м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Спецкомунтехніка"
До Комунального підприємства
виконавчого органу Київської міської
(Київської міської державної
адміністрації) по охороні,
утриманню та експлуатації земель
водного фонду м. Києва"Плесо"
Про стягнення 419 567,24 грн.
Суддя Картавцева Ю.В.
Представники сторін:
від позивача Нурищенко С.В. -
представник (дов. № б/н від 29.09.2014 р.)
від відповідача Проценко П.Ю. -
представник (дов. № 1 від 24.12.2013 р.)
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Спецкомунтехніка"
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Комунального
підприємства виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) по
охороні, утриманню та експлуатації
земель водного фонду м. Києва"Плесо" про
стягнення заборгованості за договором
№ 028/12 від 10.05.2012р. про надання послуг з
видалення та утилізації твердих
побутових і органічних відходів у
розмірі 419567,24 грн. (348054,94 грн. - основний
Позовні вимоги обґрунтовані
невиконанням відповідачем
зобов'язання з оплати за надані
позивачем послуги з видалення та
утилізації твердих побутових і
органічних відходів за договором № 028/12
від 10.05.2012р., внаслідок чого виникла
заборгованість у розмірі 348054,94 грн.
Також позивач просить суд стягнути з
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 08.09.2014 р. порушено провадження
призначено на 06.10.2014 р.
У судовому засіданні 06.10.2014р.
представник відповідача подав суду
відзив на позовну заяву. Відповідно до
даного відзиву, відповідач зазначає
Відповідач не погоджується з доводами
Позивача щодо прострочення та
порушення грошового зобов'язання,
оскільки, згідно додаткової угоди №8
від 27.12.2014р. сторони погодили, що
заборгованість по Договору № 028/12
переносяться на 2014 рік та буде виконана
відповідно до кошторисних призначень.
Крім того, відповідно до п. 4.2. договору,
у разі затримки бюджетного
фінансування оплата проводиться
протягом 3 банківських днів з моменту
отримання фінансування замовником на
З огляду на зазначене, Відповідач
просить в задоволенні позовних вимог
відмовити частково, в частині
задоволення штрафних санкцій. Щодо
суми основного боргу Відповідач
У судовому засіданні 06.10.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

10.05.2012 р. між Товариство з обмеженою
відповідальністю "Спецкомунтехніка"
(далі Позивач, Виконавець) та
Комунальним підприємством виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) по охороні, утриманню та
експлуатації земель водного фонду м.
Києва "Плесо" (далі - Відповідач,
Замовник) було укладено Договір № 028/12 з
надання послуг з видалення та
утилізації твердих побутових і
органічних відходів (далі - Договір).

Відповідно до умов даного Договору,
зокрема, п.п. 1.1. Виконавець
зобов'язується власними силами та
засобами у 2012 році надати послуги
Замовникові з видалення та утилізації
твердих побутових і органічних
відходів із наданих у тимчасове
користування контейнерів, згідно акту
приймання-передачі контейнерів (
Додаток № 2) до даного Договору ,
встановлених на об'єктах та територіях
в терміни, зазначені у графіку надання
послуг (Дислокації) до даного Договору
(Додаток № 1), а Замовник прийняти і
оплатити такі послуги.

Згідно п.3.1. Договору, ціна цього
Договору становить 1 538 379,00 грн, у тому
числі ПДВ 20%: 256 396,50 грн.

Відповідно до п. 3.2. Договору, Оплата
Виконавця за вивезення та знешкодження
1 м3 твердих побутових і органічних
відходів становить 47,95 грн. (сорок сім
гривень 95 копійок), в тому числі ПДВ 20% -
7,99 грн.

Як встановлено п.п. 4.1. та 4.2., оплата за
надані послуги здійснюється
Замовником у безготівковому порядку
шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок Виконавця на
умовах відстрочки платежу на термін 10
банківських днів з дати підписання
Сторонами акту виконаних робіт. У разі
затримки бюджетного фінансування
розрахунок за надані послуги
здійснюється протягом 3 банківських
днів з дати отримання Замовником
бюджетного призначення на
фінансування закупівлі на свій
реєстраційний рахунок.

Згідно п.п. 5.1. - 5.4., строк надання послуг
з моменту підписання Договору до
31.12.2012р., відповідно до графіку надання
послуг (Дислокації), який враховує
строк надання послуг - в літній період
(з травня по вересень) щоденно та в
осінньо-весняний період (з жовтня по
квітень) з моменту отримання заявки
Замовника протягом 1-го дня.

Місце надання послуг здійснюється
безпосередньо на територіях та
об'єктах Замовника, відповідно до
графіку надання послуг (дислокації).

Датою виконання послуги є дата
підписання Замовником акту виконаних
робіт.

Факт надання послуг підтверджується
підписаним Сторонами акту виконаних
робіт (п.5.4.).

На виконання умов укладеного договору
Позивач прийняв замовлення та здійснив
вивезення сміття на загальну суму
1518908,40 грн., що підтверджується
підписаними сторонами актами
виконаних робіт: - акт від 31.05.2012р. на
суму 69048 грн.; акт від 31.05.2012р. на суму
65984,83 грн.; акт від 30.06.2012р. на суму 124957,70
грн.; акт від 30.06.2012р. на суму 118048,65 грн.;
акт від 31.07.2012р. на суму 192210,79 грн.; акт
від 10.09.2012р. на суму 154549,30 грн.; акт від
30.09.2012р. на суму 182294,33 грн.; акт від
31.10.2012р. на суму 139569,10 грн.; акт від
30.11.2012р. на суму 39876,89 грн.; акт від
03.01.2013р. на суму 29960,41 грн.; акт від
31.01.2013р. на суму 9969,22 грн.; акт від 28.02.2013р.
на суму 18778,01 грн.; акт від 31.03.2013р. на
суму 12290,10 грн.; акт від 30.04.2013р. на суму
46892,26 грн.; акт від 31.05.2013р. на суму 80914,20
грн.; акт від 30.06.2013р. на суму 107973,52 грн.;
акт 05.08.2013р. на суму 125591,09 грн.

Таким чином, позивач виконав свої
зобов'язання за Договором у повному
обсязі.

Проте, в порушення умов Договору
відповідач свій обов'язок щодо оплати
за надані Позивачем послуги виконав
частково, в сумі 1170853,46 грн.

У зв'язку з чим, станом на день подання
позову заборгованість Відповідача
перед позивачем, за надані останнім
послуги за Договором складає 348054,94 грн.,
які й просить стягнути позивач.

Крім суми основної заборгованості
позивач просить суд стягнути з
відповідача 45184,76 грн. - інфляційних
збитків та 26327,54 грн. - 3% річних.

У процесі розгляду справи, відповідач
заперечував проти задоволення
позовних вимог з тих підстав, що згідно
додаткової угоди №8 від 27.12.2014р. сторони
погодили, що заборгованість по
Договору № 028/12 переносяться на 2014 рік
та буде виконана відповідно до
кошторисних призначень.

Крім того, відповідно до п. 4.2. договору,
у разі затримки бюджетного
фінансування оплата проводиться
протягом 3 банківських днів з моменту
отримання фінансування замовником на
свій рахунок.

Таким чином, відповідач не
погоджується з доводами Позивача щодо
прострочення та порушення грошового
зобов'язання. У наданому суду відзиві,
проти суми основної заборгованості
відповідач не заперечував, проте
просив суд відмовити позивачу в
частині стягнення штрафних санкцій.

Проаналізувавши матеріали справи та
пояснення представників сторін, суд
дійшов висновку про те, що позовні
вимоги є обґрунтованими та підлягають
до задоволення з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків є, зокрема,
договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 202
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України), правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Внаслідок укладення між сторонами
Договору № 028/12 від 10.05.2012р. про надання
послуг з видалення та утилізації
твердих побутових і органічних
відходів, між сторонами виникли
цивільні права і обов'язки.

Проаналізувавши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що укладений між
сторонами правочин за своєю правовою
природою є договором надання послуг.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
Господарського кодексу України як
спеціального акту законодавства, що
регулює правовідносини у
господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України один суб'єкт господарського
зобов'язання повинен вчинити певну дію
на користь іншого суб'єкта, а інший
суб'єкт має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193
Господарського кодексу України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Відповідно до частини
сьомої зазначеної статті не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язанням є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 903 ЦК України, якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст.612 Цивільного кодексу
України).

Таким чином, внаслідок отримання
відповідачем послуг за Договором,
відповідач повинен був здійснити
оплату за отримані послуги, згідно
положень укладеного між сторонами
Договору.

Водночас, як встановлено судом, оплати
відповідачем суми заборгованості в
розмірі 348054,94 грн. на виконання умов
Договору як станом на час подання
позову, так і на час розгляду даної
справи, здійснено не було, а тому факт
невиконання відповідачем умов
Договору судом встановлено.

За відсутності доказів зворотного,
несплата вартості наданих послуг
вважається судом невиконанням умов
Договору.

Крім того, дана позиція суду
підтверджується позицією Вищого
господарського суду України,
викладеної в Оглядовому листі Вищого
господарського суду України № 01-06/374/2013
від 18.02.2014р. «Про практику вирішення
спорів, пов'язаних із виконанням
договорів підряду (за матеріалами
справ, розглянутих у касаційному
порядку Вищим господарським судом
України)», де у п.5 зазначено наступне.

Згідно з частиною першої статті 96 ЦК
України юридична особа самостійно
відповідає за своїми зобов'язаннями, а
статтями 525, 526 названого Кодексу і
статтею 193 ГК України встановлено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами та договором.

Враховуючи викладене, відсутність
бюджетних коштів не виправдовує
бездіяльність замовника і не є
підставою для звільнення від
відповідальності за порушення
договірного зобов'язання (див.
постанову Вищого господарського суду
України від 23.08.2012 N 15/5027/715/2011).

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
15.05.2012 N 11/446 та в рішенні Європейського
суду з прав людини у справі "Терем ЛТД,
Чечеткін та Оліус проти України" від
18.10.2005.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги позивача про стягнення
з відповідача суми заборгованості у
розмірі 348054,94 грн. є обґрунтованими,
доведеними позивачем належними та
допустимими доказами, а тому
підлягають задоволенню.

Крім суми основної заборгованості
позивач просить суд стягнути з
відповідача 45184,76 грн. - інфляційних
збитків та 26327,54 грн. - 3% річних.

Щодо стягнення з відповідача
інфляційних збитків та 3% річних суд
зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Суд звертає увагу позивача, що
передбачене законом право кредитора
вимагати стягнення боргу враховуючи
індекс інфляції та відсотків річних є
способом захисту майнових прав та
інтересів кредитора, сутність яких
складається з відшкодування
матеріальних втрат кредитора та
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів, а також
отримання компенсації (плати) від
боржника за користування ним грошовими
коштами, які належать до сплати
кредитору.

Заперечення відповідача щодо
стягнення сум 3% річних та інфляційних
нарахувань у зв'язку з затримкою
бюджетного фінансування не може
слугувати підставою для відмови
позивачу у задоволенні законної вимоги
щодо відшкодування останньому сум
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів, а також
отримання компенсації (плати) від
боржника за користування ним грошовими
коштами, які належать до сплати
кредитору а тому, не можуть бути
прийняті судом до уваги.

Дана правова позиція підтверджується
позицією Верховного суду України,
викладеної у Листі від 01.07.2014р. «Аналіз
практики застосування ст. 625 Цивільного
кодексу України в цивільному
судочинстві», де крім іншого, зазначено
таке.

Водночас формулювання ст. 625 ЦК, коли
нарахування процентів тісно
пов'язується із застосуванням індексу
інфляції, орієнтує на компенсаційний, а
не штрафний характер відповідних
процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК
нарахування інфляційних витрат на суму
боргу та трьох процентів річних
входять до складу грошового
зобов'язання і є особливою мірою
відповідальності боржника
(спеціальний вид цивільно-правової
відповідальності) за прострочення
грошового зобов'язання, оскільки
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
(збитків) кредитора від знецінення
грошових коштів внаслідок інфляційних
процесів та отримання компенсації
(плати) від боржника за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові
(постанови Верховного Суду України від
6 червня 2012 р. у справі N 6-49цс12, від 24
жовтня 2011 р. у справі N 6-38цс11). Отже,
проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є
штрафними санкціями (постанова
Верховного Суду України від 17 жовтня 2011
р. у справі N 6-42цс11.

Разом з тим, вирішуючи питання про
наявність вини як умови застосування
відповідальності, передбаченої ст. 625
ЦК, слід враховувати особливість
правової природи цієї
відповідальності.

Беручи до уваги те, що наслідки
прострочення боржником грошового
зобов'язання у вигляді інфляційних
нарахувань та трьох процентів річних
не є санкціями, а виступають способом
захисту майнового права та інтересу,
який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів унаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, ці кошти нараховуються
незалежно від вини боржника.

Це правило ґрунтується на засадах
справедливості і виходить з
неприпустимості безпідставного
збереження грошових коштів однією
стороною зобов'язання за рахунок іншої.
Матеріальне становище учасників
цивільного обороту схильне до змін,
тому не виключено, що боржник, який не
може виконати грошове зобов'язання
зараз, зможе виконати його пізніше.
Оскільки грошові кошти є родовими
речами, неможливість виконання такого
зобов'язання (наприклад, внаслідок
відсутності у боржника грошей та інших
підстав) не звільняє його від
відповідальності.

Тому практика судів, які приймають
доводи відповідача про неможливість
виконання грошового зобов'язання чи
відсутність вини як підстави для
звільнення від відповідальності, що
передбачена ст. 625 ЦК, не є правильною.

За таких обставин, заперечення
відповідача не приймаються судом до
уваги.

Згідно з розрахунком позивача розмір
збитків від інфляції становить 45184,76
грн., 3% річних - 26327,54 грн. (розрахунок
наявний в матеріалах справи).
Контррозрахунку суми інфляційних
збитків та 3% річних відповідачем суду
не надано.

Щодо стягнення з відповідача суми 3%
річних та збитків від інфляції, суд,
перевіривши розрахунок позивача,
вважає його обґрунтованим, а тому
вимоги позивача про стягнення з
відповідача 45184,76 грн. в якості збитків
від інфляції та 3% річних у розмірі 26327,54
грн. підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Положеннями статті 34 ГПК України
встановлено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Зважаючи на встановлені обставини
справи та вимоги правових норм,
викладених вище, а також на те, що
відповідач в установленому порядку
обставини, які повідомлені позивачем,
не спростував, господарський суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги в частині стягнення основного
боргу у розмірі 348054,94 грн., 45184,76 грн. -
інфляційних збитків та 26327,54 грн. - 3%
річних нормативно та документально
доведені, а тому підлягають
задоволенню. Таким чином, позовні
вимоги підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) по охороні, утриманню та
експлуатації земель водного фонду м.
Києва "Плесо" (04119, м. Київ, вул. Сім'ї
Хохлових, буд. 15, корпус А, офіс 3,
ідентифікаційний код 23505151) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Спецкомунтехніка"
(02095, м. Київ, вул.. Княжий Затон, буд. 21,
квартира 413, ідентифікаційний код 24724487)
348054 (триста сорок вісім тисяч п'ятдесят
чотири) грн. 94 коп. основної
заборгованості, 26327 (двадцять шість
тисяч триста двадцять сім) грн. 54 коп. - 3%
річних, 45184 (сорок п'ять тисяч сто
вісімдесят чотири) грн. 76 коп. -
інфляційних нарахувань та 8391 (вісім
тисяч триста дев'яносто одну) грн. 35 коп.
судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення

складено 13.10.2014 р.

Суддя
Ю.В. Картавцева