м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України»
До Державного підприємства
зовнішньоекономічної діяльності
Про стягнення 14 457 977,40 грн.
Суддя Ващенко Т.М.
Представники сторін:
Від позивача: Козак Н.В. представник за
довіреністю № 14-174 від 14.06.14.
Від відповідача: Гайдук Є.О.
представник за довіреністю № 81 від
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» (далі - позивач) до
Державного підприємства
зовнішньоекономічної діяльності
«Укрінтеренерго» (далі - відповідач)
про стягнення 14 457 977,40 грн., а саме: 13 185
378,74 грн. - основного боргу, 800 738,05 грн. -
пені, 150 874,75 грн. - збитків від інфляції,
320 985,86 грн. - 3% річних.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач вказує на те, що в зв'язку з
невиконанням відповідачем своїх
зобов'язань за Договором № 44/1-103-ТЕ-15
від 20.12.12. купівлі-продажу природного
газу, у останнього перед позивачем
виникла заборгованість, що зумовило
нарахування пені, 3% річних, збитків від
інфляції та звернення з даним позовом
до суду.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.07.14. порушено провадження у
розгляду на 02.09.14.
26.08.14. представником відповідача через
відділ діловодства суду було подано
письмовий відзив на позовну заяву, в
якому Державне підприємство
зовнішньоекономічної діяльності
«Укрінтеренерго» визнало розмір
основного боргу, надало свій
контррозрахунок 3% річних та збитків
від інфляції, і просило зменшити розмір
штрафних санкцій на 80%.
В судовому засіданні 02.09.14.
представником позивача було подано
письмові заперечення на відзив.
В судовому засіданні 02.09.14. на підставі
ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено
перерву до 18.09.14., про що сторони були
повідомлені під розписку.
В судовому засіданні 18.09.14.
представником позивача підтримано
позовні вимоги в повному обсязі.
Представник відповідача в судовому
засіданні визнав позовні вимоги
частково та просив зменшити розмір
За результатами дослідження доказів,
наявних в матеріалах справи, суд у
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст. ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
В судовому засіданні 18.09.14. судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -
20.12.12. між позивачем (далі - Продавець) та
відповідачем (далі - Покупець) було
укладено Договір купівлі-продажу
природного газу № 44/1-103-ТЕ-15 (далі -
Договір), відповідно до умов якого (п. 1.1,
п. 2.1) Продавець зобов'язується передати
у власність Покупцю у 2013 році (з 01.01.13.
по 31.12.13.) природний газ обсягом 8 134,759
тис. куб.м, ввезений на митну територію
України позивачем за кодом згідно УКТ
ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов'язується
прийняти та оплатити цей природний газ
Газ, що продається за Договором,
використовується Покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням, релігійними
організаціями та національними
творчими спілками і їх регіональними
осередками (крім обсягів, що
використовуються для
виробничо-комерційної діяльності. (п. 1.2
Згідно з п. 3.3 Договору,
приймання-передача газу, переданого
Продавцем Покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Обсяг
споживання газу Покупцем у
відповідному місяці поставки
встановлюється шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу Покупця.
За приписам 3.4 Договору, не пізніше 5-го
числа місяця, наступного за місяцем
продажу газу, Покупець зобов'язується
надати Продавцеві підписані та
скріплені печатками Покупця та
газотранспортного підприємства три
примірники акта приймання-передачі
газу, у якому зазначаються фактичні
обсяги використаного газу, його
фактична ціна та вартість. Продавець не
пізніше 8-го числа зобов'язується
повернути Покупцеві та
газотранспортному підприємству по
одному примірнику оригіналу акта,
підписаний уповноваженим
представником та скріплений печаткою,
або надати в письмовій формі
мотивовану відмову від підписання
акта. Акти є підставою для остаточних
розрахунків між Сторонами.
Відповідно до п. 5.1, п. 5.2 Договору, ціна
(граничний рівень ціни) на газ для
теплопостачальних підприємств та
послуги з його транспортування
установлюються НКРЕ України. Ціна за 1000
куб. м газу становить 1 091,00 грн. з
урахуванням збору у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом та бех урахування податку на
додану вартість. Всього 1 309,20 грн. з ПДВ.
Сторонами в п. 6.1, п. 6.2 Договору
погоджено, що оплата за газ
здійснюється Покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа (включно) місяця, наступного за
місяцем поставки газу.
Строк дії Договору сторонами погоджено
розділом 11 Договору, яким встановлено,
що Договір набуває чинності з дати
підписання та скріплення печатками,
діє в частині реалізації газу до 31.12.13.,
а в частині проведення розрахунків до
їх повного здійснення.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач вказує на те, що в зв'язку з
невиконанням відповідачем своїх
зобов'язань за Договором, у відповідача
перед позивачем виникла
заборгованість по оплаті поставленого
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Суд відзначає, що відповідач своїм
правом на подачу письмового відзиву не
скористався, надавши лише
контррозрахунок ціни позову.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, суд дає самостійну оцінку доказам
на підставі чинного законодавства і не
зв'язаний позицією сторін.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд відзначає наступне.

Згідно з ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу
України договір є однією із підстав
виникнення зобов'язань та обов'язковим
для виконання сторонами.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України
та ст. 193 Господарського кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до статті 655 Цивільного
кодексу України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Положеннями статті 693 Цивільного
кодексу України передбачено, що якщо
договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором, - у
строк, визначений відповідно до статті
530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

З наданих позивачем доказів та
пояснень сторін вбачається, що позивач
взяті на себе зобов'язання щодо
постачання природного газу на користь
відповідача виконав належним чином,
зауважень щодо поставки газу від
відповідача не надходило.

Вказане підтверджується наявними в
матеріалах справи актами
приймання-передачі природного газу на
загальну суму 13 185 378,74 грн.

Разом з тим, відповідач у визначений
Договором строк оплату за переданий
природний газ не здійснив.

Судом враховано, що позивачем визнано
суму основного боргу.

Матеріалами справи підтверджується що
відповідач в порушення покладеного на
нього законом та Договором обов'язку по
сплаті передбачених Договором
грошових коштів за отриманий природний
газ не виконав, в зв'язку з чим
заборгованість відповідача перед
позивачем становить 13 185 378,74 грн.

Позивач на підставі ст. 625 Цивільного
кодексу України просить суд стягнути з
відповідача 320 985,86 грн. - 3% річних та 150
874,75 грн. - збитків від інфляції.

Згідно зі статтею 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних в
порядку ст. 625 ЦК України є способами
захисту його майнового права та
інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові. (Відповідної правової
позиції дотримується Вищий
господарський суд України у постанові
№ 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд
України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010
р.).

За перерахунком суду, розмір 3% річних
становить 320 985,86 грн., розмір збитків
від інфляції становить 150 874,75 грн., що
відповідає обґрунтованому розрахунку
позивача, внаслідок чого позовні
вимоги в цій частині є такими, що
підлягають задоволенню повністю.

Стосовно вимог про стягнення з
відповідача 800 738,05 грн. - пені, суд
відзначає наступне.

Відповідно до п. 7.2 Договору, у разі
невиконання Покупцем п. 6.1 Договору він
зобов'язаний сплатити Продавцю крім
суми заборгованості пеню в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення.

Судом встановлено, що відповідач у
встановлений Договорами строк свого
обов'язку по перерахуванню коштів не
виконав, допустивши прострочення
виконання грошового зобов'язання (в т.ч.
у період, який вказано позивачем), тому
дії відповідача є порушенням
договірних зобов'язань (ст. 610
Цивільного кодексу України), і він
вважається таким, що прострочив (ст. 612
Цивільного кодексу України),
відповідно є підстави для застосування
встановленої законом
відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Суд визнає вірним розрахунок позивача
пред'явленої до стягнення пені в
розмірі 800 738,05 грн., проте відзначає
наступне.

Нормами чинного законодавства України
встановлено, що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням
господарського суду (частина третя
статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК
України, пункт 3 статті 83 ГПК).

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного
кодексу України розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу
України у разі якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право, зокрема, зменшувати у
окремих випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

У вирішенні пов'язаних з цим питань
господарському суду слід враховувати
викладене в підпункті 3.17.4 підпункту 3.17
пункту 3 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.11.
№ 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", а також в абзацах
першому - четвертому пункту 9 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 17.05.11. № 7 "Про деякі питання
практики застосування розділу XII
Господарського процесуального кодексу
України" (п. 2.4 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.13. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань»).

Згідно з п. 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.11.
№ 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", вирішуючи, в тому
числі й з власної ініціативи, питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Встановивши причини невиконання
відповідачем грошового зобов'язання та
надавши належну оцінку обставинам
такого невиконання, врахувавши
непомірно великий розмір пред'явленої
до стягнення пені наслідкам поведінки
відповідача та відсутність доведених
завданих позивачу такою поведінкою
збитків, врахувавши те, що наявність у
кредитора можливості стягувати з
боржника надмірні грошові суми, як
неустойку, викривлює її дійсне правове
призначення, оскільки із засобу
розумного стимулювання боржника
виконувати основ лен зобов'язання
неустойка перетворюється на
непомірний тягар, суд дійшов висновку
про наявність підстав для зменшення
розміру пені на 20%, внаслідок чого з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 640 590,44 грн. - пені.

Частиною другою статті 49 ГПК
передбачено, що в разі коли спір виник
внаслідок неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору. Зазначена
норма виступає процесуальною санкцією,
яка застосовується господарським
судом незалежно від того, чи заявлялося
відповідне клопотання заінтересованою
стороною. У такому застосуванні суду
слід виходити з широкого розуміння
даної норми, маючи на увазі, що
передбачені нею наслідки можуть
наставати і в разі неправомірної
бездіяльності винної особи, яка не
вжила заходів до поновлення порушених
нею прав і законних інтересів іншої
особи (зокрема, ухилялася від
задоволення її заснованих на законі
вимог), що змусило останню звернутися
за судовим захистом (п. 4.7 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 21.02.13. № 7 «Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України).

З огляду на викладене та відповідно до
положень ст. 49 ГПК України витрати по
сплаті судового збору покладаються на
відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства
зовнішньоекономічної діяльності
«Укрінтеренерго» (04080, м. Київ, вул.
Фрунзе, б. 85; ідентифікаційний код 19480600)
на користь Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» (01001, м.
Київ, вул. Б.Хмельницького, 6;
ідентифікаційний код 20077720) 13 185 378
(тринадцять мільйонів сто вісімдесят
п'ять тисяч триста сімдесят вісім) грн.
74 коп. - основного боргу, 640 590 (шістсот
сорок тисяч п'ятсот дев'яносто) грн. 44
коп. - пені, 150 874 (сто п'ятдесят тисяч
вісімсот сімдесят чотири) грн. 75 коп. -
збитків від інфляції, 320 985 (триста
двадцять тисяч дев'ятсот вісімдесят
п'ять) грн. 86 коп. - 3% річних, 73 080
(сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00
коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу
видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 23.09.14.

Суддя
Т.М.
Ващенко