ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2014 р.
Справа № 914/2097/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

Головуючий суддя
Желік М.Б.

Суддів
Костів Т.С.

Марко Р.І.

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз Україна", м. Київ, вул.
Б.Хмельницького, 6 (вих. № 14/2-898 від 29.08.2014
року)

на рішення Господарського суду
Львівської області

від 11.08.2014 року у справі № 914/2097/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз Україна", м. Київ

до відповідача Комунального
підприємства "Бориславтеплоенерго", м.
Борислав, Львівська область

про стягнення заборгованості в сумі 116
165,83 грн.

За участю представників сторін:

від позивача (скаржника) -.Козак Н.В. -
представник за довіреністю;

від відповідача - Панас Ю.А. -
представник за довіреністю.

Сторонам роз'яснено їх права та
обов'язки, передбачені ст. ст. 22, 27 ГПК
України. Клопотань про технічну
фіксацію судового процесу не
поступало, заяв про відвід складу суду
не надходило.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

11.08.2014 року Господарським судом
Львівської області винесено рішення у
справі № 914/2097/14 (суддя Коссак С.М.) за
позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз Україна", м. Київ до
відповідача Комунального підприємства
"Бориславтеплоенерго", м. Борислав,
Львівська область про стягнення
заборгованості в сумі 116 165,83 грн.,
відповідно до якого позовні вимоги
задоволено частково, стягнуто з
відповідача на користь позивача 8 308,52
грн. - пені, 31 569,91 грн. - 3% річних, 22 959,13
грн. - інфляційних витрат та 1 298,29 грн.
судового збору, в решті позовних вимог
відмовлено, повернуто позивачу 120,68 грн.
сплаченого судового збору, у зв'язку з
внесенням судового збору в більшому
розмірі, ніж встановлено законом.

Не погодившись з рішенням
господарського суду Львівської
області Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз Україна" звернулася
до Львівського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить суд поновити
строк на апеляційне оскарження рішення
суду першої інстанції, прийняти
апеляційну скаргу до свого
провадження, рішення Господарського
суду Львівської області від 11.08.2014 року
у даній справі скасувати в частині
відмови у стягненні пені в сумі 2077,13
грн. та прийняти нове рішення, яким у
цій частині вимоги позивача
задоволити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення при зменшенні
розміру пені, яка підлягає до стягнення
не враховано інтересів позивача,
оскільки позивач як підприємство
державного сектору економіки, є
об'єктом, що має стратегічне значення
для економіки та безпеки держави;
бюджетом та фінансовим планом позивача
не передбачено можливості для
кредитування споживачів природного
газу; позивач у відповідності до
фінансових результатів діяльності
підприємства за 2013 рік поніс збитки, що
становлять понад 12,5 млрд. грн., які
спричинені неналежним виконанням
контрагентами, в тому числі і
відповідачем, своїх зобов'язань. Окрім
того, вказує на те, що заявлена сума
заявлених до стягнення штрафних
санкцій не компенсує повністю збитків
від сплати відсотків за комерційними
кредитами.

Згідно автоматизованого розподілу
справ КП "Документообіг господарських
судів", 08.09.2014 року справу за № 914/2097/14
розподілено до розгляду судді -
доповідачу Желіку М.Б. Розпорядженням
голови Львівського апеляційного
господарського суду від 11.09.2014 року у
склад колегії для розгляду справи №
914/2097/14 введено суддів Марка Р.І. та
Якімець Г.Г.

01.10.2014 року розпорядженням голови
Львівського апеляційного
господарського суду вносилися зміни до
складу колегії суддів для розгляду
даної справи. Відтак, розгляд справи
здійснювався колегією суддів у складі
головуючого судді - Желіка М.Б., суддів
Костів Т.С., Марка Р.І.

Зазначеному складу колегії суддів
відводів не заявляли.

11.09.2014 року ухвалами Львівського
апеляційного господарського суду
скаржнику поновлено строк на
апеляційне оскарження рішення суду
першої інстанції, а подані ним
матеріали визнано достатніми для
прийняття апеляційної скарги до
провадження, розгляд справи призначено
на 01.10.2014 року.

У судовому засіданні 01.10.2014 року
сторони участь уповноважених
представників у судове засідання
забезпечили, які надали пояснення по
суті спору та просили врахувати їх при
винесенні постанови.

Розглянувши апеляційну скаргу,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального
законодавства, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, колегія суддів дійшла до
висновку, що вимоги апеляційної скарги
задоволенню не підлягають, у зв'язку з
чим рішення Господарського суду
Львівської області у справі № 914/2097/14
від 11.08.2014 року слід залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з
наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України, у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.

Як вбачається із матеріалів справи,
30.09.2011 року між Національною
акціонерною компанією "Нафтогаз
України" та Комунальним підприємством
"Бориславтеплоенерно" укладено договір
№ 14/2409/11 на купівлю-продаж природного
газу, за умовами якого продавець
зобов'язується передати у власність
покупцю у IV кварталі 2011 року та 2012 році
імпортований природній газ (за кодом
УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну
територію України ПАТ "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз Україна")
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями, а покупець
зобов'язується приймати та оплачувати
газ на умовах цього Договору.

Згідно п. 2.1 Договору продавець передає
покупцеві з 01.10.2011 року по 31.12.2012 року
газ в обсязі до 7740,000 тис. куб.м. Ціна
(граничний рівень ціни) на природний
газ для теплопостачальних підприємств
та послуги з його транспортування
установлюються Національною комісією
регулювання електроенергетики України
(п. 5.1. Договору).

Сторони погодили, що оплата за газ
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100 % поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки газу.

Пунктом 7.1 Договору визначено, що за
невиконання або неналежне виконання
договірних зобов'язань сторони несуть
відповідальність у випадках,
передбачених чинним законодавством
України, а також цим Договором. У разі
невиконання покупцем п. 6.1 Договору
продавець має право не здійснювати
поставку газу покупцю або обмежити
поставку пропорційно до кількості
несплачених обсягів з наступною
поставкою цих обсягів при умові їх
оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
покупцем п. 6.1. Договору він у
безспірному порядку зобов'язується
сплатити продавцю крім суми
заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7%
від суми простроченого платежу. Пеня
сплачується протягом 3 (трьох)
банківських днів з моменту отримання
покупцем вимоги продавця. У разі
несплати пені у вказаний строк
покупець вважається таким, що має
заборгованість за цим Договором.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11
Цивільного Кодексу України.

Цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки (ст. 11 Цивільного
кодексу України). Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу зобов'язання
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно з приписами статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
(ст. 526 Цивільного кодексу України).

Так, позивач звернувся до суду у зв'язку
з неналежним виконанням відповідачем
зобов'язань за договором
купівлі-продажу природного газу від
30.09.2011 року, що полягають у тому, що
протягом жовтня - грудня 2012 року
позивач поставив, а відповідач прийняв
природній газ обсягом на загальну суму
2 293 972,38 грн., однак виконав свої
зобов'язання щодо оплати з
простроченням строків передбачених п.
6.1. договору, у зв'язку з чим позивач
просив стягнути з відповідача пеню у
розмірі 15 105,76 грн., 32 001,52 грн. - 3 %
річних, 44 618,76 грн. - 7 % штрафу, 24 439,79 грн.
- інфляційних витрат та 2 444,00 грн.
судового збору.

Факт приймання-передачі природного
газу підтверджується наявними в
матеріалах справи актами
приймання-передачі природного газу від
27.11.2012 року (всього на суму 92 484,52 грн.),
від 30.11.2012 року (всього на суму 740 329,03
грн.), та від 31.12.2012 року (всього на суму 1
079 610,83 грн.).

19.05.2014 року Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" звернулася
до Комунального підприємства
"Бориславтеплоенерго" з вимогою про
сплату нарахованих штрафних санкцій
протягом трьох днів з моменту її
отримання у розмірі 59 724,52 грн. у зв'язку
з простроченням виконання зобов'язань
за договором.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
встановлено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: припинення
зобов'язання внаслідок односторонньої
відмови від зобов'язання, якщо це
встановлено договором або законом, або
розірвання договору; зміна умов
зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

За порушення у сфері господарювання
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність шляхом застосування
до правопорушників господарських
санкцій на підставах і в порядку,
передбачених ГК України, іншими
законами та договором (частина друга
статті 193, частина перша статті 216 та
частина перша статті 218 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Згідно ст. 6 Цивільного кодексу України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 Цивільного
кодексу України ).

Статтею ст. 629 Цивільного кодексу
України передбачено, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Із поданого позивачем розрахунку
штрафних санкцій вбачається, що
останній просить стягнути з
відповідача пеню у розмірі 15 105,76 грн., в
тому числі нараховану за період з 16.05.2013
року по 09.06.2013 року у сумі 6 548,74 грн. та
за період з 10.06.2013 року по 14.07.2013 року у
сумі 8 557,02 грн.

18.07.2014 року відповідачем подано до
господарського суду відзив на позовну
заяву, в якому він просить застосувати
передбачений законом строк позовної
даності до вимог позивача та
клопотання про зменшення розміру
неустойки (пені) до 10 % (1 038,56 грн.).

Позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права та інтересу. Позовна давність в
один рік відповідно до положень ст. 258
ЦК України застосовуються до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Колегія суддів звертає увагу на те, що
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до прийняття ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ст. 267 ЦК України). Окрім того, позовна
давність застосовується лише за
наявності порушеного права особи. Отже,
перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушено право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
особи дійсно порушені, але позовна
давність спливла і про це зроблено
заяву іншою стороною у справі, суд
відмовляє в позові у зв'язку із спливом
позовної давності - за відсутності
наведених позивачем поважних причин її
пропущено.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. У разі якщо належні
до сплати штрафні санкції надмірно
великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (ст. 233 ГК України).

Вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Крім того, ця процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 Цивільного
кодексу України істаттею 233
Господарського кодексу України. Якщо
відповідні санкції застосовуються не у
зв'язку з порушенням зобов'язання, а з
інших передбачених законом підстав
(наприклад, за порушення вимог
конкурентного законодавства), їх
розмір не може бути зменшено судом.

Клопотання відповідача про зменшення
розміру заявленої до стягнення пені
обґрунтоване тим, що відповідач вправі
здійснювати продаж теплової енергії
виключно населенню та релігійним
організаціям, тарифи для споживачів
встановлюються НКРЕ, рівень
відшкодування яких становить 83%
фактичної собівартості, відтак збитки
підприємства від продажу теплової
енергії населенню і різниця в тарифах
складає суму в розмірі 6 135,3 тис. грн.;
постановою КМУ станом на 01.04.2014 рік
затверджений обсяг різниці в тарифах
на суму 6,1 млн. грн., але не
профінансований; дебіторська
заборгованість перед підприємством
бюджетних установ та населення
становить 6 986,2 тис. грн.; ВДВС
Бориславського міського управління
юстиції відкрито 118 провадження на суму
602,8 тис. грн. про стягнення боргу з
фізичних осіб на користь відповідача;
між відповідачем та Бориславським
відділенням Дрогобицької ОДПІ у
Львівській області укладено договори
про розстрочення грошових зобов'язань
(податкового боргу); відповідач
повністю розрахувався за поставлений
природній газ.

Натомість в даному випадку слід
враховувати і інтереси позивача, яке як
підприємство державного сектору
економіки є об'єктом, що має
стратегічне значення для економіки і
безпеки держави; у бюджеті України та
фінансовому плані підприємства не
передбачено можливості кредитування
споживачів природного газу; єдиним
способом компенсації втрат
підприємства є стягнення з боржників
штрафних санкцій; за результатами
діяльності у 2013 році позивач поніс
збитки, які спричинені неналежним
виконанням контрагентами, зокрема
відповідачем, своїх договірних
зобов'язань.

Відтак, колегія суддів повно та
всебічно дослідивши усі обставини
справи з урахуванням інтересів
позивача та відповідача приходить до
висновку про обґрунтованість
висновків суду першої інстанції щодо
часткового задоволення клопотання
відповідача та зменшення розміру пені
на 20 % від заявленої суми, а не 90 %, як
просив відповідач.

Враховуючи зазначені норми закону, а
також те, що вимоги позивача про
стягнення пені є обґрунтованими,
колегія суддів вважає, що вказані
вимоги у зв'язку із застосуванням до
них позовної давності та наявності
підстав для зменшення розміру пені
підлягають частковому задоволенню, а
саме в сумі 8 308,52 грн.

Щодо стягнення штрафу згідно п. 7.2.
Договору у розмірі 7% від суми
простроченого платежу, то такий
нарахований поза межами строку
позовної давності про застосування
якої клопоче відповідач. Так, із
поданого розрахунку позивача
вбачається, що штраф у розмірі 44 61876 грн.
нараховано за прострочення зобов'язань
у грудні 2012 року, відтак з урахуванням
умов договору останнім днем оплати є
14.01.2013 року, таким чином прострочення
виконання зобов'язання слід рахувати з
15.01.2013 року.

При цьому, штраф у розмірі 7%
застосовується при прострочені понад 30
календарних днів, відтак в даному
випадку штраф повинен нараховуватися з
15.02.2013 року, натомість позивач
звернувся до суду 02.06.2014 року.

З урахуванням зазначеного у
задоволенні позовних вимог у цій
частині слід відмовити.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних
витрат колегія судів зазначає
наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який построчив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши здійснений судом першої
інстанції розрахунок 3% річних та
інфляційних витрат (з урахуванням того,
що індекс інфляції розраховується на
суму прострочення платежу, що не є
меншим 15 днів прострочення), колегія
суддів погоджується із висновками
господарського суду щодо задоволення
вказаних вимог у сумі 31 569,91 грн. та 22
959,13 грн. відповідно.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Із врахуванням зазначеного, діючи в
межах повноважень передбачених ст. 103
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів приходить до
висновку, що вимоги апеляційної скарги
задоволенню не підлягають, відтак
рішення Господарського суду
Львівської області у справі № 914/2097/14
від 11.08.2014 року слід залишити без змін,
як таке, що прийняте у відповідності до
вимог закону, при повному та
об'єктивному дослідженні усіх обставин
справи.

На підставі наведеного та відповідно
до вимог ст. ст. 99, 101, 103, 105, ГПК України,
Львівський апеляційний господарський
суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні вимог апеляційної
скарги Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз Україна", м. Київ,
вул. Б.Хмельницького, 6 (вих. № 14/2-898 від
29.08.2014 року) відмовити.

2. Рішення Господарського суду
Львівської області від 11.08.2014 року у
справі № 914/2097/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Матеріали даної справи повернути в
місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 06.10.2014
року

Головуючий суддя
Желік М.Б.

суддя
Костів Т.С.

суддя
Марко Р.І.