ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07.10.14р. Справа № 904/5461/14За позовом
Державного підприємства "КРИВОРІЗЬКА
ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ", м.Кривий Ріг

до Приватного акціонерного товариства
"Підприємство з експлуатації
електричних мереж "ЦЕНТРАЛЬНА
ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ",
м.Дніпропетровськ

про стягнення 446 141,29 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Завалєй
Я.О.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Запорожець Д.Б.,
представник за довіреністю № 4 від
02.01.12р.

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою господарського суду від 23.07.14р.
порушено провадження у справі № 904/5461/14
за позовом Державного підприємства
"КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ"
(далі-позивач) до Приватного
акціонерного товариства "Підприємство
з експлуатації електричних мереж
"ЦЕНТРАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ"
(далі-відповідач) про стягнення 446 141,29
грн. Справу призначено до розгляду на
26.08.14р.

26.08.14р. у судовому засіданні оголошено
перерву до 28.08.14р., для надання
можливості повноважному представнику
позивача ознайомитись з відзивом на
позовну заяву та підготувати
обґрунтовані заперечення.

28.08.14р. у судовому засіданні оголошено
перерву до 11.09.14р., для надання
можливості повноважним представникам
сторін надати додаткові докази по
справі.

11.09.14р. повноважний представник
позивача у судове засідання не
з'явився, але до суду від позивача
надійшло клопотання (факс) про
відкладення розгляду справи на іншу
дату, у зв'язку з необхідністю надання
додаткового часу для підготовки
великої кількості документів та обсягу
інформації, які позивач бажає подати
суду.

Ухвалою господарського суду від 11.09.14р.
продовжено строк розгляду спору по
суті до 08.10.14р. включно та відкладено
розгляд справи на 07.10.14р.

07.10.14р. у судове засідання повноважний
представник позивача не з'явився,
жодних пояснень щодо причини неявки
або інших клопотань до господарського
суду не надходило. Про день, час та
місце розгляду справи позивач
повідомлений належним чином, що
підтверджує повідомлення про вручення
поштового відправлення. Господарський
суд звертає увагу на той факт, що
позивачем не подано до суду
обґрунтованого заперечення на відзив
та великої кількості документів, які
позивач бажав подати суду.

Враховуючи зазначене, господарський
суд прийшов до висновку про те, що
повноважний представник позивача у
судове засідання не з'явився без
поважних причин, у зв'язку з чим суд
вважає за можливе розглянути справу в
даному судовому засіданні без участі
повноважного представника позивача за
наявними в ній матеріалами.

В свою чергу, повноважний представник
відповідача заявлені позовні вимоги не
визнав та просив суд відмовити
позивачу в їх задоволенні у повному
обсязі.

У судовому засіданні 07.10.14р. оголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення, згідно зі ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши подані докази, заслухавши
пояснення повноважного представника
відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

19.06.09р. між позивачем та відповідачем
укладено Договір № 14-Кр про технічне
забезпечення електропостачання
споживача (далі - Договір), відповідно
до умов якого відповідач забезпечує
технічну можливість передачі
електричної енергії позивачу в
обсягах, згідно з Договором про
постачання або купівлю-продаж
електричної енергії, з показниками
допустимих відхилень від стандартних
умов надання обсягу електричної
енергії та рівня дозволеної потужності
за класами напруги, а позивач
дотримується установленого режиму
споживання електричної енергії та
своєчасно сплачує за отримані послуги,
визначені п. 4.1. Договору.

Відповідно до п. 2.1.1. Договору
визначено, що відповідач зобов'язаний
забезпечувати технічну можливість для
передачі позивачу електричної енергії
в межах 9300 кВт потужності на 2 класі
напруги (ступінь напруги 6 кВ) в обсягах,
визначених відповідно до договору з
постачальником електричної енергії,
шляхом формування електричної схеми
відповідної пропускної здатності.

Згідно з п. 2.1.2. Договору відповідач
зобов'язаний забезпечувати на межі
балансової належності електромереж
підтримання параметрів якості
електроенергії та узгодження рівня
надійності електропостачання;
відповідно до категорії
струмоприймачів позивача згідно з
«Правилами влаштування
електроустановок» (далі - ПУЕ).

Відповідно до п. 1.2.17 ПУЕ, для
забезпечення надійності
електропостачання електроприймачі
поділяються на три категорії. Позивач
звертає увагу на те, що електроприймачі
районної котельні № 2 позивача
відноситься до І категорії, що
підтверджується Актом розмежування
балансової належності електромереж та
експлуатаційної відповідальності
сторін.

Електроприймачі І категорії
- електроприймачі, переривання
електропостачання яких може
спричинити: небезпеку для життя людей,
значний збиток народному господарству,
пошкодження дорогого основного
обладнання, масовий брак продукції,
розлад складного технологічного
процесу, порушення функціонування
особливо важливих елементів
комунального господарства.

Пунктами 1.2.8, 1.2.18 ПУЕ
передбачено, що електроприймачі І
категорії забезпечуються
електроенергією від двох незалежних
взаєморезервуючих джерел живлення, і
переривання їх електропостачання в
разі порушення електропостачання від
одного з джерел живлення можливе лише
на час автоматичного відновлення
живлення.

Відповідно до п. 4.1. ПКЕЕ
постачання електричної енергії всім
споживачам здійснюється відповідно до
режимів, передбачених договорами.

Постачальник електричної
енергії за регульованим тарифом
(електропередавальна організація)
забезпечує рівень надійності
електропостачання відповідно до
узгодженої в договорі категорії з
надійності електропостачання.

Згідно зі ст. 24 Закону
України «Про електроенергетику»
електропередавальні організації
зобов'язані забезпечувати належний
технічний стан та організацію
експлуатації об'єктів
електроенергетики відповідно до вимог
нормативно-правових актів,
нормативно-технічних документів,
нормативних документів з питань
технічної експлуатації електричних
станцій і мереж та енергетичного
обладнання, надійне та якісне
постачання (транспортування) енергії
згідно з умовами ліцензій та договорів.

Як зазначає позивач,
відповідачем в порушення п.п. 1.2, 2.1.1, 2.1.2
Договору о 19 год. 25 хв. 08.02.14р. було
відключено електропостачання районної
котельні № 2 Позивача (далі - РК№ 2), яка
розташована за адресою: м. Кривий Ріг.
вул. Бикова (район шахти Артем-2), що в
свою чергу призвело до недовиробітку
та недовипуску теплової енергії
позивачем, виникнення аварій на
теплових мережах внаслідок
гідравлічного удару.
Електропостачання РК № 2 відновлено о 4
год. 28 хв. 09.02.14р. Загальний час
відсутності електропостачання на РК №
2 становить 9 год. 3 хв.

Відповідно до ст. 5 Закону
України "Про електроенергетику" щодо
збереження цілісності і забезпечення
надійного й ефективного
функціонування об'єднаної
енергетичної системи України та з
метою визначення порядку організації
щодо розслідування класифікації і
обліку технологічних порушень у роботі
електростанцій, електричних і теплових
мереж та енергосистем
електроенергетичної галузі України,
наказу Мінпаливенерго № 255 від 09.06.05р.
«Про затвердження Інструкції про
розслідування і облік технологічних
порушень на об'єктах електроенергетики
і в об'єднаній енергетичній системі
України», 11.02.14р. призначено комісію з
розслідування аварії (відмови в
роботі), (наказ Державного підприємства
«Криворізька теплоцентраль» № 71 від
11.02.14р.). Призначено головою комісії
Кустарьова М.С., члени комісії
представники позивача, представник
Держенергонагляду, представник
відповідача.

Позивач зазначає, що за
результатами розслідування
встановлено, що зазначене технологічне
порушення кваліфіковано як аварія.
Причинами виникнення аварії є
відключення Т1 на п/ст
«Наклонноствольна» дією
диференційного захисту
трансформатора. При цьому
трансформатор № 2 п/ст
«Наклонноствольна» знаходився в
капітальному ремонті. Сталося
знеструмлення РК № 2, аварійна зупинка
технологічного обладнання, припинення
теплопостачання споживачів. Причиною
виникнення і розвитку технологічного
порушення стало руйнування підвісного
ізолятора фази «А» шинного мосту 6 кВ
силового трансформатора Т-1.
Результати, розслідування аварії
оформлені актом розслідування аварії
(відмови у роботі) № 2/14 від 17.02.14р., який
в свою чергу підписаний представниками
позивача, представником відповідача з
особистою думкою та представником
Держенергонагляду. Згідно акту
розслідування, причиною
технологічного порушення стало
відключення силового трансформатору
Т-1 від дії «Диференційного захисту
трансформатора», включення
короткозамикача КЗ-1, відключення
відокремлювана ОД-1, не спрацювання АВР
з причини окислення контакту на
накладці введення АВР.

Посилаючись на п. 11.3 ПКЕЕ
позивач зазначає про те, що
електропередавальна організація несе
відповідальність у порядку,
передбаченому законодавством України,
за завдані споживачу збитки у разі
порушення нею умов договору та
законодавства України, у тому числі цих
Правил. Відповідно до ПКЕЕ, збитки
споживача - вартість пошкодженого
встаткування, недоотримана вигода від
реалізації недовиробленої продукції,
втрати від екологічних наслідків і
травматизму та втрати здоров'я, які
виникли :внаслідок обмеження чи
припинення постачання електричної
енергії з вини постачальника
електричної енергії або
електропередавальної організації, та
вартості робіт, необхідних для
відновлення устаткування та
технологічних процесів. Згідно зі ст.
24-1 Закону України «Про
електроенергетику» відповідальність
за збитки, завдані внаслідок
переривання процесу виробництва,
передачі, розподілу та постачання
електричної енергії та/або внаслідок
виробництва, передачі, розподілу та
постачання електричної енергії,
параметри якості якої виходять за межі
показників, визначених державними
стандартами України, несе суб'єкт
електроенергетики, в
електроустановках якого сталися події,
що призвели до таких збитків. Частиною 1
статті 22 Цивільного кодексу України
передбачено, що особа, якій завдано
збитки в результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Як зазначає позивач,
збитками позивача є втрати, які зазнало
підприємство у зв'язку з пошкодженням
тепломагістралей при гідравлічному
ударі (реальні збитки). Позивачем
виконано роботи з метою відновлення
теплопостачання споживачам на
загальну суму 84 989,54 гри., що
підтверджується актами виконаних
робіт.

Збитками позивача є також
доходи, які підприємство могло реально
отримати за звичайних обставин, якби
його право не було порушено (упущена
вигода) (п. 2 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу
України), що знаходить вираження у
недовипуску теплової енергії.

Згідно Додатку № 4 до
Інструкції про розслідування і облік
технологічних порушень на об'єктах
електроенергетики і в об'єднаній
енергетичній системі України,
недовиробіток теплової енергії Q у
гігакалоріях визначається за період
відновлення після виникнення
технологічного порушення в роботі
теплофікаційних блоків,
теплофікаційних турбін,
електростанцій з поперечними
зв'язками, водогрійних котлів,
теплофікаційних установок
електростанцій, станцій
теплопостачання, парових і
опалювальних котелень за формулою Q*=Q
*t*10-3(Гкал), де Q* - недовиробіток теплової
енергії, Гкал, Q = 460 Гкал/год - номінальна
теплова потужність РК № 2, t = 9 год. 03 хв.
або 9,05 годин - час простою РК № 2, а отже:
Q* =460*9,05* 10-3 = 4,163 Гкал. Загальний
недовиробіток теплової енергії
складає 4,163 Гкал. У грошовому виразі -
4,163Гкал*263,12 грн./Гкал = 1095,37 грн.

Позивач звертає увагу, що
номінальна теплова потужність
(теплопродуктивність) на котельні № 2
складає 460 Гкал/год, що підтверджується
витягом з річного звіту Державного
підприємства «Криворізька
теплоцентраль» щодо встановлених
водогрійних котлів на котельні № 2 та
копія паспортів на водогрійні котли.

Посилаючись на розділ IX
Інструкції про розслідування і облік
технологічних порушень на об'єктах
електроенергетики і в об'єднаній
енергетичній системі України,
визначено, що недовідпуск електричної
і теплової енергії споживаним через
технологічне порушення в роботі
обчислюється з моменту припинення або
обмеження подачі енергії до її
відновлення з нормальними параметрами
всім споживачам. Недовідпуск енергії
обчислюється як у разі перерви
енергопостачання, так і обмежень,
пов'язаних з порушенням нормального
режиму. Загальний недовідпуск теплової
енергії складає 1363,59 Гкал, у грошовому
виразі - 358 794,94 гри., з урахуванням
тарифів на теплову енергію,
затверджених постановою Національної
комісії регулювання електроенергетики
України № 1845 від 14.12.2010 року: для
населення - 213,54 грн. за 1 Гкал (без ПДВ) та
постановою Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
комунальних послуг № 389 від 31.12.2013 року:
для бюджетних установ - 547,26 грн. за 1
Гкал (без ПДВ), інші споживачі - 657,11 грн.
за 1 Гкал (без ПДВ). Загальна сума
збитків позивача складає 360 086,38 грн.

Враховуючи вищевикладене,
посилаючись на ч. 1ст. 623 Цивільного
кодексу України, ч. 1 та ч. 2 ст. 224
Господарського кодексу України,
позивач зазначає про те, що відповідач
повинен відшкодувати позивачу збитки
на загальну суму 446 141,29 грн., з них
недовідпуск теплової енергії - 360086,38
грн., недовиробіток теплової енергії - 1
095,37 грн., виконані роботи - 84 989,54 грн.

Відповідач заявлені позовні
вимоги не визнав та просив суд
відмовити позивачу в їх задоволенні у
повному обсязі, виходячи з наступного.

По-перше, стосовно
недовиробітку.

Як вважає відповідач, сума
позову не обґрунтована жодним
документом. Крім того, сума зазначена у
прохальній частині позову не
відповідає ціні позову, яка вказана в
розмірі 446 141,29 грн. та не вказано на
підставі чого нарахована ця сума
збитків. Так, зокрема, при розрахунку
позивачем використано показник
«номінальна теплова потужність», що
складає 460 Гкал/год. У той же час не
зазначено, чим встановлюється така
номінальна потужність.

Відповідач звертає увагу
суду на те, що з доданих до позовної
заяви копій паспортів на котли не
зрозуміло на які саме котли видані ці
паспорти, не вказано ні
інвентаризаційних номерів котлів, ні
будь-яких інших ідентифікуючих ознак.
Не надано жодного документа з якого
видно, які саме котли і в якій кількості
встановлені в районній котельні № 2
позивача. Крім того, відповідач вважає,
що навіть з наданого позивачем Витягу з
річного звіту стосовно встановлених
водогрійних котлів на котельні № 2,
складеного за підписом начальника ВТВ
позивача в колонці «Число годин
роботи» вбачається, що за 2013 рік два
котла не працювали зовсім, інші чотири
котли працювали відповідно 51,6 годин,
436,6 годин, 4333,7 годин та 5146,4 годин за рік.
Тобто котельня № 2 ніколи не працювала
на повну потужність. Отже загальний
недовиробіток теплової енергії
вказаний позивачем у розмірі 4,163 Гкал
не обґрунтований жодним документом. Не
обґрунтований він і в грошовому виразі,
який вказано як: 4,163 Гкал х 263,12 грн./Гкал
= 1095,37 грн. Позивач не вказав в позові на
підставі якого документу встановлено
вартість за 1 Гкал у розмірі 263,12 грн.

По-друге, стосовно
недовипуску.

Як зазначає відповідач, в
тексті позовної заяви позивач вказує,
що загальний недовідпуск теплової
енергії складає 1363,59 Гкал, у грошовому
виразі - 358 794,94 грн. В прохальній частині
позову позивач вже вказує іншу суму за
недовідпуск теплової енергії в розмірі
360 086,38 грн. Проте, позивач не наводить
розрахунок такої суми недовиробітку,
не зазначає вартість 1 Гкал та не вказує
чим встановлено таку вартість 1 Гкал.
Більше того, позивач зазначає, що
недовідпуск теплової енергії
становить 1363,59 Гкал, такий розмір
зазначено і в Акті. Але ні в Акті, ні в
позовній заяві не зазначено яким чином
розраховано такий обсяг загального
недовідпуску теплової енергії. Не
вбачається це і з Довідки про
недовідпуск теплової енергії
споживачам, складеної та підписаної
начальником відділу збуту теплової
енергії позивача, яка також складена
без жодного розрахунку та без жодної
правової підстави. Цифри, зазначені в
цій довідці не підтверджені жодним
документом.

Відповідач звертає увагу на
те, що у довідці позивача, яка ніким не
підписана під назвою «Недовідпуск
теплової енергії юридичним особам від
РК-2 після аварійної зупинки 08.02.2014
року» в колонках «Години» вказано від 12
до 20 годин, хоча в Акті було чітко
вказано час 9 годин 03 хвилини.

Все це, як вважає відповідач, є
додатковим підтвердженням
необґрунтованості та безпідставності
позовних вимог.

По-третє, стосовно
відновлювальних робіт позивача.

Відповідач звертає увагу на те, що
позивач вказав, що ним виконані роботи
з метою відновлення теплопостачання
споживачам на загальну суму 84 989,54 грн.
Проте немає жодного доказу
причино-слідчого зв'язку між
відключенням робочої котельні №2 та
роботами позивача на його об'єктах,
розташованих згідно адрес по всьому
місту. Не може бути належним доказом,
папірець з назвою «Перечень
выполненных работ по ВЭР после
технологического нарушения на РК-2»,
складений не відомо яким підприємством
та підписаний особою під назвою
«начальник ПТО».

Крім того, відповідач вважає, що
надані позивачем Акти виконаних робіт
також не підтверджують будь-якого
зв'язку між виконаними роботами та
відключенням районної котельні №2, а
вказані в цих Актах суми робіт нічим не
підтверджені. В Акті № 2/14 від 17.02.14р.
розслідування аварії (відмови у роботі)
такі об'єкти не зазначені. Крім того, в
«Особистій думці до акту розслідування
№2/14 від 17.02.14р.» відповідач зазначав, що
причиною пошкодження магістральних
трубопроводів і теплотрас у зоні
роботи котельні № 2 було фізичне
зношення теплових мереж та відсутність
зворотних клапанів. Тобто, причиною
будь-якого пошкодження вказаних
об'єктів є саме недбалість позивача та
неналежна експлуатація з порушенням
встановлених технологічних норм
позивачем своїх об'єктів.
Отже, як вважає відповідач, жодним
документом не доведено вини
останнього, тому позовні вимоги
позивача є абсолютно безпідставними.
До того ж, позивачем не надано жодного
платіжного документа на підтвердження
понесених ним витрат.

По-четверте.

Відповідач вважає, що для
застосування такої міри
цивільно-правової відповідальності, як
відшкодування збитків відповідно до
статей 22 та 1166 Цивільного кодексу
України, необхідною є наявність всіх
чотирьох умов відповідальності, а саме:

- протиправна поведінка боржника,
яка проявляється у невиконанні або
неналежному виконанні ним
зобов'язання;

- наявність збитків;

- причинний зв'язок між
протиправною поведінкою та завданими
збитками, що означає, що збитки мають
бути наслідком саме даного порушення
боржником зобов'язання, а не якихось
інших обставин, зокрема дій самого
кредитора або третіх осіб;

- вина боржника.

Така позиція, як зазначає
відповідач, викладена і в постановах
Верховного суду України, зокрема в
Постанові Верховного суду України від
04.07.11р. № 3-59гс11, в якій зазначено
наступне: «З огляду на положення статті
22 ЦК України та статті 224 ГК України для
застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки, збитків, причинного зв'язку
між протиправною поведінкою боржника
та збитками, вини. За відсутності хоча б
одного з цих елементів
цивільно-правова відповідальність не
настає».

Отже, як вважає відповідач,
кредитор (в даному випадку - позивач),
вимагаючи відшкодування збитків, має
довести умови відповідальності,
зокрема факт порушення боржником
зобов'язання, розмір збитків, причинний
зв'язок.

Посилаючись на ч. 2 ст. 623
Цивільного кодексу України відповідач
зазначає про те, що розмір збитків,
завданих порушенням зобов'язання,
доводиться кредитором. Це кореспондує
загальним положенням процесуального
законодавства (ч. 1 ст. 60 ЦПК і ст. 33 ГПК),
відповідно до яких кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Отже якщо кредитор
пред'являє вимогу про відшкодування
реальної шкоди та/або упущеної вигоди,
він має надати докази наявності таких
збитків (платіжні або інші документи,
що підтверджують витрати, документи, що
підтверджують наявність упущеної
вигоди тощо).

Крім того, відповідач зазначає
про те, що при визначенні неодержаних
доходів (упущеної вигоди) враховуються
заходи, вжиті кредитором щодо їх
одержання. Тобто, доказуючи наявність
упущеної вигоди, кредитор має довести
факти вжиття певних заходів щодо
одержання таких доходів. Якщо
неодержання кредитором очікуваних
доходів є наслідком недбалої поведінки
самого кредитора, така упущена вигода
не підлягатиме відшкодуванню.

З огляду на вищевикладене,
відповідач вважає, що вимоги позивача
є безпідставними та необґрунтованими
жодними належними доказами.

Дослідивши наявні матеріали справи,
заслухавши пояснення повноважних
представників сторін, оцінивши надані
докази в їх сукупності, суд дійшов до
висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Приймаючи рішення господарський суд
виходив із наступного.

Майнова шкода (збитки) - це виражене в
грошовій сумі будь-яке зменшення
наявного майна та інше ураження
майнового інтересу однієї особи,
заподіяне протиправною дією іншої
особи. Саме грошовий вираз майнової
шкоди називають збитками.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного
кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Слід зазначити, що саме згідно зі ст. 22
Цивільного кодексу України у вигляді
упущеної вигоди відшкодовуються
тільки ті збитки, які б могли бути
реально отримані при належному
виконанні зобов'язання.

Визначення поняття збитків наведено
також у ч. 2 ст. 224 Господарського
кодексу України, у відповідності з якою
під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

В силу ст. 225 Господарського кодексу
України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції,
сплачені іншим суб'єктам, вартість
додаткових робіт, додатково витрачених
матеріалів тощо), понесені стороною,
яка зазнала збитків внаслідок
порушення зобов'язання другою
стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена
вигода), на який сторона, яка зазнала
збитків, мала право розраховувати у
разі належного виконання зобов'язання
другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної
шкоди у випадках, передбачених законом.

Частиною 4 ст. 623 Цивільного кодексу
України встановлено, що при визначенні
неодержаних доходів (упущеної вигоди)
враховуються заходи, вжиті кредитором
щодо їх одержання.

Стягнення збитків у вигляді упущеної
вигоди є одним з видів
цивільно-правової відповідальності.

При цьому, для застосування такої міри
відповідальності потрібна наявність
повного складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправна
поведінка, дія чи бездіяльність особи,
шкідливий результат такої поведінки
(збитки), причинний зв'язок між
протиправною поведінкою та збитками,
вина правопорушника. За відсутності
хоча б одного з цих елементів цивільна
відповідальність не настає.

На позивача покладається обов'язок
довести наявність збитків,
протиправність поведінки заподіювача
збитків та причинний зв'язок такої
поведінки із заподіяними збитками. В
свою чергу, відповідач повинен довести,
що в його діях відсутня вина у
заподіянні збитків.

Господарський суд зазначає, що збитки
мають реальний характер та у разі, якщо
сторона, яка вважає, що її права були
порушені та нею понесені збитки,
повинна довести як розмір збитків, так
і факт їх понесення.

Тягар доведення наявності і
обґрунтування розміру упущеної вигоди
покладається на позивача, який повинен
довести, що він міг і повинен був
отримати визначені доходи і тільки
неправомірні дії відповідача стали
єдиною і достатньою причиною, яка
позбавила його можливості отримати
прибуток. Тобто упущена вигода
розглядається як гарантований,
безумовний і реальний доход.

Позивачем було зазначено про те, що ним
були понесені збитки у вигляді втрат,
які зазнало підприємство у зв'язку з
пошкодженням тепломагістралей при
гідравлічному ударі на загальну суму
84989,54 грн., що підтверджується актами
виконаних робіт. Господарський суд
вважає за необхідне зазначити про те,
що позивачем не надано належних та
допустимих доказів того, що:

По-перше, вказане відключення має
причино-слідчий зв'язок з проведеними
роботами на об'єктах позивача,
розташованих по всьому місту.

По-друге, зазначені в Актах суми робіт
нічим не підтверджені.

По-третє, вказана сума була оплачена
позивачем за виконані роботи.

Таким чином, позивачем не доведено вини
відповідача.

Крім того, позивач зазначає про те, що
ним були понесені збитки у вигляді
упущеної вигоди на загальну суму 360 086,38
грн. Господарський суд вважає даний
розрахунок упущеної вигоди
безпідставним, оскільки він не
підтверджений відповідними доказами.
Пред'явлення вимог про відшкодування
не одержаних доходів (упущеної вигоди)
покладає на кредитора обов'язок
довести, що ці доходи (вигода) не є
абстрактними, а дійсно були би ним
отримані у разі належного виконання
боржником своїх обов'язків. На думку
суду, при визначенні реальності не
одержаних доходів мають враховуватися
заходи, вжиті кредитором для їх
одержання, зроблені з цією метою
приготування. У даному випадку суд
вважає, що позивач не довів
обґрунтовано та належним чином заходи
що він міг здійснити за неправомірних
дій відповідача.

Таким чином, господарський суд вважає,
що позивачем не доведено факту
заподіяння йому збитків у вигляді
втраченої вигоди на загальну суму 360
086,38 грн.

Крім того, господарський суд вважає, що
позивачем також не доведено належними
та допустимими доказами факту
недовиробітку теплової енергії на суму
1 095,37 грн.

Господарський суд звертає увагу на те,
що з доданих до позовної заяви копій
паспортів на котли не зрозуміло на які
саме котли видані ці паспорти, не
вказано ні інвентаризаційних номерів
котлів, ні будь-яких інших
ідентифікуючих ознак. Не надано
жодного документа з якого видно, які
саме котли і в якій кількості
встановлені в районній котельні № 2
позивач. Господарський суд вважає, що
загальний недовиробіток теплової
енергії вказаний позивачем у розмірі
4,163 Гкал не обґрунтований жодним
документом. Не обґрунтований він і в
грошовому виразі який вказано як: 4,163
Гкал х 263,12 грн./Гкал = 1095,37 грн. Позивач
не вказав в позові на підставі якого
документу встановлено вартість за 1
Гкал у розмірі 263,12 грн.

Господарський суд звертає увагу, що
позивачем не надано суду жодного
додаткового доказу в підтвердження
заявлених позовних вимог за великий
проміжок часу, а саме з дати першого
судового засідання, тобто з 26.08.14р. по
07.10.14р. (майже 1,5 місяців), крім тих, які
додані до позовної заяви. Таким чином,
суд приходить до висновку, що позивачем
до позовної заяви були додані усі
наявні докази в підтвердження
заявлених позовних вимог та власної
правової позиції.

В силу ст. ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Викладене є підставою для відмови
позивачу в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 509, 525, 526, 530, 599, 623, 627, 629
Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174,
193, 218, 224 Господарського кодексу
України, ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Витрати по справі покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 10.10.14р.

Суддя Н.Е. Петренко