ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2014 р.
Справа № 926/651/14

Текст

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді
Бойко С. М.

суддів
Желік М. Б.

Марко Р. І.

при секретарі Томкевич Н.,

з участю представників:

позивача не з'явився,

відповідача з'явився,

розглянув апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", м.Київ

на рішення господарського суду
Чернівецької області від 07.07.2014 року,
суддя Проскурняк О.Г.

у справі №926/651/14

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до відповідача: Міського комунального
підприємства
"Чернівцітеплокомуненерго", м.Чернівці

про стягнення заборгованості - 17 142
360,00грн.

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду
Чернівецької області від 07.07.2014 року у
справі №926/651/14 позов Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
задоволено частково. Стягнуто з
Міського комунального підприємства
"Чернівцітеплокомуненерго" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" - 6486369,10 грн.
основного боргу, 579919,55 грн. пені, 537831,15
грн. 3 % річних, 506675,19 грн. інфляційних,
609822,54 грн. 7% штрафу, 73080,00 грн. судового
збору. Припинено провадження у справі у
частині стягнення основного боргу у
сумі 7232000,00 грн. Відмовлено у
задоволенні позову в частині стягнення
пені в сумі 579919,55 грн., та штрафу у сумі
609822,54 грн.

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", не погоджуючись з
рішенням господарського суду
Чернівецької області від 07.07.2014 року в
справі №926/651/14, звернулось з
апеляційною скаргою, в якій просить
його скасувати в частині відмови в
стягненні пені в сумі 579919, 73 грн. та
штрафу в сумі 609822, 54 грн. та прийняти в
цій частині нове рішення, яким
задоволити вимогу позивача про
стягнення з відповідача частини пені в
сумі 579919, 73 грн. та штрафу в сумі 609822, 54
грн.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт зазначає, що рішення
суду першої інстанції винесене з
неповним з'ясуванням обставин, що мали
значення для справи, порушенням норм
матеріального та процесуального права,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи та недоведеністю
обставин, що мали значення для справи.
Зокрема зазначає, що господарський суд
при вирішенні питання щодо зменшення
пені та штрафу, повинен був об'єктивно
оцінити, чи є дані випадки винятковими,
виходячи з інтересів обох сторін,
причини неналежного виконання або не
виконання зобов'язання,
невідповідності розміру нарахованих
штрафних санкцій наслідкам прошення
Таким чином, на думку апелянта, судом
неправильно застосовано ст. 83 ГПК
України, ст. 551, 549 ЦК України та ст. 233 ГК
України.

В свою чергу відповідачем було подано
відзив на апеляційну скаргу, в якому
останній заперечував доводи апелянта,
просив рішення господарського суду
Чернівецької області від 07.07.2014 року у
справі №926/651/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення. При
цьому зазначив, що суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, оскільки
врахував саме ті виняткові фактори які
є підставою для зменшення штрафних
санкцій.

Представник апелянта в судове
засідання не з'явився, причини неявки
не повідомив, хоча належним чином був
повідомлений про час та місце судового
засідання, а тому його неявку суд
розцінює як без поважних причин і
вважає, що розгляд справи може бути
здійснений за його відсутності.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив доводи апелянта, з
мотивів наведених у відзиві на
апеляційну скаргу, просив рішення
господарського суду Чернівецької
області від 07.07.2014 року у справі №926/651/14
залишити без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення.

Розглянувши наявні в справі матеріали,
давши належну оцінку доводам та
запереченням, які містяться в
апеляційній скарзі, колегія суддів
Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що рішення господарського суду
Чернівецької області слід залишити без
змін, а апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 05
липня 2012 року між сторонами було
укладено договір на купівлю-продаж
природного газу № 103-БО, згідно якого
позивач зобов'язався у період з 01
серпня 2012 року по 31 грудня 2012 року
передати у власність відповідачу
природний газ для виробництва теплової
енергії, яка повинна споживатися
виключно бюджетними установами,
організаціями та іншими споживачами, а
відповідач зобов'язався прийняти та
оплатити переданий природний газ.

На виконання умов п. 2.1. вищезазначеного
договору позивачем було передано
протягом серпня - грудня 2012 року
природний газ у обсязі 6915,347 тис. м3 на
загальну суму 32237522,06 грн., що
підтверджується актами приймання -
передачі від 31 серпня 2012 року, 30 вересня
2012 року, 25 грудня 2012 року, 25 грудня 2012
року, 31 грудня 2012 року.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
встановлено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Пунктом 6.1. укладеного між сторонами
договору передбачено, що оплата за газ
здійснюється відповідачем виключно
грошовими коштами шляхом 100 % поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки.

Так, як вірно зазначив суд першої
інстанції, відповідач в порушення умов
договору не оплатив у повному обсязі
вартість переданого йому газу, у
результаті чого виникла
заборгованість у сумі 13718369,11 грн.

Як вбачається згідно платіжних
доручень № 742 від 29 квітня 2014 року на
суму 3250000, 00 грн.., № 795 від 29 травня 2014
року на суму 1555000,00 грн., № 796 від 29
травня 2014 року на суму 327000,00 грн., № 839
від 26 червня 2014 року на суму 1879000,00 грн.,
№ 840 від 27 червня 2014 року на суму 121000,00
грн., № 841 від 27 червня 2014 року на суму
100000,00 грн. відповідач частково сплатив
позивачу заборгованість на загальну
суму 7232000,00 грн.

Відтак, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку стягнути з
відповідача основну заборгованість у
сумі 6486369,10 грн., та припинити
провадження у справі за відсутністю
предмету спору згідно ст. 80 ГПК України
у частині стягнення основної
заборгованості у сумі 7232000,00 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу
України, встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три відсотки річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Отже, відповідач за прострочення
виконання зобов'язання має сплатити
три відсотки річних у сумі 537831,15 грн. та
інфляційні у сумі 506675,19 грн.

Частинами 2, 3 статті 549 Цивільного
кодексу України визначено, що: штрафом
є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання;
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно пункту 7.2 договору, у разі
невиконання відповідачем умов пункту
6.1. цього договору позивач має право не
здійснювати поставку газу відповідачу
або обмежити поставку пропорційно до
кількості несплачених обсягів з
наступною поставкою цих обсягів при
умові їх оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
відповідачем пункту 6.1. умов цього
договору він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити позивачу, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу.

Так, позивач за порушення відповідачем
умов договору та прострочення
виконання зобов'язання нарахував пеню
в сумі 1159839,11 грн. та 7% штрафу в сумі
1219645,08 грн.

Відповідно до пункту 1 статті 233
Господарського кодексу України суд має
право зменшити розмір санкцій, якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому повинно бути взято
до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Стаття 83 Господарського
процессуального кодексу України надає
господарському суду право приймаючи
рішення, зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
підтримує висновок суду першої
інстанції про зменшення стягнення суми
штрафу з огляду на наступне. Відповідно
до положень частин першої, третьої
статті 509, статей 526, 629 Цивільного
Кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості. Кодексом також
передбачено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання; штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання; пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (стаття 549
Кодексу). Якщо предметом неустойки є
грошова сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства. Розмір неустойки,
встановлений законом, може бути
збільшений у договорі. Сторони можуть
домовитися про зменшення розміру
неустойки, встановленого актом
цивільного законодавства, крім
випадків, передбачених законом
(частина друга статті 551 Кодексу).
Розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення (частина третя статті
551 Кодексу).

Як вбачається, відповідач надав суду
першої інстанції довідку про
фінансово-економічний стан
підприємства, що обумовлений складним
фінансовим становищем, пов'язаним із
збитковістю тарифів теплопостачання
та заборгованістю споживачів за
теплову енергію. Дані обставини
підтверджується довідкою про
фінансово-економічний стан та звітами
про фінансові результати за 2012, 2013 роки,
беручи до уваги ступінь виконання
зобов'язання щодо сплати більше 50% суми
основного боргу, а саме 7232000,00 грн., у
зв'язку з вищезазначеним, стягнення
надмірно великих штрафних санкцій
призведе до невиплат заробітної плати
працівникам підприємства, оплати
податків, які підприємство мало б
спрямовувати на відновлення та
обслуговування мереж теплопостачання.

При цьому, сплата надмірно великих
штрафних санкцій в даному випадку
зачіпає не лише майнові інтереси
відповідача, а й інші інтереси, зокрема,
можливість вчасного та якісного
надання послуг з теплопостачання
соціальних сфер.

У випадку нарахування неустойки, яка є
явно завищеною, не відповідає
передбаченим у пункті 6 статті 3,
частині третій статті 509 та частинах
першій, другій статті 627 Цивільного
Кодексу України засадам
справедливості, добросовісності,
розумності як складовим елементам
загального конституційного принципу
верховенства права, суд має право її
зменшувати. Наявність у кредитора
можливості стягувати із споживача
надмірні грошові суми, як неустойку,
спотворює її дійсне правове
призначення, оскільки із засобу
розумного стимулювання боржника
виконувати основне грошове
зобов'язання неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені та
штрафу, які підлягають стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання, суд
повинен з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром збитків, а також об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що
при вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема, із розміром
збитків кредитора, враховує інтереси
обох сторін. В даному випадку судом
першої інстанції дотриманий баланс
інтересів сторін та правомірно
зменшено розмір неустойки.

Таким чином, відповідач повинен
сплатити основний борг у сумі 6486369,10
грн., пеню - 579919,55 грн., 3% річних - 537831,15
грн., інфляційні - 506675,19 грн., 7% штрафу -
609822,54 грн., судовий збір - 73080,00 грн.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, апеляційний
господарський суд, вважає, що рішення
господарського суду першої інстанції
прийняте, з урахуванням всіх обставин
справи та з дотриманням норм чинного
законодавства, а тому не вбачає підстав
для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,
Львівський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні апеляційної
скарги публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" відмовити.

2. Рішення господарського суду
Чернівецької області від 07.07.2014 року у
справі №926/651/14 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи направити на
адресу місцевого господарського

суду.

Повний текст постанови
виготовлений 29.09.2014 р.

Головуючий суддя
Бойко С. М.

Суддя
Желік М. Б.

Суддя
Марко Р. І.