ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
Справа №922/1640/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя
Ільїн О.В., суддя Россолов В.В.

при секретарі Голозубовій О.І.

за участю представників сторін:

позивач - Калякін С.А.;

відповідач - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні
Харківського апеляційного
господарського суду апеляційну
скаргу позивача (вх. 2094Х/1-35) на рішення
господарського суду Харківської
області від 10 липня 2014 року у справі
№922/1640/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВКП
Технопромімпекс", м. Дніпропетровськ

до Товариства обмеженою
відповідальністю "Ольга", м. Харків

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 10 липня 2014 року
у справі (суддя Прохоров С.А.) позов
задоволено частково. Стягнуто з ТОВ
"Ольга" на користь ТОВ "ВКП
Технопромімпекс" суму основного боргу
у розмірі 54728 грн., штраф в сумі 2736,40грн.,
6510,85 грн. інфляційних, 3% річних в сумі
2334,56 грн., судовий збір в сумі 1827 грн. В
частині стягнення суми основного боргу
у розмірі 290000 грн., штрафу в сумі 14500
грн., інфляційних в сумі 30681,35 грн., 3%
річних в сумі 12399,02 грн. та 6450,81 грн.
судового збору відмовлено.

Позивач із зазначеним рішенням не
погодився, звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить його скасувати та прийняти
нове, яким задовольнити позов повністю.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, повноважного представника до
суду не направив, відзиву на скаргу не
надав.

Враховуючи те, що явка відповідача не
була визнана обов'язковою, колегія
суддів дійшла висновку про можливість
розгляду справи без участі
представника відповідача за наявними у
справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі доводи,
заслухавши у судовому засіданні
пояснення позивача, перевіривши
правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також повноту встановлення
обставин справи та відповідність їх
наданим доказам, та розглянувши справу
у відповідності до вимог ст. 101 ГПК
України, колегія суддів зазначає
наступне.

Як встановлено місцевим господарським
судом під час прийняття рішення, 30
серпня 2012 року між ТОВ "ВКП
Технопромімпекс" (позивач,
постачальник) та ТОВ "Ольга"
(відповідач, покупець) було укладено
договір №01/08 (Договір), згідно з умовами
якого відповідач взяв на себе
зобов'язання прийняти від позивача
продукцію, вказану у Додатку № 1 до
Договору та здійснити повну оплату за
неї у сумі 626 160,00грн. (з урахуванням
104360,00грн. ПДВ).

Порядок та строки розрахунків були
визначені сторонами розділом 3
Договору, за яким розрахунок
проводиться у два етапи. Перший етап -
авансовий платіж у розмірі 50 відсотків
від загальної вартості продукції,
проводиться відповідачем на протязі 15
днів з часу підписання договору
поставки № 01/08 від 30.08.2012р. Другий етап -
не пізніше 50 календарних днів з часу її
одержання на своєму складі: м. Харків,
вул. Біологічна 7.

Згідно виписки ПуАТ "ФІДОБАНК" від
10.09.2012р., ТОВ "Ольга" у передбачений
Договором термін здійснило передплату
у сумі 281 432,00 грн. (з урахуванням
46905,34грн. ПДВ).

Господарським судом також встановлено,
що на виконання своїх зобов'язань за
Договором ТОВ "ВКП Технопромімпекс"
поставило продукцію на склад
відповідача, про що свідчить видаткова
накладна № Н-00000011 від 14.12.2012р. та
податкова накладна № 1 від 14.12.2012р.

Остаточний розрахунок за надану
продукцію повинен був бути проведений
відповідачем до 03 лютого 2013 року.

Однак, в порушення умов п. 3.1 Договору,
відповідач взяті на себе зобов'язання
не виконав і до теперішнього часу своє
грошове зобов'язання не виконав.

На підставі чого у нього утворився борг
в сумі 344 728 грн.

Для досудового врегулювання спору про
погашення суми боргу, позивачем на
адресу відповідача була надіслана
претензія № 1 від 11.11.2013р.

У відповідь на претензію відповідач
визнав свій борг лише на суму 54 728 грн.

Таку суму заборгованості відповідач
обґрунтовує тим, що 11.01.2013р., на
виконання умов Договору, на адресу ТОВ
"ВКП Технопромімпекс" за платіжним
дорученням № 3807 було перераховано
150000,00 грн., а 15.01.2013р., за платіжним
дорученням № 3810 ще 140000,00 грн.

Як свідчать наявні в матеріалах справи
виписки ПуАТ "ФІДОБАНК", від 11.01.2013 р. та
від 15.01.2013 р., ТОВ "Ольга" перераховано на
адресу ТОВ "ВКП Технопромімпекс" суму
150000 грн., та 140000 грн. за послуги
складського господарства, згідно
договору про надання послуг
складського господарства № 0111-1 від
01.11.12р.

Таким чином, судом встановлено, що
відповідно до видаткової накладної № Н
- 00000011 від 14.12.2012р., ТОВ "ВКП
Технопромімпекс" (постачальник) на
користь ТОВ "Ольга" (одержувач) за
договором № 01/08 від 30.08.2012р. було
поставлено: колесо ведущее, 1 шт., ціна
без ПДВ 81900,00 грн., ціна з ПДВ 98280,00 грн.;
колесо паразитное, 1 шт., ціна без ПДВ
165100,00 грн., ціна з ПДВ 198120,00 грн.; колесо
привода генератора, 1 шт, ціна без ПДВ
189100,00 грн., ціна з ПДВ 226920,00 грн.;
шестерня без муфти, 1 шт, ціна без ПДВ
85700,00 грн., ціна з ПДВ 102840,00 грн., загалом
на суму, з урахуванням ПДВ, 626160,00 грн.

Отримання вказаного товару
підтверджується прибутковою накладною
по товариству з обмеженою
відповідальністю "Ольга" № О - 00000396 від
14.12.2012р.

За період з 10.09.2012р. по 15.01.2013р., ТОВ
"Ольга", у виконання договору 01/08 від
30.08.2012р., за поставлені товари на
користь ТОВ "ВКП Технопромімпекс" було
перераховано 571 432,00 грн., що
підтверджується:

- банківською випискою № О - 00000264 від
10.09.2012р., відповідно до якої позивачем
на користь відповідача сплачено
грошові кошти в розмірі 281432,00 грн. у
якості передплати згідно
рахунку-фактури № Н - 00000006 від 06.09.2012р.;

- банківською випискою № О - 00000011 від
11.01.2013р., відповідно до якої позивачем
на користь відповідача сплачено
грошові кошти в розмірі 150000,00 грн. у
якості оплати за товар згідно договору
01/08 від 30.08.2012р.;

- банківською випискою № О - 00000015 від
15.01.2013р., відповідно до якої позивачем
на користь відповідача сплачено
грошові кошти в розмірі 140000,00 грн. у
якості оплати за товар згідно договору
01/08 від 30.08.2012р.;

Тобто, заборгованість ТОВ "Ольга" перед
ТОВ "ВКП Технопромімпес" за договором
поставки № 01/08 від 30.08.2012р. складає 54728,00
грн., а доводи позивача про порушення
відповідачем п.3.1. спірного Договору на
суму 344728,00 не відповідають дійсності.

Крім того, суд звертає увагу на
наступне.

Під час сплати відповідачем позивачу
грошових сум за Договором поставки, а
саме, внесення яких підтверджується
банківською випискою № О - 00000011 від
11.01.2013р., відповідно до якої позивачем
на користь відповідача сплачено
грошові кошти в розмірі 150000,00 грн. в
оплату за товар згідно договору 01/08 від
30.08.2012р. та банківською випискою № О -
00000015 від 15.01.2013р., відповідно до якої
позивачем на користь відповідача
сплачено грошові кошти в розмірі 140000,00
грн. в оплату за товар згідно договору
01/08 від 30.08.2012р., співробітником ТОВ
"Ольга" в призначенні платежу помилково
було зазначено про сплату вказаних сум
за послуги складського господарства
згідно договору №0111-1 від 01.11.12р.

У зв'язку з помилковим зазначенням
призначення платежу у вказаних
платіжних дорученнях № 3807 від 11.01.2013р.
та № 3810 від 15.01.2013р., ТОВ "Ольга" на
адресу ТОВ "ВКП Технопромімпекс" було
направлено лист №18 від 16.01.2013р., в якому
містилось прохання змінити помилково
вказане призначення платежу в
платіжному дорученні № 3807 від 11.01.2013р.
на загальну суму 150000,00 грн. та №3810 від
15.01.2013р. на загальну суму 140000,00 грн. з
"оплата послуг складського
господарства згідно договору № 0111-1 від
01.11.12р." на "оплата за товар згідно
договору № 01/08 від 30.08.2012р."

Через відсутність відповіді на лист
ТОВ "Ольга" № 18 від 16.01.2013р. з боку ТОВ
"ВКП Технопромімпекс", 18.02.2013р. на адресу
останнього було повторно направлено
лист про зміну помилково вказаного
призначення платежу (аналогічний за
змістом).

Проти цього, ТОВ "ВКП Технопромімпекс"
на вказані листи від 16.01.2013р. та 18.02.2013р.
не відреагувало.

За наявною у відповідача інформацією,
станом на 16.01.2013р. та 18.02.2013р. ТОВ "ВКП
Технопромімпекс" вже не знаходилось за
своєю юридичною (фактичною) адресою:
61070, м. Харків, вул. Вернадського, 1, кв. 75 ,
у зв'язку з чим вказані листи не досягли
свого адресату.

Відповідно до ст. 1 Господарського
кодексу України (надалі - ГК України),
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених ГПК
України заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України.

Частиною 2 статті 11 ЦК України
встановлено, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.
Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать ст. 174 Господарського
кодексу України.

У відповідності із ст. 173
Господарського кодексу України та ст.
509 Цивільного кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 Господарського
кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Приписами статті 627 ЦК України
визначено, що сторони є вільними в
укладені договору, в виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог
цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту.

Частиною 1 статті 626 ЦК України
передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно статті 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до статті 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди. Договір укладається
шляхом пропозиції однієї сторони
укласти договір (оферти) і прийняття
пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом та припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених законом
або договором, а згідно статті 599
Цивільного кодексу України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 712 Цивільного
кодексу України, згідно з якою за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу
України особа встановлено, що особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права має
право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 224 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.

Натомість, відповідачем, не було надано
суду жодного документу для
спростування своєї вини.

На момент розгляду справи, відповідач
заборгованості за поставлений товар в
сумі 54 728,00 грн. не сплатив.

З аналізу викладеного, колегія суддів
вважає, що оскільки відповідач не надав
суду доказів про погашення
заборгованості, позовні вимоги
позивача в сумі 54 728,00 грн., суд першої
інстанції правомірно задовольнив.

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення
зобов'язання встановлені статтею 611
Цивільного кодексу України. Відповідно
до частини 1 вказаної статті, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 6.2. Договору, передбачено, що у
випадку прострочення платежу, Покупець
зобов'язаний сплатити Постачальнику
штраф у розмірі 5% від несплаченої суми.

З урахуванням висновків суду
попередньої інстанції щодо
правомірності вимог позивача про
стягнення 54 728,00 грн., вимоги в частині
нарахованих штрафних санкцій
підлягають частковому задоволенню
пропорційно суми задоволених вимог у
розмірі 2736,40 грн.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3 % річних від
простроченої суми. За таких обставин,
позовні вимоги позивача в розмірі 2334,56
грн. 3% річних та 6510,85 грн. інфляційних за
період з 03.02.2013 року по 07.07.2014 року
обґрунтовані, відповідають вимогам
діючого законодавства та підлягають
задоволенню.

Аналізуючи викладене, колегія суддів
зазначає, що погоджується з висновком
суду про відмову в решті заявлених
позовних вимог.

На підставі наведеного, колегія суддів
зазначає, що судом першої інстанції
повністю досліджено обставини справи,
що мають значення для справи, рішення є
обґрунтованим і прийнятим у
відповідності з чинним законодавством,
а тому підстави для його скасування та
задоволення скарги відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 22, 85, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105, 106
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 10 липня 2014 року
у справі №922/1640/14 залишити без змін.

Повний текст постанови підписаний
22.09.2014 року.

Головуючий суддя
Бондаренко В.П.

Суддя
Ільїн О.В.

Суддя
Россолов В.В.