ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2014 р.
Справа № 908/1867/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Слободін М.М., суддя Барбашова С.В.
, суддя Гончар Т. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників:

позивача - Масіч Ю.В. за довіреністю
№054/14 від 15.06.2014 р.,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх.№2679
З/3-11) на рішення господарського суду
Запорізької області від 25.06.14 у справі
№ 908/1867/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Індастріал Сістемз",
м. Суми

до Публічного акціонерного товариства
"Запорізький завод феросплавів", м.
Запоріжжя

про стягнення 165 170,28 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року позивач - ТОВ
"Індастріал Сістемз", звернувся до
господарського суду Запорізької
області з позовом про стягнення з ПАТ
"Запорізький завод феросплавів"
заборгованості в сумі 157000,00 грн., 3%
річних в сумі 2296,93 грн. та інфляційних
втрат в сумі 5873,35 грн. за неналежне
виконання щодо оплати за поставлений
товар за договором постачання №453 від
15.07.2013 р. В обґрунтування позову
посилається на ст. 193 ГК України, ст. ст.
509, 526, 612, 625 ЦК України, ст. ст. 54,61, 64, 67 ГПК
України та умови договору постачання
№453 від 15.07.2013 р.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 25 червня 2014
року у справі № 908/1867/14 (суддя Хуторной
В.М.) припинено провадження по справі в
частині стягнення заборгованості в
сумі 157000,00 грн. Позов задоволено
частково. Стягнуто з Публічного
акціонерного товариства "Запорізький
завод феросплавів" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Індастріал Сістемз"
2296,93 грн. 3% річних, 5873,35 грн. інфляційних
втрат та 3303,40 грн. судового збору.

Відповідач з зазначеним рішенням не
погодився, звернувся до апеляційної
інстанції з апеляційною скаргою, в якій
просить рішення господарського суду
Запорізької області від 25 червня 2014
року у даній справі в частині
стягнення 3303,40 грн. судового збору
скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги заявник посилається на те, що
судом неповно з'ясовані обставини, що
мають значення для справи, а саме - суд
ухвалив стягнути з Публічного
акціонерного товариства "Запорізький
завод феросплавів" на користь позивача
судовий збір у розмірі 3 303,40 грн., хоча
зобов'язання за договором виконані.
Так, як стверджує заявник апеляційної
скарги, 28.05.2014р. ПАТ "Запорізький завод
феросплавів" створило та підписало
електронним цифровим підписом (ЕЦП)
гарантованого платежу в Інтернет-банку
Приват-24, що підтверджується платіжним
дорученням №225481 від 28.05.2014р. про
списанням з рахунку відповідача на
рахунок позивача 157 000,00 грн. Тому, до
порушення 03.06.2014р. провадження по
справі №908/1867/14 ПАТ "Запорізький завод
феросплавів" перерахував 28.05.2014р. 157000,00
грн., тобто виконав зобов'язання по
оплаті поставленого товару. Враховуючи
вище викладене, ПАТ "Запорізький завод
феросплавів" вважає, що суд першої
інстанції під час ухвалення рішення
неповно з'ясував обставини, які мали
значення для справи, що призвело до
ухвалення незаконного та
необґрунтованого рішення і, як
наслідок, є підставою для його
скасування в апеляційному порядку
згідно зі ст.104 ГПК України.

Позивач у відзиві (вх.№8647 від 06.10.2014р.) з
викладеним в апеляційній скарзі не
погоджується. Вважає правомірною
позицією суду в частині стягнення
судового збору з відповідача, оскільки
спір доведений до суду саме з вини
відповідача. Зазначає, що відповідач
своєчасно, в строк вказаний в п. 5.2
договору не оплатив товар та,
перераховуючи грошові кошти за
платіжним дорученням, відповідач не
був позбавлений права перерахувати ці
кошти без відстрочення платежу (оплати
в майбутньому), що ним зроблено не було.

У призначене судове засідання 08.10.2014р.
прибув представник позивача та надав
пояснення щодо своєї позиції у справі.

Відповідач (заявник апеляційної
скарги) свого уповноваженого
представника не направив, відповідно
до встановленого законодавством
порядку, про час та місце проведення
судового засідання був повідомлений
належним чином, про що свідчить наявне
в матеріалах справи повідомлення про
вручення поштового відправлення
ухвали Харківського апеляційного
господарського суду про прийняття
апеляційної скарги до провадження та
призначення її до розгляду.

03.10.2014р. (за вх.8538) на адресу
апеляційного господарського суду від
відповідача надійшло клопотання про
розгляд справи за відсутності його
представника. Крім того відповідач
зазначив, що доводи та вимоги,
викладені в його апеляційній скарзі
підтримує у повному обсязі.

Враховуючи належне повідомлення
сторін про час та місце засідання суду,
клопотання відповідача про розгляд
справи за відсутності його
представника, а також те, що явка
представників сторін у судове
засідання не була визнана обов'язковою,
суд реалізує своє право у межах ст. 75
ГПК України, та вважає за можливе
розглянути апеляційну скаргу за
відсутності представника ПАТ
"Запорізький завод феросплавів", за
наявними матеріалами у справі.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі та
відзиві на скаргу доводи відповідача
та позивача, заслухавши у судовому
засіданні уповноваженого представника
позивача, перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлення обставин справи та
відповідність їх наданим доказам, та
повторно розглянувши справу у
відповідності до вимог ст. 101 ГПК
України, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, враховуючи
наступне.

Як свідчать матеріали справи, вірно
встановлено судом першої інстанції та
під час апеляційного провадження, між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Індастріал Сістемз"
(постачальник) та Публічним
акціонерним товариством "Запорізький
завод феросплавів" (покупець) був
укладений договір постачання №453 від
15.07.2013р. (далі - договір), за умовами
якого постачальник в порядку та на
умовах, визначених цим договором,
зобов'язався поставити, а покупець
прийняти та оплатити продукцію (товар)
в асортименті та за цінами, вказаними у
додатку №1 до даного договору та у
додаткових угодах до цього договору,
які є його невід'ємною частиною (п. 1.1.).

Згідно з п.2.3. договору загальна сума
договору на момент його укладання
становить 157000,00 грн. з урахуванням ПДВ.

У відповідності до п. 5.1. договору,
оплата здійснюється за фактичну
кількість поставленого товару шляхом
оформлення покупцем на адресу
постачальника гарантованого платежу "з
датою виконання у майбутньому".
Гарантований платіж «з датою виконання
у майбутньому» (далі ГП) - фінансовий
інструмент ПАТ КБ «Приватбанк», який
гарантує одержувачу оплату коштів від
платника в зазначену у гарантованому
платежу дату.

Дата відправки ГП- дата створення і
підписання електронним цифровим
підписом (далі ЕЦП) гарантованого
платежу в Інтернет - банку Приват -24.

Дата виконання ГП - дата зарахування
безготівкових коштів на поточний
рахунок постачальника.

Гарантований лист - електронний
документ, що формується одночасно з
гарантованим платежем, який містить в
собі гарантований лист від імені ПАТ КБ
"Приватбанк", що гарантує обов'язкове
зарахування грошових коштів на
зазначену в гарантованому платежі
дату.

У п. 5.2. договору сторони встановили, що
покупець відправляє ГП на адресу
постачальника. Дата відправки ГП - на
десятий календарний день від дати
поставки товару (за фактичну кількість
поставленого товару) та рахунку
постачальника за умови виконання
постачальником п.п. 4.1.1., 4.1.5 - 4.1.7 цього
договору.

Дата виконання ГП - двадцять п'ятий
календарний день від дати відправки ГП.

Пунктом 6.2. договору сторони погодили,
що поставка товару виконується
постачальником на умовах DDP франко -
склад покупця (Інкотермс 2010), 69035, м.
Запоріжжя, вулиця Діагональна, буд. 11.

Цей договір набирає чинності з моменту
його підписання і діє до 31.12.2014 р., а в
частині гарантійних зобов'язань - до
терміну їх закінчення (п. 11.1.).

Згідно з умовами договору поставки,
позивач свої зобов'язання виконав, та
передав відповідачу товар
(адсорбційний осушувач АТК -155) на суму
157 000,00 грн. , в т. ч. ПДВ., що
підтверджується відповідною
видатковою накладною №214 від 04.10.2013 р.
та товарно-транспортною накладною №Р214
від 04.10.2013р., наявними в матеріалах
справи (а.с.16, 17).

Відповідач, зі свого боку, товар
отримав без зауважень, через свого
уповноваженого представника Золотько
Т.Є. на підставі відповідної
довіреності №890 від 04.10.2013р (а.с.15).

Виставлений на оплату рахунок №328 від
04.10.2013 р. на суму 157000,00 грн. відповідачем
не сплачено.

З вимогою погашення цієї
заборгованості (претензія №011/14) ТОВ
"Індастріал Сістемз" 31.01.2014 р.
звернулося до ПАТ "Запорізький завод
феросплавів" (а.с.19). Також з претензією
№020/14 ТОВ "Індастріал Сістемз" 21.03.3014 р.
звернулося до ПАТ "Запорізький завод
феросплавів" (а.с.21).

Вказані претензії ПАТ "Запорізький
завод феросплавів" отримало відповідно
03.02.2014р. та 01.04.2014р., про що свідчать
відмітки на рекомендованих
повідомленнях про вручення поштового
відправлення (а.с.20, 22). Втім, відповіді
на дані претензії ПАТ "Запорізький
завод феросплавів" позивачу не
направило, взяті на себе зобов'язання
по відправці гарантованого платежу у
строки, передбачені п. 5.2 договору не
виконало, існуючий борг перед ТОВ
"Індастріал Сістемз" не погасило.

Тобто, відповідач порушив права та
охоронювані законом інтереси позивача
(не сплативши вартість товару у
передбачений договором строк), що
обумовило його звернення з позовом до
господарського суду Запорізької
області про стягнення заборгованості в
сумі 157000,00 грн., 3% річних в сумі 2296,93 грн.
та інфляційних втрат в сумі 5873,35 грн.

З матеріалів справи вбачається, що під
час розгляду даної справи в суді першої
інстанції відповідач погасив
заборгованість перед позивачем,
перерахувавши на його рахунок 157000,00
грн., що підтверджується наявним в
матеріалах справи платіжним
дорученням №221869 від 28.05.2014 року (а.с. 46)
та не заперечується позивачем.

Таким чином, колегія суддів вважає
правомірним припинення провадження у
справі в цій частині стягнення на
підставі ч.1-1 статті 80 ГПК України, у
зв'язку з відсутністю предмету спору.

Відповідно до п. 1 ст. 193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно зі ст. 692 ЦК України, покупець
повинен оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Як вказувалось вище, у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань за договором,
позивачем були нараховані відповідачу
3% річних в сумі 2296,93 грн. та
інфляційних втрат в сумі 5873,35 грн. за
порушення грошового зобов'язання.

Господарський суд Запорізької області,
приймаючи оскаржуване рішення, виходив
з того, що відповідач неналежним чином
виконав взяті на себе зобов'язання щодо
оплати переданого позивачем товару за
укладеним між сторонами договором
поставки, у зв'язку з чим, відповідач
повинен нести відповідальність за
порушення своїх зобов'язань у вигляді
стягнення з нього 3% річних за
прострочення платежу та суми боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, які
за договорами підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача на
підставі умов договору та відповідних
вимог чинного законодавства України,
зважаючи на таке.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема з
договору та іншого правочину.

Згідно зі ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до п. 1 ст. 175 ГК України,
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до вимог ст.ст. 610-612 ЦК
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом. Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Також в силу приписів ч. 2 ст. 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

3% річних носять компенсаційний
характер і є способом захисту
майнового права та інтересу, суть якого
полягає у отриманні від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач не виконав свої
зобов'язання у повному обсязі за
укладеним договором. Отже він
вважається таким, що порушив строки
оплати отриманого товару.

У зв'язку з чим колегія суддів вважає,
що місцевий господарський суд цілком
правомірно та обґрунтовано дійшов
висновку про задоволення позову в
частині стягнення 3% річних в сумі 2296,93
грн. за період з 09.11.2013 р. по 05.05.2014 р.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що
розглядаючи позовні вимоги в частині
стягнення інфляційних втрат, суд
першої інстанції, перевіривши
розрахунки позивача, встановив
правильним періодом нарахування
інфляційних листопад 2013 р. - квітень 2014
р., оскільки на момент подання позову
НБУ ще б не було визначено індексу
інфляції за травень 2014 р., сума
інфляційних за даний період становить
11248,17 грн., тому задовольнив інфляційні
у заявленому розмірі - 5873,35 грн. за
період листопад 2013 р. - квітень 2014 р.

Судом апеляційної інстанції були
перевірені дані розрахунки та
встановлена їх відповідність як нормам
чинного законодавства, так і
визначенню періоду, за який відповідні
суми нараховані. Між тим, дані суми
присуджені до стягнення не
заперечуються і самим відповідачем.

Щодо збільшення позовних вимог,
заявлених позивачем через
факсимільний зв'язок, суд апеляційної
інстанції, також погоджуючись з судом
першої інстанції вважає, що у
відповідності до п. 1.5.17 Інструкції з
діловодства в господарських судах,
затвердженої наказом Державної
судової адміністрації України від
20.02.2013 р. № 28 документи, отримані
електронною поштою без електронного
цифрового підпису або каналами
факсимільного зв'язку, не належать до
офіційних. У разі надсилання
електронних документів без
електронного цифрового підпису та
факсограм необхідно надсилати також
оригінал документа в паперовій формі.
Втім під час розгляду справи в
місцевому господарському суді,
позивачем оригінал вищевказаної заяви
з додатками суду надано не було, у
зв'язку з чим у розумінні ст. 22 ГПК
України направлена позивачем заява
правомірно не прийнята судом як така,
що не відповідає вищевказаним приписам
законодавства.

Втім, в апеляційній скарзі заявник
посилається на безпідставність
стягнення з нього за рішенням суду
судового збору у розмірі 3303,40 грн.,
оскільки 28.05.2014 р. товариством було
створено та підписано ЕЦП
гарантованого платежу в Інтернет -
банку Приват - 24, що підтверджується
платіжним дорученням №221869 від 28.05.2014 р.
На думку відповідача перерахування
грошових коштів за договором відбулося
до порушення провадження по даній
справі.

Колегія суддів вважає таке заперечення
відповідача необґрунтованим,
враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 599 ЦК України,
зобов'язання припиняються виконанням,
проведеним належним чином.

У п.5.1. договору, сторонами встановлена
дата виконання гарантованого платежу
(ГП) - дата зарахування безготівкових
коштів на поточний рахунок
постачальника.

Згідно з п. 30.1 ст. 30 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні", моментом виконання грошового
зобов'язання є дата зарахування коштів
на рахунок кредитора. Аналогічна
правова позиція викладена в п. 1.4.
постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013 р.

Як вбачається з платіжного доручення,
в графі "призначення платежу" вказана
дата виконання - 20.06.2014р. Таким чином,
грошові кошти в сумі 157000,00 грн., не були
зараховані на поточний рахунок
позивача до подачі позову в суд
(29.05.2014р.).

Тому, враховуючи, що відповідач
своєчасно, в строк вказаний в п. 5.2
договору не оплатив товар, та
перераховуючи грошові кошти за
платіжним дорученням не був
позбавлений права перерахувати ці
кошти без відстрочення платежу (оплати
в майбутньому), що ним зроблено не було,
тобто спір доведений до суду саме з
вини відповідача, колегія суддів, як і
суд першої інстанції вважає
правомірним стягнення судового збору
з відповідача у розмірі 3303,40 грн.

На підставі викладеного, доводи
апеляційної скарги не знайшли
підтвердження в матеріалах справи, а
господарський суд Запорізької області
дав належну юридичну оцінку обставинам
справи та правильно застосував норми
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим підстави для скасування
оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Запорізької області від 25 червня 2014
року у справі № 908/1867/14 залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 13.10.14

Головуючий суддя
Слободін М.М.

Суддя
Барбашова С.В.

Суддя
Гончар Т. В.