазначає позивач та не заперечує
відповідач, останній набув право
власності на нежитлові приміщення, а
саме: - нежитлові приміщення 1 поверху
№79,82, 83, 85-88, XVI; нежитлові приміщення 2
поверху №6, 7, 9, 16-19, 22-25, 22а, 28 в будівлі
літ. «А-10», що знаходиться за адресою: м.
Харків, вул. Полтавський Шлях, буд. 56,
загальною площею 622,8 кв.м.

Позивач стверджує, що він являється
балансоутримувачем будівлі за адресою:
м. Харків, вул. Полтавський Шлях, буд. 56
та забезпечував надання комунальних
послуг та експлуатаційних послуг, а
відповідач з моменту набуття права
власності на приміщення у будівлі за
адресою: м. Харків, вул. Полтавський
Шлях, буд. 56 не брав участі у
відшкодуванні витрат, пов'язаних з
утриманням нерухомого майна, та
ухиляється від укладення з позивачем
відповідного договору.

Звертаючись до суду із позовом, позивач
зазначає, що відповідачем в розумінні
ст. 1212 ЦК України за період березня 2012
року січня 2014 року безпідставно
отримано грошові кошти у сумі 437477,92 грн.
за опалення та експлуатаційні витрати,
а також не сплачено збитки від інфляції
у розмірі 5859,48 грн. та 3% річних у розмірі
12631,54 грн.

Частиною 1 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» визначено,
що балансоутримувач будинку, споруди,
житлового комплексу або комплексу
будинків і споруд (далі -
балансоутримувач) - власник або
юридична особа, яка за договором з
власником утримує на балансі
відповідне майно, а також веде
бухгалтерську, статистичну та іншу
передбачену законодавством звітність,
здійснює розрахунки коштів, необхідних
для своєчасного проведення
капітального і поточного ремонтів та
утримання, а також забезпечує
управління цим майном і несе
відповідальність за його експлуатацію
згідно з законом.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» порядок
надання житлово-комунальних послуг, їх
якісні та кількісні показники мають
відповідати умовам договору та вимогам
законодавства.

Так, частиною 1 ст. 19 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» визначено,
що відносини між учасниками договірних
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг здійснюються виключно на
договірних засадах.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону споживач
зобов'язаний, зокрема укласти договір
на надання житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору та оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону визначено, що
балансоутримувач має право укладати
договори на надання
житлово-комунальних послуг.

Частиною 2 ст. 24 Закону встановлено, що
балансоутримувач зобов'язаний, зокрема
укладати договір з власником
(співвласниками) на утримання на
балансі відповідного майна.

Згідно ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу;
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи;
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Під належністю доказів розуміється
спроможність фактичних даних містити
інформацію щодо обставин, що входять до
предмета доказування, слугувати
аргументами (посилками) у процесі
встановлення об'єктивної істини.
Допустимість доказів означає, що у
випадках, передбачених нормами
матеріального права, певні обставини
повинні підтверджуватися певними
засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

Як вірно зазначено судом першої
інстанції, позивачем не подано суду
доказів в порядку ст.ст. 33, 34 ГПК України
на підтвердження знаходження будівлі,
що знаходиться за адресою: м. Харків,
вул. Полтавський Шлях, буд. 56, на балансі
позивача, як і не подано суду доказів
надання відповідачу послуг з
теплопостачання або використання
останнім будь-яких житлово-комунальних
послуг, як і також факту направлення
відповідачеві рахунків на оплату таких
послуг.

При цьому, з матеріалів справи судом
першої інстанції вірно встановлено, що
між сторонами не укладалися договори
про спільне утримання майна
відповідача та про надання
житлово-комунальних послуг
відповідачеві.

Матеріали справи також не містять
пропозицій позивача щодо укладення
будь-яких договорів з відповідачем
щодо утримання майна.

Між тим, позивачем подано суду
апеляційної інстанції заяву про
залучення до справи письмових доказів
(т. 2, а.с. 155-157), зокрема, лист позивача до
відповідача про укладення договору про
відшкодування витрат на утримання
нерухомого майна та забезпечення
експлуатаційних та комунальних послуг
та претензій позивача до відповідача
про відшкодування витрат, пов'язаних з
утриманням нерухомого майна (т. 2, а.с.
158-175).

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього.

Колегією суддів встановлено, що
позивачем жодним чином не обґрунтовано
неможливість подання суду першої
інстанції вказаних вище листа позивача
до відповідача про укладення договору
та претензій, а тому суд апеляційної
інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК
України, не приймає в якості доказів у
справі подані позивачем лист позивача
про укладення договору та претензії.

Окрім цього, колегія суддів зазначає,
що позивачем в порядку ст.ст. 33, 34 ГПК
України не подано суду доказів
погодження сторонами умов та порядку
користування майном, у тому числі
обов'язків і прав співвласників щодо
постачання газу, води, електроенергії
для належної роботи котельні, порядку
споживання теплової енергії, наявності
у відповідача обов'язків та строків
відшкодування позивачу витрат по
опаленню та підігріву гарячої води,
інших послуг тощо.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність у відповідача обов'язку
оплачувати заявлену до стягнення суму,
враховуючи недоведеність наявності ,
що знаходиться за адресою: м. Харків,
вул. Полтавський Шлях, буд. 56, на балансі
позивача, відсутності доказів надання
послуг, відсутність між сторонами
укладеного договору про надання
житлово-комунальних послуг.

При цьому, колегія суддів зазначає,
матеріали справи також не містять
доказів взагалі понесення позивачем
витрат, які останній просить стягнути з
відповідача. Так, подані позивачем суду
копії платіжних доручень (додаток 2, а.с.
79-211) не завірені належним чином, а тому
не можуть підтверджувати факт оплати
послуг за транспортування природного
газу, як то стверджує позивач. Виписки
банку по рахунку позивача матеріали
справи не містять. Подані суду
оборотно-сальдові відомості позивача
за 2012-2013 роки (т. 2, а.с. 38-39) не є
первинними бухгалтерськими
документами в розумінні ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», а тому
не свідчать про здійснення
господарських операцій.

Одночасно, колегія суддів вважає
обґрунтованим висновок суду першої
інстанції про відхилення посилань
позивача на ст. 1212 ЦК України, оскільки
позивачем не подано суду доказів
набуття відповідачем будь-якого майна
позивача, що виключає можливість
стягнення заявленої суми на підставі
статті 1212 ЦК України.

Разом з цим, враховуючи відсутність
підстав для задоволення позову в
частині стягнення 437477,92 грн. основного
боргу (72443,18 грн. за опалення і 365034,74 грн.
за експлуатаційні витрати), то і
відсутні підстави для стягнення з
відповідача 5859,48 грн. збитків від
інфляції (898,44 грн. за опалення і 4961,04
грн. за експлуатаційні витрати) та 12631,54
грн. 3% річних (1968,39 грн. за опалення і
10663,15 грн. за експлуатаційні витрати).

Підсумовуючи вищенаведене, суд
приходить до висновку, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
підстав необґрунтованості та
недоведеності.

З огляду на викладене вище, колегія
суддів дійшла до висновку про те, що
місцевий господарський суд, виконавши
всі вимоги процесуального закону і
всебічно перевіривши обставини справи,
вирішив спір у відповідності з нормами
матеріального права, в рішенні
місцевого господарського суду повно
відображені обставини, що мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Таким чином, колегія суддів встановила,
що обставини, на які посилається
скаржник, не можуть бути підставою для
зміни або скасування рішення
господарського суду міста Києва від
12.05.2014 року у справі №910/1126/14.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Єстейт-Менеджмент» на рішення
господарського суду міста Києва від
12.05.2014 року у справі №910/1126/14 залишити
без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 12.05.2014 року у справі
№910/1126/14 залишити без змін.

3. Справу №910/1126/14 повернути до
господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
О.В. Агрикова

Судді
В.Г. Суховий

М.Г. Чорногуз