ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2014 р.
Справа № 921/212/14-г/17

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

головуючого судді
Юрченка Я.О.

суддів
Давид Л.Л.

Зварич О.В.

при секретарі судового засідання
Бараняк Н.Я.

за участю представників:

прокуратури: Куцик В.Б.

позивачів: Кук Б.Б.

відповідача: Лось А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
заступника прокурора Київської
області, вих. № 05/1-664вих14 від 29.05.14

на рішення Господарського суду
Тернопільської області від 12.05.2014р.

у справі № 921/212/14-г/17

за позовом: Заступника прокурора
Київської області в інтересах держави
в особі Міністерства аграрної політики
та продовольства України, м. Київ в
особі Аграрного фонду, м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бучачагрохлібпром",
м. Бучач Тернопільської області

про стягнення заборгованості в сумі 5
301 889, 44 грн,

Заступник прокурора Київської області
в інтересах держави - Міністерства
аграрної політики та продовольства
України в особі Аграрного фонду
звернувся до Господарського суду
Тернопільської області з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Бучачагрохлібпром"
про стягнення 5 301 889, 44 грн грошових
коштів у зв'язку з невиконанням
відповідачем умов форвардного
біржового контракту № 898Ф від 24.10.2012р, з
яких: 852480,00 грн відсотків за
користування чужими грошовими коштами,
2335648,00 грн нарахованого штрафу від
вартості недопоставленого товару в
розмірі 20%, 1296284,64 грн нарахованої пені
та 817476,80 грн штрафу у розмірі 7% вартості
за прострочення виконання зобов'язань
більше, ніж на 30 днів.

Рішенням Господарського суду
Тернопільської області від 12.05.2014р. у
справі № 921/212/14-г/17 (суддя Андрусик Н.О.)
в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

При вирішенні спору місцевий суд
виходив з того, що правові підстави для
застосування до відповідача
відповідальності, передбаченої
розділом 7 контракту - відсутні, у
зв'язку з існуванням форс-мажорних
обставин та відсутністю вини
відповідача.

Додатковим рішенням Господарського
суду Тернопільської області від
21.05.2014р. вирішено питання щодо
розподілу судових витрат, а саме,
присуджено до стягнення з Аграрного
фонду в дохід Державного бюджету
України судовий збір у розмірі 73 080 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, заступник прокурора
Київської області звернувся до
Львівського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду
Тернопільської області від 12.05.2014р.,
мотивуючи свої доводи порушенням
місцевим господарським судом норм
процесуального та матеріального права.

Зокрема, покликається на те, що
відповідач своєчасно не повідомив
Аграрний фонд про існування обставин
непереборної сили з наданням
необхідних доказів, які підтверджують
неможливість виконання умов контракту
та порушив процедуру інформування, а
відтак товариством втрачено право
посилатись на їх існування, як на
підставу звільнення від виконання
зобов'язань за контрактом.

Крім того, зазначає, що насправді у
відповідача загинув не весь врожай,
тому він мав можливість у 2013 році
виконати умови договору поставки та
вказує, що судом не досліджено розміру
збитків та співвідношення розміру
збитків із зобов'язаннями відповідача
перед позивачем.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 26.06.14 у складі
колегії суддів: головуючий суддя:
Юрченко Я.О., судді Зварич О.В., Хабіб М.І.
апеляційну скаргу прийнято до
провадження, розгляд справи призначено
на 22.07.14.

14 липня 2014 відповідач, скориставшись
своїм правом, передбаченим ст. 96 ГПК
України, подав відзив на апеляційну
скаргу, в якому просить залишити
рішення Господарського суду
Тернопільської області від 12.05.14 у
справі № 921/212/14-г/17 без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
21.07.2014 у склад колегії суддів для
розгляду справи № 921/212/14-г/17 у зв'язку з
перебуванням судді Хабіб М.І. у
відпустці внесено зміни, введено
замість судді Хабіб М.І. - суддю Давид
Л.Л.

Ухвалами суду від 22.07.2014р. та від 12.08.2014р.
розгляд справи відкладався з підстав,
викладених у них.

В даному судовому засіданні прокурор
та позивач підтримали доводи,
викладені в апеляційній скарзі,
просили скасувати рішення
Господарського суду Тернопільської
області від 12.05.2014р. та прийняти нове
судове рішення про задоволення
позовних вимог.

Представник відповідача підтримав
доводи, викладені у відзиві на
апеляційну скаргу, просив залишити
рішення місцевого господарського суду
без змін, апеляційну скаргу без
задоволення.

Розглянувши матеріали апеляційної
скарги, відзиву на неї, вивчивши
матеріали справи, наявні в ній докази,
заслухавши пояснення прокурора та
представників сторін, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення місцевим
господарським судом, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
вважає, що у задоволенні апеляційної
скарги слід відмовити, а рішення
Господарського суду Тернопільської
області від 12.05.2014р. у справі № 921/212/14-г/17
- залишити без змін, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
державну підтримку сільського
господарства України», аграрний фонд є
державною спеціалізованою установою,
уповноваженою Кабінетом Міністрів
України провадити цінову політику в
агропромисловій галузі економіки
України.

На виконання Порядку проведення
державних форвардних закупівель зерна,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 16.05.2007 року №736,
Аграрний фонд провів форвардні
закупівлі зерна майбутнього врожаю за
рахунок коштів, передбачених у
Державному бюджеті України на
відповідний рік, шляхом укладення на
Аграрній біржі між Аграрним фондом та
товаровиробниками, контракту, форма
якого затверджується Мінагрополітики.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
24 жовтня 2012р. Аграрним фондом, як
Покупцем та сільськогосподарським
товаровиробником зерна - Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Бучачагрохлібпром", як Продавцем в
особі Брокера-продавця - Брокерської
контори № 197 - Товариством з обмеженою
відповідальністю "СТАТУС. КВО" (разом
Сторони), укладено форвардний біржовий
контракт № 898Ф (далі - Контракт), згідно
якого (п. 1.1.) Продавець передає Покупцю
у власність товар: ячмінь 3 класу, що
відповідає ДСТУ 3769:98 (Товар), а Покупець
зобов'язується прийняти Товар та
оплатити його.

Згідно розділу 1 контракту кількість
товару: 8000,00 тонн (п. 1.2. контракту);
термін поставки до « 01» жовтня 2013 року
(п. 1.3. контракту); базис поставки: ЕХW ТОВ
«Бучачагрохлібпром» (п. 1.4. контракту);
ціна контракту 12536000,00 грн., у тому числі
2089333,33 грн. ПДВ, з подальшим
коригуванням шляхом укладання
додаткових угод, в тому числі по
бюджетних періодах: 2012р. - 6268000,00 грн. та
2013р. - 6268000,00 грн. (п. 1.5. Контракту).

Відповідно до п. п.2.1., 2.2. Контракту,
Брокер-продавець поставляє
Брокеру-покупцю Товар на базисі
поставки: ЕХW ТОВ «Бучачагрохлібпром»,
м. Бучач Тернопільської області, вул.
Галицька, 160, в термін до 01 жовтня 2013р.
Поставка вважається здійсненою в
момент підписання акта
приймання-передавання Товару на базисі
поставки відповідно до умов цього
Контракту.

Згідно п. 1.10. Договору авансовий платіж
в розмірі 50% вартості зерна сплачується
протягом поточного бюджетного періоду.

У розділі 5 Контракту сторони
обумовили, що Покупець упродовж п'яти
робочих днів з моменту укладання
Контракту на торгах Аграрної біржі
зобов'язується перерахувати кошти
(авансовий платіж) на поточний рахунок
Продавця в розмірі 50 % вартості зерна,
розрахованої на підставі мінімальної
інтервенційної ціни на момент
укладення Контракту на поточний
рахунок Продавця (п. 5.1. Контракту).

Контракт набуває чинності з моменту
його підписання сторонами та
реєстрації на Аграрній біржі і діє до 31
грудня 2013 року.

На виконання умов контракту, зокрема
п.п. 3.2. сторонами укладено договір
застави майбутнього врожаю № 3278 від
25.10.2012р., згідно п. 1.1. якого
Заставодержатель (позивач у даній
справі) має право у разі невиконання
Заставодавцем (відповідачем) своїх
обов'язків за основним договором
(форвардними біржовими контрактами №
898 Ф від 24.10.2012р. та № 898 Ф від 24.10.2012р.)
одержати задоволення власних вимог за
рахунок заставленого майна, перелік
якого зазначений в п. 1.4. договору
застави, переважно перед іншими
кредиторами.

Згідно п. 7.2. Контракту, за невиконання
Продавцем умов Контракту щодо обсягів
поставки ним сплачується штраф у
розмірі 20 відсотків вартості
недопоставленого Товару, виходячи з
вартості товару за ціною фіксингу, що
діяла на останній день поставки.

Пунктом 7.6. контракту передбачено, що, у
разі виконання Покупцем пункту 5.1 та
невиконання Продавцем пункту 2.1
Контракту з Продавця стягується пеня у
розмірі 0,1 відсотка вартості
недопоставленого Товару, з якого
допущено прострочення виконання за
кожен день прострочення, а за
прострочення понад тридцять днів
додатково стягується штраф у розмірі 7
відсотків указаної вартості.

На виконання п.п. 1.10., 5.1. Контракту
Покупцем 25.10.2012р. згідно платіжного
доручення №2789 від 25.10.2012р. перераховано
Продавцю авансовий платіж в сумі 6 268
000,00 грн.

В порушення взятих на себе зобов'язань
з поставки 8 000,00 тонн ячменю 3 класу
відповідач порушив строк, передбачений
п. 1.3. Контракту.

Відтак, предметом позову є стягнення з
відповідача штрафних санкцій та коштів
за користування авансовим платежем у
зв'язку з невиконанням умов контракту.

Згідно п. 14.1.45.3. п. 14.1.45.3. ст. 14
Податкового кодексу України
форвардний контракт це
цивільно-правовий договір, за яким
продавець зобов'язується у майбутньому
в установлений строк передати базовий
актив у власність покупця на
визначених умовах, а покупець
зобов'язується прийняти в установлений
строк базовий актив і сплатити за нього
ціну, визначену таким договором.

Відтак, за своєю правовою природою
форвардний контракт є договором
поставки.

В силу ст. 712 Цивільного кодексу України
продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
При цьому, до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цьогоКодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
525 ЦК України).

Приписи статті 610 ЦК України
встановлюють, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Положеннями ст. 693 Цивільного кодексу
України передбачено, у разі якщо
договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором, - у
строк, визначений відповідно до статті
530 цього Кодексу.

Статтею 216 ГК України передбачено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько - правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і
в порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Підстави господарсько-правової
відповідальності наведені у сатті 218
цього ж Кодексу.

Так, підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі, якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.

Непереборна сила має місце за
наявності ознак надзвичайності та
невідворотності. Ознака
невідворотності відноситься до події в
цілому, тобто містить у собі
невідворотність не тільки самого
явища, але і його наслідків. У
метеорології стихійне лихо
розуміється як природне явище,
поєднане з його матеріальними та
іншими природними і соціальними
наслідками. Невідворотність, як ознака
непереборної сили, відсутня якщо
причиною невідворотності стали винні
дії самого боржника, його працівників
або контрагентів за договорами.

Згідно з ч.1 ст. 614 ЦК України особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов`язання.

Водночас, згідно ст. 617 ЦК України
особа, яка порушила зобов'язання,
звільняється від відповідальності за
порушення зобов'язання, якщо вона
доведе, що це порушення сталося
внаслідок випадку або непереборної
сили.

Відповідно до п. 8.1. контракту сторони
звільняються від відповідальності за
неналежне виконання зобов'язань
унаслідок обставин непереборної сили
(форс - мажор) за умови, що дані
обставини сталися не з вини сторін та
безпосередньо вплинули на своєчасне
виконання договірних зобов'язань. У
цьому разі термін виконання
зобов'язань переноситься відповідно до
терміну дії зазначених обставин, про що
укладається відповідний договір.

Виходячи з аналізу вказаних правових
норм та умов контракту, звільнення
сторони від відповідальності у разі
настання обставин непереборної сили
(форс-мажор) відбувається за умови якщо,
по-перше, дані обставини сталися не з
вини сторін, по-друге, такі обставини
безпосередньо вплинули на своєчасне
виконання договірних зобов'язань.

В заперечення наявності вини за
невиконання зобов'язань за форвардним
контрактом відповідач посилається на
настання несприятливих погодних умов у
період з грудня 2012р. по липень 2013р.
включно. В підтвердження зазначених
обставин, Товариством надано довідку
Тернопільського обласного центру з
гідрометеорології від 09.09.2013 р. № 36-32-б,
акти від 12.04.2013р. та від 15.07.2013р.,
складені працівниками відповідача за
участю посадових осіб Управління
агропромислового розвитку Бучацької
райдержадміністрації, згідно яких
констатовано факт загибелі посівів
сільськогосподарських культур на
площах Товариства у зв'язку з складними
кліматичними умовами.

Актом від 12.04.2013р. встановлено, що у
зв'язку несприятливими умовами
перезимівлі, а саме: випрівання та
вимокання загинуло, зокрема, озимої
пшениці на площі 829 га, озимого ячменю
на площі 246 га та озимого ріпаку на
площі 300 га, а згідно акту від 15.07.2013р.
виявлено, що внаслідок зливових дощів
та градобою, які пройшли 14.07.2013р. на
полях ТОВ "Бучачагрохлібпром" повністю
загинули такі сільськогосподарські
культури: озима пшениця - 1597 га, озимий
ячмінь - 124 га, озимий ріпак - 300 га, горох
- 100 га, озимий ячмінь - 220 га, пшениця яра
- 59 га.

Враховуючи викладене та завідомо
знаючи про неможливість виконання
зобов'язань, відповідачем 30.08.2013р.
згідно платіжного доручення № 3319
повернуто суму попередньої оплати по
форвардному біржовому контракті № 898 Ф
від 24.10.2012р. в повному обсязі.

Відповідно до п. 8.4 контракту, якщо
обставини непереборної сили діють
більше трьох місяців, то такий факт
підтверджується довідкою
Торгово-промислової палати України.

Як вбачається з наданого відповідачем
висновку Торгово-промислової палати
України №2100/05-4 від 11.09.2013р., внаслідок
несприятливих погодних умов протягом
2012-2013рр. на площах ТОВ
"Бучачагрохлібпром" загинули посіви
озимої пшениці на площі 1375 га; озимого
ячменю на площі 246 га; озимого ріпаку на
площі 300 га; гороху на площі 100 га; ярого
ячменю на площі 220 га; ярої пшениці на
площі 59 га, що додатково підтверджено
актами від 12.04.2013р. та від 15.07.2013р.,
складеними за участю представників
управління агропромислового розвитку
Бучацької райдержадміністрації,
відповідача та погоджено управлінням
агропромислового розвитку Бучацької
райдержадміністрації.

Згідно висновку Торгово-промислової
палати України № 2100/05-4 від 11.09.2013р.
несприятливі погодні умови, що
спричинили загибель
сільськогосподарських культур у 2013
році на площах Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бучачагрохлібпром"
станом на 12.04.2013р. та 15.07.2013р. визнано
форс-мажорними обставинами.

Враховуючи наведене, апеляційний суд
погоджується із висновком суду першої
інстанції та вважає, що саме настання
форс-мажорних обставин безпосередньо
вплинуло на неможливість виконання
відповідачем договірних зобов'язань
щодо поставки Покупцю зернових
культур, отриманих з врожаю звітного
року.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, відповідач
листом-повідомленням № 1690 від 11.09.2013р.
(з посиланням на акти списання посівів
від 12.04.2013р., 15.07.2013р., довідку
Тернопільського обласного центру з
гідрометеорології № 36-32/? від 09.09.2013р. та
висновок Торгово-промислової палати
України №2100/05-4 від 11.09.2013р.) повідомив
позивача в порядку ст. 617 ЦК України та
згідно п. 8.1. контракту про наявність
форс-мажорних обставин, просив надати
підтвердження отримання доказів
непереборної сили та звільнити
Товариство від відповідальності за
порушення господарського зобов'язання.

Отримання даного повідомлення
позивачем не заперечується, проте,
Аграрний фонд вважає, що відповідачем
не дотримано строку повідомлення про
наявність форс-мажорних обставин
згідно п. 8.2. Контракту.

Так, згідно п. 8.2. Контракту сторона, для
якої склалися форс-мажорні обставини,
повинна в короткий строк, але не
пізніше 5 днів, повідомити іншу сторону
про настання і припинення обставин, які
перешкоджають виконанню договірних
зобов'язань. Неповідомлення або
несвоєчасне повідомлення про настання
або припинення даних обставин
непереборної сили позбавляє сторону
права посилатися на дані обставини (п.
8.3. Контракту).

Як вбачається з матеріалів справи,
Торгово-промисловою палатою було
надано висновок № 2100/05-4 від 11.09.2013р.,
яким несприятливі погодні умови, що
спричинили загибель
сільськогосподарських культур у 2013
році на площах ТОВ "Бучачагрохлібпром"
станом на 12.04.2013р. та 15.07.2013р. визнано
форс-мажорними обставинами.

Відповідач листом-повідомленням № 1690
від 11.09.2013р., тобто відразу ж у день
отримання загаданого висновку
Торгово-промислової палати повідомляв
позивача в порядку ст. 617 ЦК України та
згідно п. 8.1. контракту про наявність
форс-мажорних обставин, просив
звільнити Товариство від
відповідальності за порушення
господарського зобов'язання.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст. 34 ГПК України).

Відтак, критично оцінюються судом
доводи позивача щодо недотримання
відповідачем строку повідомлення про
настання таких умов, відповідно до п. 8.2
контракту та те, що такий строк (5 днів)
слід рахувати від дати оформлення акту
про загибель посівів від 12.04.2013р.,
оскільки умовами договору не
встановлено, з якого саме моменту
обраховується п'ятиденний строк для
повідомлення про настання чи
припинення обставин непереборної сили.
Навпаки, згідно п. 8.4. контракту, якщо
обставини непереборної сили діють
більше трьох місяців, то такий факт
підтверджується довідкою
Торгово-промислової палати України,
без наявності якої неможливо
підтвердити чи несприятливі погодні
умови є форс-мажорними обставинами.

Таким чином, оскільки висновок щодо
наявності форс-мажорних обставин
Торгово-промисловою палатою України
отримано відповідачем 11.09.2014р. і цього ж
дня відповідачем надіслано на адресу
позивача повідомлення № 1690 від 11.09.2013р.
про наявність форс-мажорних обставин,
відтак, поданими доказами
спростовуються твердження прокурора
та позивача про невиконання
Товариством умов п. 8.2. Контракту щодо
повідомлення Покупця про неможливість
виконання господарського зобов'язання.
Посилання на ті чи інші обставини та
документи, з якими можна було б
пов'язати відлік строку щодо
повідомлення стороною про наявність
форс-мажорних обставин, є припущеннями
сторін контракту або трактуванням на
власний розсуд його умов, тому не
можуть вважатися узгодженими умовами
біржового контракту.

Відповідно до ч. 4 ст. 219 ГК України
сторони зобов'язання можуть
передбачити певні обставини, які через
надзвичайний характер цих обставин є
підставою для звільнення їх від
господарської відповідальності у
випадку порушення зобов'язання через
дані обставини, а також порядок
засвідчення факту виникнення таких
обставин.

З огляду на вищевикладене, апеляційний
господарський суд погоджується із
висновком суду першої інстанції про
те, що відповідач в порядку п. 8.1.
Контракту, згідно ст. 617 ЦК України, ч.4
ст.219 ГК України звільняється від
відповідальності за неналежне
виконання зобов'язань, а саме від
сплати штрафних санкцій за форвардним
біржовим контрактом, оскільки
невиконання зобов'язань Продавця з
поставки ячменю виникли внаслідок
обставин непереборної сили
(форс-мажору), які сталися не з вини
відповідача, що підтверджується
належними доказами. Відтак, відсутні
достатні правові підстави для
застосування до відповідача
відповідальності, передбаченої
розділом 7 контракту.

Щодо позовних вимог про стягнення 852 480,
00 грн. відсотків за користування чужими
коштами, то слід зазначити наступне.

Позивач, згідно додаткових
обґрунтувань позовних вимог в цій
частині посилається на приписи ст.ст.
536, 625 ЦК України та положення п. 1.6.
Контракту.

Разом з тим, згідно ст. 693 ЦК України на
суму попередньої оплати нараховуються
проценти відповідно до статті 536 цього
Кодексувід дня, коли товар мав бути
переданий, до дня фактичного передання
товару покупцеві або повернення йому
суми попередньої оплати. Договором
може бути встановлений обов'язок
продавця сплачувати проценти на суму
попередньої оплати від дня одержання
цієї суми від покупця.

За користування чужими грошовими
коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства
(ч.ч. 1, 2 ст. 536 ЦК України).

Положеннями п. 1.6. Контракту не
встановлено для Продавця обов'язку
сплачувати відсотки за користування
чужими коштами ні від дати їх
отримання, ані від дати, коли товар
повинен бути переданий. Даним пунктом
договору визначено порядок визначення
ціни за одиницю товару (тонну) на базисі
поставки, яка визначається за формулою
Цт=Цф-Вк (де Цт - ціна за одиницю товару,
Цф - середньозважена ціна рівноваги, Вк
- вартість користування коштами, яка
визначається НБУ та становить на
відповідний маркетинговий період 852 480,
00 грн.), тобто зазначена сума Вк в даному
випадку визначена для застосування при
здійсненні розрахунків ціни товару,
однак не є процентами за користування
чужими коштами, котрі визначаються у
відсотковому відношенні, а не у твердій
сумі, що має місце в даному випадку.

Таким чином, зазначення в контракті про
встановлений НБУ на відповідний
маркетинговий період вартості
користування чужими коштами не
свідчить про покладення на Продавця
обов'язку щодо сплати відсотків згідно
положень ст.ст. 536, 693 ЦК України.

Відтак, апеляційний господарський суд
також погоджується з рішенням
місцевого господарського суду в
частині відмови у стягненні з
відповідача 852 480, 00 грн. відсотків за
користування чужими коштами.

Щодо прийнятого додаткового рішення
Господарського суду Тернопільської
області від 21.05.14 року у справі №
921/212/14-г/17, судова колегія зазначає
наступне.

Пунктом 16 постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 6 від
23.03.2012р. вказано, що у разі оскарження
первісного судового рішення, щодо
якого було прийнято додаткове судове
рішення, перегляду в сукупності з таким
первісним судовим рішенням підлягає і
додаткове судове рішення як похідне
від первісного судового акта і його
невід'ємна складова.

Додатковим рішенням Господарського
суду Тернопільської області від 21.05.14
року у даній справі вирішено питання
про розподіл господарських витрат, в
порядку ст. 49 ГПК України.

Відповідно до ч. 7 ст. 84 ГПК України в
резолютивній частині рішення
вказується про розподіл господарських
витрат між сторонами, про повернення
судового збору з бюджету.

Господарський суд має право за заявою
сторони, прокурора, який брав участь в
судовому процесі, або за своєю
ініціативою прийняти додаткове
рішення, ухвалу, якщо: з якоїсь позовної
вимоги, яку було розглянуто в засіданні
господарського суду, не прийнято
рішення; не вирішено питання про
розподіл господарських витрат або про
повернення судового збору з бюджету
(ст. 88 ГПК України).

Оскільки господарським судом першої
інстанції при прийнятті рішення у
даній справі 12.05.2014р. не було вирішено
питання про розподіл між сторонами
господарських витрат, то суд з цього
приводу прийняв додаткове рішення.

За ст. 49 ГПК України судовий збір
покладається: у спорах, що виникають
при виконанні договорів та з інших
підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 4.6. постанови пленуму
Вищого господарського суду України № 7
від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
приймаючи рішення зі справи,
провадження в якій порушено за заявою
прокурора, господарський суд у разі
повного або часткового задоволення
позову (скарги) стягує судовий збір з
відповідача (повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), якщо він не
звільнений від сплати судового збору; у
разі ж повної або часткової відмови в
позові судовий збір стягується з
визначеного прокурором позивача (так
само повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), за винятком
випадків, коли останнього звільнено
від сплати судового збору, та коли
позивачем у справі є сам прокурор.
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход державного
бюджету України.

Враховуючи наведене, апеляційний
господарський суд вважає, що рішення
господарського суду першої інстанції
та додаткове рішення прийняті з
урахуванням усіх обставин справи та з
дотриманням норм чинного
законодавства, а тому не вбачає підстав
для їх зміни чи скасування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки скаржник, у встановленому
законом порядку, не подав належних та
допустимих доказів, які б з
достовірністю підтверджували доводи,
викладені в апеляційній скарзі, та
обґрунтовували неправомірність та
безпідставність заявленого позову,
апеляційний господарський суд не
вбачає підстав для задоволення вимог
апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, Львівський апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду
Тернопільської області від 12.05.2014р. та
додаткове рішення від 21.05.2014р. у справі
№ 921/212/14-г/17 залишити без змін,
апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути до місцевого
господарського суду.

Постанова підписана 06.10.2014

Головуючий суддя
Юрченко Я.О.

Суддя
Давид Л.Л.

Суддя
Зварич О.В.