ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2014 р.
Справа № 920/1072/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В.
, суддя Горбачова Л.П.

при секретарі Сіренко К.О.

за участю представників сторін:

позивача - Єфіменко Л.І., дов.№558/д від
28.11.2013 року

відповідача - Юрченко І.М., дов.№30/124 від
30.12.2013 року

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Сумигаз" (вх.№2350 С/3-10) на рішення
господарського суду Сумської області
від 07.08.14 року по справі №920/1072/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Укрнафта" в особі
нафтогазовидобувного управління
"Охтирканафтогаз", м. Охтирка

до Публічного акціонерного товариства
по газопостачанню та газифікації
"Сумигаз", м. Суми

про стягнення 289 917,22 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської
області від 07.08.2014 року по справі
№920/1072/14 (суддя С.О. Миропольський) позов
задоволено повністю. Стягнуто з
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Сумигаз" на користь Публічного
акціонерного товариства "Укрнафта" в
особі Нафтогазовидобувного управління
"Охтирканафтогаз" 166064,53 грн.
інфляційних втрат та 123852,69 грн. 3%
річних, а також судовий збір по справі в
сумі 5798,34 грн.

Відповідач, ПАТ по газопостачанню та
газифікації "Сумигаз", з рішенням суду
першої інстанції не погодився,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій вважає, що
судом при прийнятті оскаржуваного
рішення не в повному обсязі з'ясовані
обставини, які мають значення для
справи, невірно застосовані норми
матеріального та процесуального права,
просить відмовити в частині стягнення
з відповідача інфляційних збитків у
розмірі 35607,83 грн., та в частині
стягнення 3% річних в сумі 7339,50 грн.

Позивач через канцелярію Харківського
апеляційного господарського суду
надав відзив на апеляційну скаргу
(вх.7483 від 08.09.2014 року), в якому проти
доводів викладених в апеляційні скарзі
заперечує, вважає, що оскаржуване
рішення суду першої інстанції прийняте
з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права
та всебічним дослідженням обставин
справи, просить рішення залишити без
змін, а апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши в судовому засіданні
пояснення представників позивача та
відповідача, дослідивши доводи
апеляційної скарги в межах вимог,
передбачених ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України,
перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції обставин справи
та доказів на їх підтвердження, а також
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
встановила наступне.

У квітня 2012 року позивач звернувся до
господарського суду Сумської області
із позовом, в якому просив стягнути з
відповідача заборгованість за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань за договором №2011/С/363-р від
29.06.2011 року про надання послуг по
транспортуванню природного газу з
ресурсів НАК «Нафтогаз України» за 2011
рік у сумі 2213934,20 грн., інфляційних втрат
у сумі 18627,78 грн., 3% річних у сумі 21218,25
грн., пені у сумі 109627,57 грн.

Рішенням господарського суду Сумської
області від 18.06.2012 року у справі №5021/580/12
позов задоволено. Стягнуто з
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Сумигаз" на користь Публічного
акціонерного товариства "Укрнафта" в
особі нафтогазовидобувного управління
"Охтирканафтогаз" 2187045,60 грн. боргу,
157472,70 грн. пені, 18267,78 грн. інфляційних
збитків, 32151,96 грн. - 3% річних, 47905,96 грн.
судового збору.

На виконання вищевказаного
рішення 03.07.2012 року господарським судом
Сумської області був виданий
відповідний наказ.

Однак, відповідачем в повному
обсязі не виконано покладені на нього
грошові зобов'язання (в частині оплати
заборгованості за отримані послуги з
транспортування природного газу за
договором №2011/С/363-р від 26.11.2011 року),
стягнуті з нього рішенням
господарського суду у справі №920/580/12
від 18.06.2014 року, у зв'язку з чим позивач
звернувся з позовом до суду про
стягнення з відповідача інфляційних
втрат та 3% річних від простроченої суми
заборгованості.

Господарський суд першої
інстанцівї, враховуючи положення ст.625
ЦК України, визнав позовні вимоги
позивача законними та обґрунтованими
та позов задовольнив у повному обсязі.

Колегія суддів враховує, що
відповідачем по суті оскаржується лише
розмір основного боргу, на який
нараховувалися штрафні санкції, та
який, на думку скаржника, виник
внаслідок неправильного розподілу
позивачем сплачених грошових коштів в
рахунок погашення заборгованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України
факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Таким чином, факт надання
Публічним акціонерним товариством
"Укрнафта" в особі
нафтогазовидобувного управління
"Охтирканафтогаз" відповідачу послуг
по транспортуванню природного газу з
ресурсів НАК «Нафтогаз України»
природного газу за договором №2011/С/363-р
від 29.06.2011 року, встановленого рішенням
господарського суду Сумської області
від 18.06.2012 року у справі №5021/580/12, не
потребує повторного доведення, зокрема
і не потребує повторному доведенню
прострочення (несвоєчасність)
виконання зобов'язання відповідачем за
даним договором.

Стаття 202 ГК України встановлює, що
господарське зобов'язання
припиняється: виконанням, проведеним
належним чином; зарахуванням
зустрічної однорідної вимоги або
страхового зобов'язання; у разі
поєднання управненої та зобов'язаної
сторін в одній особі; за згодою сторін;
через неможливість виконання та в
інших випадках, передбачених цим
Кодексом або іншими законами.
Господарське зобов'язання
припиняється також у разі його
розірвання або визнання недійсним за
рішенням суду. До відносин щодо
припинення господарських зобов'язань
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК
України зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом, зокрема, виконанням,
проведеним належним чином (стаття 599
цього Кодексу).

Наведене дозволяє дійти висновку, що
чинне законодавство не пов'язує
припинення зобов'язання з прийняттям
судового рішення чи відкриттям
виконавчого провадження з його
примусового виконання, а наявність
судових актів про стягнення
заборгованості (в тому числі стосовно
яких розстрочене виконання рішення) не
припиняє грошових зобов'язань боржника
та не виключає його відповідальності
за порушення строків розрахунків.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три відсотки
річних з простроченої суми, якщо
законом або договором не встановлений
інший розмір відсотків.

З приписів п. 7.1 Постанови пленуму ВСГУ
від 17.12.13 №14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» вбачається, що
саме лише прийняття господарським
судом рішення про задоволення вимог
кредитора, якщо таке рішення не
виконано в установленому законом
порядку, не припиняє зобов'язальних
відносин сторін і не звільняє боржника
від відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України сум.

Тобто, наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та трьох відсотків річних виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

З огляду на викладене колегія суддів
зазначає, що стягнення 3% річних та
збитків від інфляції є самостійним
способом захисту цивільних прав і
забезпечення виконання цивільних
зобов'язань, що може реалізуватись
шляхом подання окремого позову, не
пов'язаного з позовом про стягнення
боргу.

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. У застосуванні
індексації можуть враховуватися
рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ, викладені в
листі Верховного Суду України від
03.04.1997 № 62-97р.

Згідно зазначеного листа, а також
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України № 01-06/928/2012
від 17.07.2012 індекс інфляції
розраховується не на кожну дату місяця,
а в середньому на місяць і здійснюється
шляхом множення суми заборгованості на
момент її виникнення на сукупний
індекс інфляції за період прострочення
заборгованості. При цьому сума боргу,
яка сплачується з 1 по 15 день
відповідного місяця, індексується з
врахуванням цього місяця, а якщо сума
боргу сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця.

Розглядаючи вимоги про стягнення як
інфляційних втрат, так і трьох
відсотків річних, суд попередньої
інстанцій врахував зазначений порядку
розрахунку інфляційних втрат, дослідив
правильність проведеного позивачем
розрахунку сум інфляційних втрат та
трьох відсотків та встановив періоди
за які вказані суми повинні
нараховуватись, що є беззаперечним
дотриманням судом першої інстанції
вимог ст. 43 ГПК України щодо всебічного,
повного і об'єктивного розгляду в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності.

Крім того, колегія суддів не приймає до
уваги контррозрахунок відповідача,
оскільки він включає в себе нові
періоди нарахування втрат від інфляції
(за липень-вересень 2013 року), що
беззаперечною є підставою для
збільшення позовних вимог, однак ст. 22
ГПК України такого права у відповідача
не має.

Згідно статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті
обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що відсутні підстави для
визнання доводів апелянта, викладених
в апеляційній скарзі, переконливими та
такими, що спростовують висновки суду
першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що при прийнятті оскаржуваного
рішення господарський суд Сумської
області забезпечив дотримання вимог
чинного законодавства щодо всебічного,
повного та об'єктивного дослідження
усіх фактичних обставин справи, надав
належну правову оцінку наявним у
матеріалах справи доказам, через що
його рішення підлягає залишенню без
змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 99, 101, 102, п.1 ст. 103 ст. 105,
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Сумигаз", м. Суми залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду Сумської
області від 07.08.14 року по справі
№920/1072/14 залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
судовим рішенням апеляційного
господарського суду законної сили.

Повний текст постанови складено 07
жовтня 2014 року.

Головуючий суддя
Істоміна О.А.

Суддя
Барбашова С.В.

Суддя
Горбачова Л.П.