ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2014 року
Справа № 925/1284/14

Господарський суд Черкаської області в
складі: головуючого - судді Спаських
Н.М. з секретарем судового засідання
Волна С.В., за участю представників
сторін:

від позивача: Курочкін В.М.- за
довіреностями; Воронкін П.В. - директор;

від відповідача: Герасименко І.К. - за
довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси справу за

позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "НВК ЕКБІТ"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кролікофф"

про стягнення 33 577,21 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з
відповідача на користь позивача 28 260,00
грн. основного боргу за переданий товар
(насос), 2074,00 грн. пені, 332,15 грн. як 3%
річних та 2910,78 грн. інфляційних за
прострочення проведення розрахунків
за товар на підставі усної
домовленості сторін. Заявою від 04.09.2014
року (а.с. 70) позивач зменшив свої
позовні вимоги на суму пені через її
безпідставне нарахування. Дану заяву
суд приймає до розгляду як подану в
порядку ст. 22 ГПК України.

У судовому засіданні
представники позивача свої уточнені
вимоги підтримали повністю та просять
їх задовольнити.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечив з
мотивів, що відповідач очікував
поставки від позивача іншого товару,
про поставку насоса між сторонами не
було укладено жодного договору, а тому
оплачувати цей товар відповідач не
повинен.

Заслухавши доводи та пояснення
представників обох сторін і дослідивши
наявні у справі документи, суд вважає,
що у задоволенні позову слід відмовити
повністю, виходячи з наступного:

У відповідності до ст. 33 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

У відповідності до ст. 181 ГК
України господарський договір за
загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками.
Допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

Представники обох сторін
підтверджують, що між ними не було
укладено договір (як єдиний документ) у
письмовій формі щодо передачі
відповідачу насоса і з даного питання
між сторонами існують лише певні усні
домовленості. Сторони також одностайно
засвідчують, що переданий відповідачу
насос, за який позивач просить стягнути
кошти, не має відношення до договору
поставки № 040213 від 12.03.2013 року ( а.с. 46),
оскільки у додатку № 1 до цього
договору вказано насос іншого типу, ніж
той, щодо якого вирішується спір у
даній справі.

Позивач просить стягнути з
відповідача вартість насоса та
інфляційні і 3% річних за прострочення
розрахунків, оскільки відповідач товар
отримав та використовує його за
призначенням.

З матеріалів справи вбачається
таке:

Представник відповідача у
письмовому поясненні визнав, що
позивач дійсно надіслав на адресу
відповідача електронасос Pentax DTRX 550 із
комплектом для стаціонарного
швидкоз"ємного вантажу (опора-коліно,
відповідний фланець зі скобою, верхня
направляюча) COUPLING KIT DN50 і відповідач цей
товар отримав через підприємство Нова
Пошта за товарно-транспортною
накладною № 253 (а.с. 13).

Позивач вважає, що між сторонами
по справі було укладено договір
купівлі-продажу і отриманий
відповідачем товар повинен бути
повністю оплачений.

Представник відповідача із свого
боку доводить, що товар було передано
відповідачу за усною домовленістю між
сторонами, але сторони юридично не
визначилися у виді укладеної між ними
угоди і ціна товару між сторонами не
узгоджувалася. Представник
відповідача ухилився від надання суду
пояснень про те, на якій підставі у
відповідача в даний час знаходиться
насос і чому підприємство ним
користується та ремонтує за власний
кошт без проведення розрахунків із
позивачем.

За змістом ст. 180 ГК України, зміст
господарського договору становлять
умови договору, визначені угодою його
сторін, спрямованою на встановлення,
зміну або припинення господарських
зобов'язань, як погоджені сторонами,
так і ті, що приймаються ними як
обов'язкові умови договору відповідно
до законодавства. Господарський
договір вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Суд вважає, що надані позивачем у
справу докази не можуть бути
підтвердженням узгодження між
сторонами ціни, яка повинна бути
сплачена відповідачем на користь
позивача за отриманий насос.

При цьому суд виходить з
наступного:

Позивач 06.11.2013 року направив на
адресу відповідача насос за
товарно-транспортною накладною (а.с. 13)
через підприємство Нова пошта і товар
було отримано відповідачем 11.11.2013 року,
що підтверджується відомостями Нової
пошти у накладній (а.с. 52).

У сторін не існує доказів про те,
що станом на час відправлення та
доставки цього товару відповідачу між
сторонами вже склалися домовленості
про те, який вид договору сторони
уклали та яку ціну відповідач повинен
сплатити позивачу за насос, якщо це
договір купівлі-продажу, а не дарування
чи інший його вид.

Позивач вказує, що внесений до
товарно-транспортної накладної №
253 (а.с. 13) запис про те, що
оголошена вартість товару складає 5000,00
грн., не відповідає дійсній вартості
товару. Насос із комплектом для монтажу
насправді коштує 28 260,00 грн., про що
відповідачу позивачем було направлено
рахунок № 32 від 12.11.2013 року ( а.с. 74), який
було передано електронною поштою 15.11.2013
року (а.с. 73).

Представник відповідача
отримання даного рахунку категорично
заперечила, як і попереднє узгодження
між сторонами ціни продажу насоса.

Суд не приймає в якості доказу
вручення відповідачу рахунку № 32 від
12.11.2013 року -- роздруківку з електронної
пошти позивача, оскільки запис про те,
що до електронного листа було
прикріплено файл із рахунком № 32 від
12.11.2013 року не ідентифікує його із самим
рахунком, що знаходиться у справі (а.с.
74). Тому достовірно не відомо, як
виглядав рахунок, що був прикріплений
у виді файла до листа по електронній
пошті, який позивач направив
відповідачу 15.11.2013 року.

У наданому позивачем листуванні
між сторонами з приводу розрахунків за
різними зобов'язаннями, відповідач
ніде не посилається на отримання від
позивача рахунку № 32 від 12.11.2013 року і
представник відповідача цей факт
заперечив у судовому засіданні.

Таким чином за наданими позивачем
у справу доказами суд не може
стверджувати, що між сторонами
відбулося узгодження ціни в розмірі 28
260,00 грн., яку відповідач повинен
сплатити за насос. При цьому суд
відхиляє доводи позивача про те, що в
Інтернеті вказані аналогічні ціни на
такі ж насоси і позивач не може
продавати товар собі у збиток, оскільки
ціна товару при укладенні договору
повинна бути узгоджена обома
сторонами.

Саме лише направлення покупцю
рахунку із ціною товару ще не може бути
доказом узгодження ціни товару,
оскільки за змістом ст. 181 ГК
допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо.
Обмін листами в даному випадку вимагає
зворотного зв'язку між сторонами - на
пропозицію однієї сторони щодо умови
договору обов'язково повинна бути
отримана згода іншої сторони у певному
вигляді, а не мовчання.

Таким чином за наявними у справі
доказами суд не може стверджувати, що
між сторонами по справі було укладено
договір купівлі-продажу насоса із
комплектом для монтажу вартістю 28 260,00
грн., які повинен сплатити відповідач
на користь позивача. Товар було
передано відповідачу без попереднього
узгодження ціни, що свідчить про
неукладеність договору.

Сам по собі факт перебування
товару у відповідача не доводить
існування у нього обов'язку сплатити за
товар саме 28 260,00 грн.

Внаслідок недоведеності
позивачем правомірності вимог про
стягнення основного боргу (вартості
товару), не підлягають до задоволення і
похідні вимоги про стягнення
інфляційних та 3% річних за
прострочення розрахунків.

На підставі викладеного, у позові
слід відмовити повністю.

При відмові у позові судові
витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 49, 82-85 ГПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення може бути оскаржено до
Київського апеляційного
господарського суду протягом 10 днів.

Повне рішення складено 13 жовтня
2014 року

Суддя
Н.М. Спаських