РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

30 вересня 2014 року
Справа № 924/573/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Маціщук А.В.

судді
Петухов М.Г. ,

судді
Гулова А.Г.

за участю представників сторін:

позивача - пред-ка Пількевича В.В.
(пост.дов. №14-136 від 13.05.2014 р.)

відповідача - дир. Маліновського В.Л.
(розп. №137/2013 - р від 12.11.2013 р.)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційні скарги позивача публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
та відповідача Понінківського
підприємства теплових мереж на рішення
господарського суду Хмельницької
області від 10.07.14 р. у справі № 924/573/14

за позовом публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"

до Понінківського підприємства
теплових мереж

про стягнення 50941,87 грн., з них пені,
штрафу, 3%річних та інфляційних витрат

в с т а н о в и в :

Відповідно до рішення господарського
суду Хмельницької області від 10.07.2014 р.
у справі № 924/573/14 задоволено частково
позов публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» до
Понінківського підприємства теплових
мереж про стягнення 14871,05 грн. пені, 24915,53
грн. штрафу, 5914,03 грн. 3% річних та 5241,26
грн. інфляційних втрат. Підлягає
стягненню з Понінківського
підприємства теплових мереж на користь
публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України» 7389,70 грн. пені, 5895,90
грн. 3% річних, 4714,19 грн. інфляційних
втрат, 12457,77 грн. штрафу, а також 1804,16 грн.
витрат по сплаті судового збору. В
частині стягнення з Понінківського
підприємства теплових мереж на користь
публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» 7481,35 грн. пені, 12457,76
грн. штрафу, 18,13 грн. 3% річних та 527,07 грн.
інфляційних втрат відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
позивач публічне акціонерне
товариство «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати оскаржуване рішення в
частині зменшення розміру пені на 7389,69
грн. і штрафу на 12456,76 грн. та прийняти
нове рішення про стягнення з
Понінківського підприємства теплових
мереж на користь публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» 7389,69 грн. пені та 12456,76 грн.
штрафу, в стягненні яких було
відмовлено.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, скаржник публічне акціонерне
товариство «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України»,
посилаючись на ст.233 ГК України, пояснює
таке. Приймаючи рішення про зменшення
належних до сплати штрафних санкцій,
які є надмірно великими, порівняно із
збитками кредитора, суд має взято до
уваги майновий стан сторін, які беруть
участь у зобов'язанні, та не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, які
беруть участь у зобов'язанні. Крім того,
суд повинен був дати належну правову
оцінку доказам, наданим сторонами в
обґрунтування своїх позицій, щодо
наявності чи відсутності збитків.
Натомість, судом було враховано лише
ступінь виконання зобов'язання
боржником та те, що порушення
зобов'язання не завдало значних
збитків позивачу. Суд не мав права
застосовувати до спірних
правовідносин статтю 233 ЦК України, не
з'ясувавши всіх обставин, з'ясування
яких передбачене згаданою нормою.
Викладення у рішенні лише доводів та
доказів сторони, на користь якої
приймається рішення, є порушенням
вимог статті 4-2 ГПК щодо рівності всіх
учасників судового процесу перед
законом і судом. Втім, в оскаржуваному
рішенні в частині зменшення пені
місцевий господарський суд не врахував
жодного аргументу, доводу чи доказу
позивача, не зазначивши мотивів такого
неврахування, чим порушив вимоги
ст.ст.4-2, 43, 84 Господарського
процесуального кодексу України, що
призвело до прийняття неправильного
рішення.

Скаржник стверджує також, що
господарський суд при вирішенні
питання щодо зменшення пені не оцінив
об'єктивно, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, а не лише відповідача, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, невідповідності розміру
пені наслідкам порушення. В рішенні
зазначено, що суд, зменшуючи розмір
неустойки, виходив, серед іншого, з
інтересів сторін. Втім, з матеріалів
справи та самого рішення незрозуміло,
які саме інтереси сторін, зокрема -
позивача, було враховано, і яким чином
інтереси сторін вплинули на рішення
суду в частині зменшення розміру
неустойки. Також судом взагалі не було
з'ясовано, чи були заподіяні позивачу
збитки неналежним виконанням
зобов'язання, а також не було оцінено
розмір таких збитків. Ненадання
позивачем доказів отримання збитків в
результаті заборгованості відповідача
не означає відсутності або наявності
таких збитків. Крім цього, судом не
надано правової оцінки звіту про
фінансові результати, який було надано
позивачем для обгрунтування майнового
та фінансового становища позивача.
Таким чином, місцевий господарський
суд неповно з'ясував обставини, що
мають значення для справи, а також
визнав встановленими недоведені
обставини, які мають значення для
справи.

Окрім того, скаржник звертає увагу на
те, що відсутність вини відповідача у
виникненні боргу, його важкий
фінансовий стан не є винятковим
випадком в розумінні ст.233
Господарського кодексу України та п.3
ст.83 ГПК України та підставою для
зменшення неустойки, яка підлягає до
стягнення.

Відповідач Понінківське підприємство
теплових мереж також не погоджуючись
із рішенням господарського суду
Хмельницької області від 10.07.2014 р. у
справі №924/573/14, подав апеляційну
скаргу, у якій просить оскаржуване
рішення скасувати в частині стягнення
7389,70 грн. пені, 5895,90 грн. 3% річних, 4714,19
грн. інфляційних втрат, 12457,77 грн.
штрафу, 1804,16 грн. судового збору та
прийняти нове рішення про відмову у
позові.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, відповідач Понінківське
підприємство теплових мереж зазначає,
що при прийнятті рішення суд першої
інстанції помилково виходив з того, що
Понінківське ПТМ, всупереч умовам
договору, несвоєчасно розрахувалось за
газ, що був переданий у 2012 році за
договором купівлі-продажу природного
газу № 12/818-ТЕ-34 від 28 серпня 2012 року. При
цьому судом не було враховано, що 18
січня 2013 року ГУ Державної
казначейської служби України в
Хмельницькій області, Департаментом
фінансів Хмельницької
облдержадміністрації, Понінківським
ПТМ та ПАТ НАК «Нафтогаз України»
прийняте спільне протокольне рішення
про організацію взаєморозрахунків
відповідно до вимог постанови Кабінету
Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 за
природний газ та теплопостачання за
рахунок коштів загального фонду
державного бюджету № 136. За таких
обставин сторони фактично визначили
інший чинний порядок оплати природного
газу 2012 року на суму 220588,68 грн. за
договором від 28.08.2012 р. № 12/818-ТЕ-34, за
рахунок коштів загального фонду
державного бюджету та фактично його
реалізували, виконавши протокольне
рішення № 136 від 18.01.2013 р.
Відповідальність за невиконання
вказаного протокольного рішення
передбачена його розділом 4 не
наступила, оскільки рішення виконано
згідно вимог чинного законодавства.

Крім того, судом не було враховано, що
12.02.2014 р. ГУ Державної казначейської
служби України в Хмельницькій області,
Департаментом фінансів Хмельницької
облдержадміністрації, Понінківським
ПТМ та ПАТ НАК «Нафтогаз України» був
укладений договір № 127/30 про
організацію взаєморозрахунків
(відповідно до пункту 2 статті 16 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2014 рік»). Предметом вказаного
договору є організація проведення
сторонами взаєморозрахунків
відповідно до пункту 24 статті 14 та
пункту 2 статті 16 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік» і
Порядку та умов надання у 2014 році
субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 29 січня 2014 року № 30.

Таким чином, сторони узгодили інший
порядок оплати природного газу,
спожитого у 2012 році за договором від
28.08.2012 р. № 12/818-ТЕ-34 на суму 135347,44 грн. за
рахунок субвенцій з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення. Крім того, сторони
погодили не вчиняти дій з погашення
заборгованості до проведення
взаєморозрахунків, відповідно,
Понінківське ПТМ не мало права
погашати заборгованість, що було
узгоджено сторонами. Відповідно,
оплата газу, переданого у 2012 році, була
проведена належним чином, згідно з
домовленістю сторін, передбаченою у
тому числі спільним протокольним
рішенням № 136 від 13 січня 2013 року та
договором про організацію
взаєморозрахунків № 127/30 від 12.02.2014 р.,
що помилково не було враховано судом
першої інстанції.

Скаржник стверджує, що зменшення судом
розміру пені та штрафу лише на 50% є
наслідком помилкового та неповного
врахування тих обставин, що збитків
позивачу не заподіяно, основний борг
погашений, і будь-якої вини відповідача
у затримці розрахунків не було (вина
повною мірою лежить на бюджетних
організаціях). Зазначає, що
Понінківське ПТМ знаходиться в
скрутному матеріальному становищі, при
стягненні за рішенням суду пені та
штрафу підприємство просто перестане
існувати, оскільки Понінківське ПТМ це
збиткове не потужне підприємство в
смт.Понінки, де всього до 8 тис.
населення. Застосована судом міра
покарання (відповідальності) до
відповідача є занадто суворою.

На думку скаржника, стягнення 7% штрафу
за прострочення понад 30 днів
суперечить вимогам чинного
законодавства, що не було враховано
судом

Окрім того, скаржник звертає увагу, що
Понінківське ПТМ заявило в суді першої
інстанції про застосування позовної
давності до вимог ПАТ НАК «Нафтогаз
України» про стягнення пені та штрафу,
що помилково не було враховано судом, з
порушенням вимог чинного
законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» відповідач
заперечує її доводи, зазначає, що
апеляційна скарга необґрунтована і
підлягає відхиленню. На підтвердження
своєї правової позиції зазначає, що
сторони узгодили інший порядок оплати
природного газу спожитого у 2012 році
згідно договору від 28.08.2012 р. №12/818-ТЕ-34
на суму 135347,44 грн. за рахунок субвенцій
з державного бюджету місцевим бюджетам
на погашення заборгованості з різниці
в тарифах на теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення. Крім того сторони
узгодили не вчиняти дій з погашення
заборгованості до проведення
взаєморозрахунків, відповідно
Понінківське ПТМ не мало права
погашати заборгованість, що було
узгоджено сторонами. Відповідно оплата
газу, переданого у 2012 році, була
проведена належним чином, згідно зі
спільним протокольним рішенням № 136
від 13 січня 2013 року та договором про
організацію взаєморозрахунків №127/30
від 12.02.2014 р., що помилково не було
враховано судом першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу
Понінківського підприємства теплових
мереж позивач заперечує її доводи,
зазначає, що апеляційна скарга
необґрунтована і підлягає відхиленню.
На підтвердження своєї позиції
зазначає, що спільне протокольне
рішення саме по собі не припиняє дію і
не змінює договір, з якого випливають
спірні правовідносини. Позивач також
зазначає, що внаслідок недоотримання
та несвоєчасного проведення
розрахунків за спожитий газ позивач
змушений залучати комерційні кредити
за ринковими відсотковими ставками, що
складають 20-24% річних. Єдиним джерелом
часткової компенсації понесених
національною акціонерною компанією
«Нафтогаз України» втрат є стягнення з
боржників пені у розмірі,
передбаченому умовами договорів.
Загальна сума пені, 3% річних,
інфляційних не компенсує повністю
збитків від сплати відсотків за
комерційними кредитами. Зменшення
судом розміру пені спричиняє позивачу
збитки та дозволяє відповідачу і у
подальшому безкарно порушувати
договірні умови.

Розглянувши апеляційну скаргу,
вивчивши матеріали справи, наявні в ній
докази, заслухавши пояснення
представників сторін в судовому
засіданні, перевіривши оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення
місцевим господарським судом,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
вважає, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню. При цьому
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що 28.08.2012 р.
Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» (продавець) та
Понінківське підприємство теплових
мереж (покупець) укладено договір
купівлі-продажу природного газу №
12/818-ТЕ-34, за умовами якого (зокрема, п.1.1)
продавець зобов'язався передати у
власність покупцю у 2012 році природний
газ, ввезений на митну територію
України ПАТ «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» за кодом
згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець
зобов'язаний прийняти та оплатити цей
природний газ на умовах договору.

За умовами п.1.2 договору газ, який
продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями.

Відповідно до п.2.1 договору продавець
передає покупцевіф з 01.серпня 2012 року
по 31 грудня 2012 року газ обсягом до 499
тис.куб.м, у тому числі по місяцях
кварталів: жовтень - 90 тис.куб.м,
листопад - 182 тис.куб.м, грудень - 227
тис.куб.м.

Згідно з п.3.3. договору
приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу.

За умовами п.3.4 договору договору
покупець не пізніше 5-го числа місяця,
наступного за місяцем продажу газу,
зобов'язується надати продавцеві
підписані та скріплені печатками
покупця та газотранспортного
підприємства три примірники акта
приймання-передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
покупцеві та газотранспортному
підприємству по одному примірнику
оригіналу акта, підписаний
уповноваженим представником та
скріплений печаткою, або надати в
письмовій формі мотивовану відмову від
підписання акта. Акти є підставою для
остаточних розрахунків.

Згідно з п.5.2. договору ціна за 1000 м3
природного газу встановлена 1091 грн. з
урахуванням збору у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом та без урахування податку на
додану вартість. До сплати за 1000 м3
природного газу - 1091 грн., крім того ПДВ -
20% - 218,20 грн., всього з ПДВ 1309,20 грн.

Загальна вартість цього договору
складається із сум вартості місячних
поставок газу (п.5.5. договору).

Оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14 числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу (п.6.1 договору), і
в платіжних документах покумець
обов'язково має зазначити номер
договору, дату його підписання та
призначення платежу без зазначення
періоду, за який здійснюється оплата.
Умовами п.6.3. договору сторонами
обумовлено, що за наявності
заборгованості у покупця продавець має
право зарахувати кошти, що надійшли від
покупця, як погашення заборгованості
за газ поставлений в минулі періоди по
цьому договору, в порядку календарної
черговості виникнення заборгованості.
Кошти, які надійшли від покупця, будуть
зараховані як передоплата за умови
відсутності заборгованості за цим
договором.

За невиконання або неналежного
виконання договірних зобов'язань
сторони несуть відповідальність у
випадках, передбачених чинним
законодавством України, а також цим
договором (п.7.1. договору).

Так, згідно з п.7.3. договору сторони
передбачили, що у разі невиконання
покупцем умов пункту 6.1. цього договору
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожен день простроченого платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7% від суми
простроченого платежу.

Сторонами погоджено, що строк, у межах
якого сторони можуть звернутися до
суду з вимогою про захист своїх прав за
цим договором (строк позовної
давності), у тому числі щодо стягнення
основної заборгованості, штрафів, пені,
відсотків річних, інфляційних
нарахувань, встановлюється тривалістю
у 5 років (п.9.3. договору), і така умова
договору відповідає нормам ст.259 ЦК
України.

Пунктом 11.1 договору визначено, що
договір набирає чинності з моменту
його підписання повноважними
представниками сторін та скріплення
печатками сторін, поширює дію на
відносини, які склались між сторонами з
01 серпня 2012 року і діє в частині
поставки газу по 31 грудня 2012 року, а у
частині розрахунків - до їх повного
здійснення.

Договір №12/818-ТЕ-34 від 28.08.2012 р.
підписаний представниками сторін і
скріплений їх печатками /а.с.9-14/.

Матеріалами справи підтверджено, що на
виконання договору протягом
жовтня-грудня 2012 року Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» поставила, а Понінківське
підприємство теплових мереж прийняло
природний газ для вироблення теплової
енергії, яка споживається населенням
на загальну суму 433541,57 грн., що
підтверджено двосторонніми актами
приймання-передачі природного газу від
27.11.2012 р., від 30.11.2012 р. та від 31.12.2012 р., які
підписані представниками сторін та
скріплені їх печатками /а.с.15, 16, 17/.

Отже, на умовах зазначеного договору
між сторонами публічним акціонерним
товариством «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» та
Понінківським підприємством теплових
мереж склалися правовідносини з
поставки, які врегульовані нормами
пар.1,3 глави 54 ЦК України та пар.1 глави 30
ГК України.

Відповідно до норм ст.265 ГК України,
ст.712 ЦК України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язаний передати в обумовлені
строки (строк) другій стороні -
покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язаний прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ст.712 ЦК України).

Відповідно до ст.193 ГК України та
ст.ст.525-526 ЦК України зобов'язання мають
виконуватись належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Суду не надані докази виконання
відповідачем оплати за одержаний газ у
строки, визначені договором.

З матеріалів справи вбачається, що
18.01.2013 р. Головним управлінням
Державної казначейської служби
України у Хмельницькій області (далі -
сторона 1), Департаментом фінансів
Хмельницької облдержадміністрації
(далі - сторона 2), Понінківським
підприємством теплових мереж (далі -
сторона 3) та НАК «Нафтогаз України»
(далі - сторона остання) укладено
спільне протокольне рішення № 136,
предметом якого згідно з п.1 є
організація проведення сторонами
взаєморозрахунку відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України
від 11.01.2005 р. № 20 «Про затвердження
Порядку перерахування деяких
субвенцій з державного бюджету
місцевим бюджетам на надання пільг,
субсидій та компенсацій».

Пунктом 2 протокольного рішення
визначено порядок проведення
взаєморозрахунків. Зокрема, Державна
казначейська служба України
перераховує кошти загального фонду
державного бюджету стороні 1 у сумі
220588,68 грн. з приміткою «Постанова КМУ
від 11.01.2005 р. №20». Сторона 1 перераховує
на рахунок сторони 2 кошти у сумі 220588,68
грн. з наступним записом в графі
«Призначення платежу»: «Постанова
Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р.
№20, «тепло» за грудень 2012 року «П» 91235,77
грн.»; «Постанова Кабінету Міністрів
України від 11.01.2005 р. №20 «тепло» за
грудень 2012 року «С» 129352,91 грн.». Сторона
2 перераховує стороні 3 кошти за пільги
та субсидії у сумі 220588,68 грн. з
наступним записом в графі «Призначення
платежу»: «Постанова Кабінету
Міністрів України від 11.01.2005 р. №20,
«тепло» за грудень 2012 року «П» 91235,77
грн.»; «Постанова Кабінету Міністрів
України від 11.01.2005 р. №20 «тепло» за
грудень 2012 року «С» 129352,91 грн.». Сторона
3 перераховує стороні останній кошти в
сумі 220588,68 грн., в т.ч. ПДВ 36764,78 грн., за
природний газ 2012р. згідно договору від
28.08.2012 р. №12/818-ТЕ-34, з наступним записом
в графі «Призначення платежу»:
«Постанова Кабінету Міністрів України
від 11.01.2005 р. №20, СПР дата та № за
природний газ 2012 р. згідно договору від
28.08.2012 р. №12/818-ТЕ-34, в т.ч. ПДВ 36764,78 грн.».
Сторона остання перераховує кошти у
сумі 220588,68 грн. до загального фонду
Державного бюджету України у вигляді
податків.

Спільне протокольне рішення підписано
сторонами та скріплено їх печатками
/а.с.53-55/.

На підставі вищевказаного спільного
протокольного рішення відповідач
перерахував позивачу кошти в сумі 220588,68
грн. згідно платіжного доручення № 29
від 23.01.2013 р. /а.с.58/. Отже, існуюча
заборгованність була відшкодована
відповідачем позивачеві не за умовами
договору поставки, а - після одержання з
бюджету коштів на надання пільг,
субсидій та компенсацій. Однак такий
порядок розрахунків не передбачений
умовами договору купівлі-продажу
природного газу № 12/818-ТЕ-34 від 28.08.2012 р.
і, одночасно, не змінює умови цього
двохстороннього договору.

Крім того, 12.02.2014 р. Головним
управлінням Державної казначейської
служби України у Хмельницькій області
(далі - сторона 1), Департаментом
фінансів Хмельницької
облдержадміністрації (далі - сторона 2),
Понінківським підприємством теплових
мереж (далі - сторона 3) та НАК «Нафтогаз
України» (далі - сторона остання) був
укладений договір № 127/30 про
організацію взаєморозрахунків
(відповідно до пункту 2 статті 16 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2014 рік». Згідно п. 1 договору його
предметом є організація проведення
сторонами взаєморозрахунків
відповідно до пункту 24 статті 14 та
пункту 2 статті 16 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік» і
порядку та умов надання у 2014 році
субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 29.01.2014 р. № 30.

За умовами п.п.12, 13 цього договору він є
дійсним лише у разі проведення
відповідного фінансування.

Умовами цього договору визначено
порядок проведення взаєморозрахунків,
в тому числі - погашення заборгованості
за спожитий природний газ згідно з
договором від 28.08.2012р. №12/818-ТЕ-34 за 2012
рік. Договір підписаний сторонами та
скріплений їх печатками /а.с. 59-61/.

Згідно з платіжним дорученням № 5 від
01.04.2014 р. відповідач перерахував
позивачу кошти в сумі 135347,44 грн. /а.с.62/.

Доводи відповідача про те, що оплата
газу, переданого у 2012 році, була
проведена належним чином, згідно з
домовленістю сторін, передбаченої у
тому числі спільним протокольним
рішенням № 136 від 18.01.2013 р. та договором
про організацію взаєморозрахунків №
127/30 від 12.02.2014 р., колегія суддів вважає
безпідставними з огляду на наступне.
Відносини учасників ринку природного
газу в Україні врегульовано
положеннями Закону України «Про засади
функціонування ринку природного газу».
Нормами ст.12 цього Закону встановлено,
що постачання природного газу
здійснюється відповідно до договору,
за яким постачальник зобов'язується
поставити споживачеві природний газ,
якісні характеристики якого визначено
стандартами, в обсязі та порядку,
передбачених договором, а споживач
зобов'язується сплачувати вартість
прийнятого природного газу в розмірі,
строки та порядку, передбачених
договором. Відповідно до статті 19
Закону споживач зобов'язаний
забезпечувати своєчасну оплату в
повному обсязі послуг з постачання
природного газу згідно з умовами
договорів. Таким чином, з укладених
суб'єктами цих відносин договорів
випливають їх права та обов'язки, в тому
числі щодо оплати природного газу,
отриманого за договорами постачання
(купівлі-продажу), а також щодо
відповідальності за несвоєчасне
виконання зобов'язань щодо його оплати.

Постановою від 11 січня 2005 року Уряд
України затвердив Порядок
перерахування деяких субвенцій з
державного бюджету місцевим бюджетам
на надання пільг, субсидій та
компенсацій, яким визначено механізм
перерахування субвенцій з державного
бюджету місцевим бюджетам на надання
пільг та житлових субсидій населенню
на оплату електроенергії, природного
газу, послуг тепло - водопостачання і
водовідведення, інших комунальних
послуг. На підставі зазначеної
постанови й було укладено Спільне
протокольне рішення та договір про
організацію взаєморозрахунків,
предметом яких є організація
проведення взаєморозрахунків на
підставі постанови Уряду України від
11.05.2005 р. № 20 між державним бюджетом,
постачальником та споживачем
природного газу з метою погашення
заборгованості, яка виникла при
виконанні договору купівлі-продажу
природного газу. Таким чином, спільне
протокольне рішення та договір про
організацію взаєморозрахунків
стосується процедури виконання раніше
укладеного договору, не змінюючи його
умов, і за своїм правовим змістом є
угодами про взаємне зарахування, метою
якого є погашення боргу.

Доводи відповідача щодо новації
договору від 28.08.2012 р. №12/818-ТЕ-34 у
розумінні ч.2 ст.604 ЦК України в частині
порядку та способу виконання
зобов`язання, не приймаються судовою
колегією до уваги, оскільки погашення
заборгованості шляхом підписання
сторонами договору №127/30 від 12.02.2014 р. та
спільного протокольного рішення № 136
від 18.01.2013 р., за своєю правовою природою
не припиняє дію і не змінює умов раніше
укладеного договору.

Зі змісту постанови КМУ № 20,
протокольного рішення та договору про
організацію взаєморозрахунків не
вбачається, що зобов'язання з оплати
газу відповідачем, замінено новим
зобов'язанням. Навпаки, існування
заборгованості з оплати газу є умовою
укладення вказаних рішення та
договору, а порядок їх погашення -
предметом. Надання або ненадання
субвенції чи субсидій з державного
бюджету не може бути умовою виконання
або невиконання відповідачем своїх
договірних зобов'язань за договором
купівлі-продажу природного газу.

Посилання відповідача на умову п.п.2 п.9
договору №127/30 від 12.02.2014 р. як на
погоджену сторонами заборону
виконувати розрахунки за договором
купівлі-продажу природного газу від
28.08.2012 р. №12/818-ТЕ-34 є безпідставними,
такими, що не відповідають змісту цієї
умови.

Отже, судом на підставі матеріалів
справи встановлено, що оплата за
отриманий газ здійснена відповідачем
із порушенням строків, визначених
договором. Відповідно, є правомірними
позовні вимоги про стягнення штрафних
санкцій.

Позивач нарахував пеню в розмірі 14871,05
грн. (за зобов'язаннями листопада 2012
року в сумі 3458,56 грн. за період з 14.12.2012р.
по 19.02.2013р.; за зобов'язаннями грудня 2012
року в сумі 11412,49 грн. за період з 14.01.2013р.
по 13.07.2013р.). Також, позивачем нараховано
штраф (7%) загалом у розмірі 24915,53 грн. (за
зобов'язаннями листопада 2012 року в сумі
8669,61 грн.; за зобов'язаннями грудня 2012
року в сумі 16245,92 грн.). На підставі ст. 625
ЦК України позивачем нараховано 5914,03
грн. - 3% річних (за зобов'язаннями
листопада 2012 року на суму 691,71 грн. за
період з 14.12.2012р. по 19.02.2013р.; за
зобов'язаннями грудня 2012 року в сумі
5222,32 грн. за період з 14.01.2013 р. по 01.04.2014р.)
та 5241,26 грн. - інфляційних втрат (за
зобов'язаннями листопада 2012 року на
суму 371,55 грн. за період грудень 2012 року -
лютий 2013 року; за зобов'язаннями грудня
2012 року на суму 4869,71 грн. за період
січень 2013 року - березень 2014 року).

Відповідно до ст.216, ч.1 ст.218 ГК України
підставою господарсько-правової
відповідальності у вигляді
застосування господарських санкцій є
вчинене учасником господарських
відносин правопорушення у сфері
господарювання. Невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання має наслідком
застосування штрафних санкцій
(неустойки, штрафу, пені) відповідно до
норм ст.ст.230-232 ГК України та ст.ст.549-551
ЦК України.

Умови п.7.2 договору не суперечить
вищенаведеним нормам законодавства та
Закону України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань».

Вивчивши розрахунки нарахування пені
за порушення строків оплати за
договором №12/818-ТЕ-34 купівлі-продажу
природного газу від 28.08.2012 р., колегія
суддів встановила, що пеня нарахована
по кожній поставці природного газу та з
урахуванням виконуваних платежів
/а.с.20-21/, і як вже зазначено вище,
позивачем помилково в період часу, за
який здійснено нарахування, включено
дні фактичної сплати суми
заборгованості.

Згідно з п.1.9. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» №14 від
17.12.2013р. день фактичної сплати суми
заборгованості не включається в період
часу, за який здійснюється стягнення
інфляційних нарахувань та пені.

Отже, пеня має обраховуватись з
урахуванням наведеної обставини, і
колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції, що
належною до стягнення є сума пені 14779,39
грн.

За умовами п.7.2. договору визначено
також, що за прострочення оплати понад
30 днів покупець у безспірному порядку
додатково зобов'язується сплатити
штраф у розмірі 7% від суми
простроченого платежу. Така умова
договору не суперечить вищенаведеним
нормам законодавства та узгоджується
із свободою договору, встановленою
ст.627 ЦК України, коли сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості. Позовна вимога про
стягнення штрафу в сумі 24915,53 грн.
відповідає обставинам справи, умовам
договору та грунтується на правильному
розрахунку, тому позовна вимога в цій
частині є правомірною.

Приймаючи оскаржуване рішення,
господарський суд Хмельницької
області зменшив належні до стягнення
суми штрафних санкцій (пені та штрафу)
на 50%. З матеріалів справи вбачається,
що відповідач у відзиві на позовну
заяву звернувся до господарського суду
Хмельницької області з проханням
врахувати відсутність боргу за
поставлений природний газ та скрутне
матеріальне становище, пославшись на
ст.233 ГК України, ст.83 ГПК України.
Звернення мотивоване збитковістю
підприємства, а також невідповідністю
тарифів з теплопостачання економічно
обґрунтованим. На підтвердження своєї
позиції відповідачем подано баланс
підприємства станом на 31.12.2012 р. та звіт
про фінансові результати за 1 квартал
2014 року, а також виписки з банківських
рахунків Понінківського підприємства
теплових мереж /а.с.64-66/.

Відповідно до п.3 ст.83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до ст.233 ГК України у разі,
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій, при цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Пленум Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»
роз'яснив, що вирішуючи, в тому й з
власної ініціативи, питання про
зменшення розміру неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, яка порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Наявні матеріали справи свідчать, що
відповідач є підприємством, основним
видом діяльності якого є виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії; газ, який постачався
за договором використовувався даним
підприємством для виробництва
теплової енергії, яка споживається
населенням, у яких за спожиту теплову
енергію та надані послуги постійно
наявний борг, що є підтвердженням того
факту, що в діях відповідача відсутній
будь-який умисел щодо несплати
заборгованості. Враховано, що джерелом
розрахунків за спожитий природний газ
є отримання коштів від споживачів, а
основною причиною несвоєчасних
розрахунків за спожитий природний газ
є наявність різниці у тарифах на
теплову енергію, та її несвоєчасне
відшкодування з боку держави, про що
свідчить розрахунок обсягу
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, що надана населенню по
Понінківському підприємству теплових
мереж, яким підтверджується
заборгованість держави перед
підприємством теплових мереж
внаслідок різниці в тарифах.

Колегією суддів враховано, що
відповідачем вжито необхідних та
залежних від нього заходів для
недопущення зростання боргу і оплата
одержаного газу виконана ним повністю.

Вбачається, що суд першої інстанції,
встановивши перелічені вище обставини
справи та підстави порушення
відповідачем грошового зобов'язання,
визнав даний випадок винятковим, і
правомірно скористався правом суду на
зменшення розміру пені - відповідно до
ч.1 ст.233 ГК України та п.3 ст.83 ГПК
України та зменшив належну до
стягнення пеню на 50% - до 7389,70 грн. та
штрафу на 50% - до 12457,7 грн.

Колегія суддів оцінила наведені
обставини в їх сукупності і дійшла
висновку про наявність підстав для
зменшення належних до стягнення сум
штрафних санкцій на підставі наведених
вище норм. При цьому колегія суддів
враховує в першу чергу, що грошові
зобов'язання виконані повністю, і
несвоєчасне виконання платежів
обумовлене складним фінансовим станом
підприємства відповідача та
спеціальним режимом його діяльності.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до розрахунку /а.с.20-21/
позивач просить стягнути з відповідача
інфляційних нарахувань за грудень 2012
року - лютий 2013 року в сумі 371,55 грн., за
січень-лютий 2013 року в сумі 231,62 грн. та
за березень 2013 року - березень 2014 року в
сумі 4638,09 грн., а також 3% річних в сумі
5914,03 грн. за періоди з 14.12.2012 р. по
31.12.2012 р., з 01.01.2013 р. по 19.02.2013 р., з 14.01.2013 р.
по 19.02.2013 р., з 20.02.2013 р. по 09.06.2013 р., з
10.06.2013 р. по 13.07.2013 р. та з 14.07.2013 р. по
01.04.2014 р..

При перевірці наданого позивачем
розрахунку річних колегією суддів
встановлено, що позивачем в період
часу, за який здійснено нарахування,
включено дні фактичної сплати суми
заборгованості. Тому стягненню з
відповідача підлягає 5895,90 грн.
процентів річних за правильним
розрахунком суду першої інстанції.

Перевіривши надані позивачем
розрахунки боргу з урахуванням індексу
інфляції, колегія суддів встановила, що
прострочка в оплаті за зобов'язаннями
листопада 2012 року виникла 14.12.2012 р., а
погашена 19.02.2013 р. інфляційні
нараховуються лише за січень 2013 року;
за зобов'язаннями грудня 2012 року
прострочка виникла 14.01.2013 р., тому
інфляційні нараховуються з лютого 2013
р..

Індекс інфляції - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць. Розмір боргу з урахуванням
індексу інфляції визначається
виходячи з суми боргу, що існувала на
останній день місяця, в якому платіж
мав бути здійснений, помноженої на
індекс інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція) (п. 3.2
Постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 р.
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань»).

Таким чином, перевіривши розрахунки
боргу з урахуванням індексу інфляції, з
врахуванням виникнення прострочки
платежу, а також приймаючи до уваги
позицію щодо нарахування інфляційних,
викладену у Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.2013р., колегія суддів дійшла
висновку, що з відповідача підлягає
стягненню 4714,19 грн. інфляційних втрат
за правильним розрахунком суду першої
інстанції.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції про
відхилення заяви відповідача щодо
застосування позовної давності до
вимог про стягнення штрафних санкцій,
враховуючи, що сторони відповідно до
ст.259 ЦК України домовились про те, що
строк позовної давності щодо стягнення
штрафних санкцій становить 5 років.
Такі умови договору відповідають
нормам чинного законодавства. Отже,
порушення термінів позовної давності з
боку позивача не вбачається.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення
господарського суду Хмельницької
області від 10.07.2014 р. у справі №924/573/14
відповідає матеріалам справи,
грунтується на нормах законодавства,
якими врегульовані спірні
правовідносини, і підстав для його
зміни чи скасування за ст.104 ГПК України
немає. Доводи скаржників, викладені в
апеляційних скаргах, висновків суду
першої інстанції не спростовують.

Судом першої інстанції правильно
враховано, що у разі коли господарський
суд на підставі п.3 ст.83 ГПК України
зменшує розмір пені, витрати позивача,
пов'язані зі сплатою судового збору,
відшкодовуються за рахунок
відповідача у сумі, сплаченій
позивачем за позовною вимогою, яка
підлягала б задоволенню, якби
зазначений розмір судом не було
зменшено.

Судові витрати за розгляд апеляційних
скарг покладаються на позивача та
відповідача відповідно до ст.49 ГПК
України.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103-105
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги позивача публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
та відповідача Понінківського
підприємства теплових мереж залишити
без задоволення, рішення
господарського суду Хмельницької
області від 10.07.2014 р. у справі № 924/573/14
залишити без змін.

Головуючий суддя
Маціщук А.В.

Суддя
Петухов М.Г.

Суддя
Гулова А.Г.