ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
16 тел. 235-24-26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2014 р.
Справа № 911/3338/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Лутак Т.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс»до 1) Товариства з
обмеженою відповідальністю «ПК
Трейдсервісгруп» 2) Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Галич-Агро»про стягнення 27 985, 55 грн.за
участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 від відповідача 1:
не з'явилися від відповідача 2: не
з'явилися

суть спору:

Позивач звернувся до господарського
суду Київської області з позовом про
стягнення солідарно з відповідачів
заборгованості за договором
купівлі-продажу № ЗУФ-74/08/07 від 31.08.2007 р.,
з урахуванням угоди № ФОП-2-ТА про
заміну кредитора у зобов'язанні від
06.12.2010 р., угоди № 25/01-18 про заміну
кредитора у зобов'язанні від 25.01.2013 р. та
договору поруки № 07-04-2014-14 від 07.04.2014 р.,
у розмірі 27 985, 55 грн., з яких: 21 135, 36 грн.
- пені, 2 150, 40 грн. - 3 % річних та 4 699, 79
грн. - інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач посилається на неналежне
виконання відповідачами своїх
договірних зобов'язань щодо сплати
вартості поставленого товару.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 05.08.2014 р. порушено
провадження у даній справі та
призначено її розгляд у судовому
засіданні на 01.09.2014 р.

18.08.2014 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
від позивача надійшов супровідний лист
вих. № 18-16/08 від 18.08.2014 р. (вх. № 16694/14 від
18.08.2014 р.), до якого додано витребувані
судом документи.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 01.09.2014 р. розгляд справи
відкладено на 02.10.2014 р. у зв'язку з
нез'явленням у судове засідання
представників відповідачів та
невиконанням ними вимог суду.

Присутній у судовому засіданні
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги та просив суд
їх задовольнити з підстав викладених у
позові.

Представники відповідачів, належним
чином повідомлені про час, дату і місце
розгляду справи, у судове засідання не
з'явилися, причин неявки суду не
повідомили, відзиву на позов не
надіслали.

Враховуючи, що неявка відповідачів у
судове засідання не перешкоджає
розгляду спору по суті та зважаючи на
обмежені ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України строки
вирішення спору, суд вважає за можливе
здійснити розгляд справи відповідно до
ст. 75 Господарського процесуального
кодексу України за відсутності
представників відповідачів за
наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 02.10.2014 р.,
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, присутнього в судовому
засіданні, дослідивши докази та
оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

31.08.2007 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Тридента Агро»
(надалі - продавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Галич-Агро» (надалі - покупець -
відповідач 2) було укладено договір
купівлі-продажу № ЗУФ-74/08/07, який
визначає умови купівлі-продажу насіння
(надалі - товар) та предметом якого є
товар, який належить продавцю на
моменту укладення договору або буде
набутий продавцем у майбутньому.

Відповідно до п. 2.1 договору асортимент
товару, його кількість, ціна
визначаються у додатках та/або
накладних документах відпуску товару,
що є невід'ємною частиною цього
договору.

Згідно з п. 2.2 договору всі рахунки та
накладні документи, що виписані в
період дії даного договору є його
невід'ємною частиною.

Пунктом 2.4 договору передбачено, що
підписання видаткових накладних, що
виписані в період дії даного договору,
засвідчує факт передачі разом з
товаром усієї необхідної документації,
що його стосується, в тому числі
сертифікату якості, інструкції щодо
використання та застосування даного
товару.

Відповідно до п. 5.1 договору покупець
здійснює оплату товару за ціною,
вказаною в п. 2.1 даного договору.

Згідно з п. 5.3 договору покупець
проводить розрахунок за фактично
отриманий товар в строк до « 30»
листопада 2007 року.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що за
прострочення виконання зобов'язання
покупець сплачує на користь продавця
пеню у розмірі 0, 08 % від вартості
неоплаченого товару за кожен день
прострочення.

Відповідно до п. 8.3 договору сторони,
відповідно до ст. 259 ЦК України,
домовились про те, що строк позовної
давності щодо стягнення штрафних
санкції збільшується до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
за даним договором. Крім цього, сторони,
відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України,
домовились про те, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язань за даними
договором, здійснюється без обмеження
строку.

Згідно з п. 11.1 договору цей договір діє
з моменту його підписання обома
сторонами до повного виконання
сторонами обов'язків по договору.

Додатком № 1 до договору
купівлі-продажу № ЗУФ-74/08/07 від 31.08.2007 р.
сторони визначили найменування,
кількість, ціну, загальну вартість та
термін поставки товару.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням господарського суду
Львівської області від 22.09.2011 р. у
справі № 5015/4934/11 стягнуто з Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Галич-Агро» на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 12 911, 52 грн. -
курсової різниці, 1 299, 30 грн. - пені, 162, 54
грн. - 3 % річних, 1 221, 12 грн. - індексу
інфляції, 155, 94 грн. - державного мита та
236, 00 грн. - витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

З вищезазначеного рішення вбачається,
що з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Галич-Агро» було
стягнуто курсову різницю, пеню, 3 %
річних та інфляційні втрати у зв'язку з
неналежним виконанням останнім
взятого на себе грошового зобов'язання
щодо оплати вартості отриманого товару
за договором купівлі-продажу №
ЗУФ-74/08/07 від 31.08.2007 р., а Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 набув право
на стягнення вищезазначеної
заборгованості на підставі укладеної з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Тридента Агро»
угоди № ФОП-2-ТА про заміну кредитора у
зобов'язанні від 06.12.2010 р., яка додана до
матеріалів справи.

25.01.2013 р. між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі -
первісний кредитор) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс» (надалі - новий кредитор -
позивач) було укладено угоду № 25/01-18 про
заміну кредитора у зобов'язанні
(відступлення права вимоги в порядку
ст.ст. 512-519 ЦК України), відповідно до
якої первісний кредитор відступає
новому кредитору право вимоги
виконання Товариством з обмеженою
відповідальністю «Галич-Агро» (надалі -
боржник), зобов'язання щодо сплати
розміру пені, 3 % річних та інфляційних
витрат, набутих первісним кредитором
на підставі договору купівлі-продажу №
ЗУФ-74/08/07 від 31.08.2007 р. та згідно угоди №
ФОП-2-ТА про заміну кредитора у
зобов'язанні від 06.12.2010 р., у зв'язку із
неналежним, несвоєчасним та неповним
виконанням боржником грошового
зобов'язання згідно договору
купівлі-продажу № ЗУФ-74/08/07 від 31.08.2007 р.

Відповідно до п. 1.2 угоди № 25/01-18 за цією
угодою новий кредитор одержує право
замість первісного кредитора вимагати
від боржника сплати грошової суми в
нарахованому розмірі пені, 3 % річних та
інфляційних витрат, за період
існування основної заборгованості
(прострочення виконання боржником
грошового зобов'язання) згідно
договору купівлі-продажу № ЗУФ-74/08/07
від 31.08.2007 р.

Згідно з п. 2.1 угоди № 25/01-18 вартість
зобов'язання, що відступається за даною
угодою, становить, проте не
обмежується, сумою у розмірі 50 000, 00 грн.

Пунктом 2.2 угоди № 25/01-18 визначено, що з
моменту укладення даної угоди, новий
кредитор наділяється всіма правами
первісного кредитора, що випливають із
умов договору купівлі-продажу №
ЗУФ-74/08/07 від 31.08.2007 р., по відношенню до
боржника щодо нарахування розміру
пені, 3 % річних та інфляційних втрат за
весь час прострочення, у зв'язку із
неналежним, несвоєчасним та неповним
виконанням боржником грошового
зобов'язання згідно договору
купівлі-продажу № ЗУФ-74/08/07 від 31.08.2007 р.

Відповідно до п. 4.1 угоди № 25/01-18
первісний кредитор зобов'язаний
передати новому кредитору оригінали
та/або копії документів, що
підтверджують права вимоги виконання
зобов'язання боржником новому
кредитору. Передача оригіналів та/або
копій документів оформлюється актом
приймання-передачі.

Згідно з п. 4.3 угоди № 25/01-18 первісний
кредитор зобов'язаний сповістити
боржника про поступку права вимоги за
цією угодою.

Пунктом 6.1 угоди № 25/01-18 передбачено, що
ця угода набуває чинності з моменту її
підписання і діє до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань за цією
угодою.

На виконання умов угоди № 25/01-18 про
заміну кредитора у зобов'язанні
(відступлення права вимоги в порядку
ст.ст. 512-519 ЦК України) від 25.01.2013 р.
первісний кредитор - Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 відповідно до
акту прийому-передачі документів б/н
від 25.01.2013 р. передав, а новий кредитор -
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс» прийняв документи, що
підтверджують права вимоги виконання
зобов'язання боржником новому
кредитору.

Також, на виконання умов угоди № 25/01-18
про заміну кредитора у зобов'язанні
(відступлення права вимоги в порядку
ст.ст. 512-519 ЦК України) від 25.01.2013 р.
первісний кредитор надіслав
повідомлення боржнику - Товариству з
обмеженою відповідальністю
«Галич-Агро» про заміну кредитора у
зобов'язанні, що підтверджується
повідомленням від 25.01.2013 р., описом
вкладення у цінний лист від 19.07.2014 р. та
фіскальним чеком № 3647 від 19.07.2014 р.

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 11.06.2013 р. у
справі № 5015/4934/11 замінено сторону у
виконавчому провадженні ВП № 36446638 ВДВС
Буського районного управління юстиції
з виконання наказу господарського суду
Львівської області № 5015/4934/11 від 07.10.2011
р., а саме стягувача з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на Товариство
з обмеженою відповідальністю
«Ніко-Тайс».

Як вже зазначалося, рішенням
господарського суду Львівської
області від 22.09.2011 р. у справі № 5015/4934/11
стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Галич-Агро» 12 911, 52
грн. - курсової різниці, 1 299, 30 грн. -
пені, 162, 54 грн. - 3 % річних, 1 221, 12 грн. -
індексу інфляції, 155, 94 грн. - державного
мита та 236, 00 грн. - витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Так, з рішення господарського суду
Львівської області від 22.09.2011 р. у
справі № 5015/4934/11 вбачається, що судом,
на підставі договору купівлі-продажу №
ЗУФ-74/08/07 від 31.08.2007 р. та угоди № ФОП-2-ТА
про заміну кредитора у зобов'язанні від
06.12.2010 р., стягнуто 12 911, 52 грн. курсової
різниці виходячи з суми основного
боргу у розмірі 23 040, 00 грн., 1 299, 30 грн. -
пені за період з 27.09.2008 р. по 21.08.2008 р.,
нарахованої на суму основного боргу у
розмірі 23 040, 00 грн. (без врахування
курсової різниці), 162, 54 грн. - 3 % річних
за період з серпня по вересень 2008 року,
нарахованих на суму основного боргу у
розмірі 23 040, 00 грн. (без врахування
курсової різниці), 1 221, 12 грн. - індексу
інфляції за період з вересня по грудень
2008 року, нарахованого на суму основного
боргу у розмірі 23 040, 00 грн. (без
врахування курсової різниці).

Крім того, у вищевказаному рішенні
встановлено, що основний борг згідно
договору купівлі-продажу № ЗУФ-74/08/07
від 31.08.2007 р. у розмірі 23 040, 00 грн., тобто
без врахування курсової різниці, був
погашений відповідачем 2 на підставі
платіжного доручення № 217 від 22.12.2008 р.

Відповідно до ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Згідно з ст. 115 Господарського
процесуального кодексу України
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України.

Таким чином, з вищезазначеного
вбачається, що у позивача виникло право
вимоги до відповідача 2 щодо сплати
пені, 3 % річних та інфляційних втрат,
нарахованих на суму курсової різниці
(дооцінки вартості товару).

07.04.2014 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп»
(відповідач 1) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс» (позивач) було укладено
договір поруки № 07-04-2014-14, за умовами
якого відповідач 1 поручається перед
позивачем за виконання обов'язку
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Галич-Агро»
(відповідач 2) щодо виконання грошового
зобов'язання щодо сплати розміру пені, 3
% річних та інфляційних витрат у зв'язку
із неналежним, несвоєчасним та
неповним виконанням відповідачем 2
грошового зобов'язання згідно договору
купівлі-продажу № ЗУФ-74/08/07 від 31.08.2007 р.
та угоди № 25/01-18 про заміну кредитора у
зобов'язанні (відступлення права
вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України)
від 25.01.2013 р. (надалі - основний договір).

Відповідно до п. 3.1 договору поруки
відповідальність відповідача 1 перед
позивачем обмежується сплатою розміру
пені, 3 % річних та інфляційних витрат у
сумі 30 000, 00 грн.

Згідно з п. 4.1 договору поруки у разі
порушення (невиконання чи неналежного
виконання) відповідачем 2 обов'язку за
основною угодою, позивач вправі
звернутися із вимогою про виконання як
до відповідача 2, так і до відповідача 1,
які несуть солідарну відповідальність
перед позивачем.

Пунктом 6.1 договору поруки передбачено,
що цей договір набуває чинності з
моменту його підписання сторонами та
його скріплення печатками сторін і діє
до моменту припинення поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, у
зв'язку з тим, що відповідач 2 не виконав
свої договірні зобов'язання згідно
договору купівлі-продажу № ЗУФ-74/08/07
від 31.08.2007 р. та угоди № 25/01-18 про заміну
кредитора у зобов'язанні (відступлення
права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК
України) від 25.01.2013 р., позивач звернувся
до відповідача 1 з вимогою вих. № 05-14/14
від 05.05.2014 р. про виконання в триденний
термін із моменту отримання даної
вимоги взятих на себе зобов'язань
відповідно до договору поруки №
07-04-2014-14 від 07.04.2014 р.

В свою чергу, відповідач 1, у відповідь
на вищевказану вимогу позивача,
направив останньому лист вих. № 14 від
12.05.2014 р., у якому зазначає про те, що
зобов'язання взяті на себе згідно
договору поруки № 07-04-2014-14 від 07.04.2014 р.
виконати не в змозі у зв'язку із
скрутним фінансовим становищем. Крім
того, відповідач 1 у даному листі
гарантує позивачу, що взяті ним на себе
зобов'язання за договором поруки №
07-04-2014-14 від 07.04.2014 р. будуть виконані в
строк до 31.08.2014 р.

Таким чином, враховуючи те, що
відповідач 2 у повному обсязі не
виконав свого зобов'язання щодо
здійснення оплати вартості отриманого
товару за договором купівлі-продажу №
ЗУФ-74/08/07 від 31.08.2007 р. на умовах
визначених зазначеним договором, а
відповідач 1 не виконав своїх
зобов'язань за договором поруки №
07-04-2014-14 від 07.04.2014 р., позивач звернувся
з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вказані вимоги позивача підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу
України продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, визначений
договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України передбачено, що покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Стаття 627 Цивільного кодексу України
визначає, що сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного
кодексу України виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 553 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником.

Статтею 554 Цивільного кодексу України
встановлено, що у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя. Поручитель відповідає
перед кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідачі заявлених до них вимог
щодо стягнення заборгованості за
договором купівлі-продажу № ЗУФ-74/08/07
від 31.08.2007 р., з урахуванням угоди №
ФОП-2-ТА про заміну кредитора у
зобов'язанні від 06.12.2010 р., угоди № 25/01-18
про заміну кредитора у зобов'язанні від
25.01.2013 р. та договору поруки № 07-04-2014-14
від 07.04.2014 р., не спростували, в судове
засідання своїх представників не
направили, належних та допустимих
доказів, які підтверджують виконання
ними зобов'язань за зазначеними
договорами суду не надали.

Так, враховуючи те, що відповідач 2
прострочив виконання грошового
зобов'язання щодо сплати вартості
отриманого товару, позивач просить суд,
на підставі п. 8.2 договору
купівлі-продажу № ЗУФ-74/08/07 від 31.08.2007 р.,
стягнути солідарно з відповідачів пеню
у розмірі 0,08 % від вартості
неоплаченого товару (дооцінки вартості
товару - 12 911, 52 грн.) за кожен день
прострочення, яка за розрахунком
позивача складає 21 135, 36 грн. за період з
22.12.2008 р. по 31.07.2014 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 3
ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з 6 ст. 231 Господарського кодексу
України штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Частиною 6 статті 232 Господарського
кодексу України передбачено, що
нарахування штрафних санкцій
(неустойки, штрафу, пені) за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Як вбачається з умов договору
купівлі-продажу № ЗУФ-74/08/07 від 31.08.2007 р.,
сторонами при укладені даного договору
встановлено інше нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання (п. 8.3 договорів), а саме
«нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання за
даним договором здійснюється без
обмеження строку».

За приписом ст. 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» та ч. 2
ст. 343 Господарського кодексу України
розмір пені за прострочку платежу не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. Якщо в укладеному сторонами
договорі зазначено вищий розмір пені,
ніж передбачений у цій нормі,
застосуванню підлягає пеня в розмірі
згаданої подвійної облікової ставки (п.
2.9 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
р. № 14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань»).

Таким чином, судом було здійснено
власний розрахунок пені із
застосуванням подвійної облікової
ставки Національного банку України, за
заявлений позивачем період, відповідно
до якого пеня підлягає частковому
задоволенню, а саме у розмірі 12 302, 60
грн.

Враховуючи те, що відповідач 2 порушив
строки та порядок виконання грошового
зобов'язання на умовах встановлених
договором купівлі-продажу № ЗУФ-74/08/07
від 31.08.2007 р., позивач просить суд
стягнути солідарно з відповідачів 3 %
річних та інфляційні втрати від
загальної суми курсової різниці
(дооцінки вартості товару - 12 911, 52 грн.).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно розрахунку позивача 3 % річних з
простроченої суми становить 2 150, 40 грн.
за період з 22.12.2008 р. по 31.07.2014 р., а
інфляційні втрати - 4 699, 79 грн. за період
з січня 2009 року по червень 2014 року.

Судом перевірено розрахунок 3 % річних
та інфляційних втрат, здійснений
позивачем та встановлено, що він є
арифметично невірним.

За розрахунком суду сума 3 % річних та
інфляційних втрат є більшою, ніж
заявлена позивачем, а оскільки, в силу
вимог п. 2 ч. 1 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України, суд не
може виходити за межі позовних вимог
без відповідного клопотання позивача,
з відповідачів на користь позивача
стягненню підлягають 3 % річних у
розмірі 2 150, 40 грн. та інфляційні втрати
у розмірі 4 699, 79 грн.

Враховуючи вищезазначене, вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню, а саме у розмірі 19 152, 79
грн., з яких: 12 302, 60 грн. - пеня, 2 150, 40 грн.
- 3 % річних та 4 699, 79 грн. - інфляційні
втрати.

Крім того, позивач просить покласти на
відповідачів адвокатські витрати у
розмірі 2 500, 00 грн.

Згідно з ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 48 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що витрати, які підлягають
сплаті за послуги адвоката,
визначаються у порядку, встановленому
Законом України «Про адвокатуру».

В розумінні даних статей судовими
витратами є лише оплата тих послуг, які
надаються адвокатами, що відповідають
вимогам ст. 6 Закону України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»
та здійснюють свою діяльність у
організаційних формах, зазначених у
ст.ст. 4, 13, 14, 15 Закону України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України
«Про адвокатуру та адвокатську
діяльність» адвокатська діяльність
здійснюється на підставі договору про
надання правової допомоги.
Документами, що посвідчують
повноваження адвоката на надання
правової допомоги, можуть бути: 1)
договір про надання правової допомоги;
2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення
органу (установи), уповноваженого
законом на надання безоплатної
правової допомоги.

Згідно з ст. 30 Закону України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»
гонорар є формою винагороди адвоката
за здійснення захисту, представництва
та надання інших видів правової
допомоги клієнту. Порядок обчислення
гонорару (фіксований розмір, погодинна
оплата), підстави для зміни розміру
гонорару, порядок його сплати, умови
повернення тощо визначаються в
договорі про надання правової
допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс» (далі - замовник) та
адвокатом ОСОБА_1 (далі - виконавець)
було укладено договір № 02-14/06-14 про
надання адвокатських послуг (правової
допомоги) від 02.06.2014 р., за умовами якого
виконавець зобов'язався надати
замовнику правову допомогу щодо
аналізу правовідносин між замовником
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Галич-Агро» і
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп»
(далі - боржники), які виникли на
підставі договору купівлі-продажу №
ЗУФ-74/08/07 від 31.08.2007 р., угоди № 25/01-18 про
заміну кредитора у зобов'язанні від
25.01.2013 р. та на підставі договору поруки
№ 07-04-2014-14 від 07.04.2014 р., надання
консультацій з приводу можливого та
законодавчо доцільного стягнення з
боржників обрахованого, відповідно до
норм чинного законодавства України,
розміру пені, 3 % річних та інфляційних
втрат, у зв'язку із неналежним,
несвоєчасним та неповним виконанням
боржниками перед замовником
зобов'язання щодо договору
купівлі-продажу № ЗУФ-74/08/07 від 31.08.2007 р.,
угоди № 25/01-18 про заміну кредитора у
зобов'язанні від 25.01.2013 р. та на підставі
договору поруки № 07-04-2014-14 від 07.04.2014 р.,
консультації з питань практичного
застосування норм цивільного,
господарського та
господарсько-процесуального
законодавства із врахуванням останніх
змін та доповнень, що стосуються
зазначених правовідносин та підстав їх
виникнення, підготовки та написання
від імені замовника до господарського
суду відповідної позовної заяви,
представництві інтересів замовника у
суді під час розгляду судової справи за
поданим позовом, здійснення інших
процесуальних заходів направлених на
виконання умов та обов'язків виконавця
за даним договором.

Відповідно до п. 1.2 договору правова
допомога за даним договором вважається
наданою та виконаною з моменту
підписання уповноваженими
представниками сторін акту
здачі-приймання виконаних робіт щодо
надання правової допомоги.

Згідно з п. 3.1 договору сторони
погодили, що розмір оплати послуг
виконавця (гонорар) за даним договором
становить 2 500, 00 грн.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що
суму, зазначену в п. 3.1 договору,
замовник повинен сплатити в строк до
30.08.2014 р.

З матеріалів справи вбачається, що між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс» (замовник) та адвокатом
ОСОБА_1 (виконавець) було підписано акт
прийому-передачі документів від 02.06.2014
р. та акт здачі-приймання виконаних
робіт щодо надання адвокатських послуг
(правової допомоги) від 31.07.2014 р.,
відповідно до якого загальна вартість
виконаних послуг склала 2 500, 00 грн.

Відповідно до наявного у матеріалах
справи платіжного доручення № 611 від
30.07.2014 р. позивач перерахував на рахунок
адвоката ОСОБА_1 грошові кошти у
розмірі 2 500, 00 грн. у якості плати за
адвокатські послуги згідно договору №
02-14/06-14 від 02.06.2014 р.

У матеріалах справи міститься копія
свідоцтва про право на заняття
адвокатською діяльністю № 3888 від 29.10.2009
р. на ім'я ОСОБА_1, копія посвідчення
адвоката на ім'я ОСОБА_1, довідка форми
№ 4-ОПП № 325/26-50-18-05-22 від 18.02.2014 р. про
взяття на облік платника податків
адвоката ОСОБА_1, повідомлення форми №
2-ЄСВ № 368/26-50-18-05-22 від 19.03.2014 р. про
взяття на облік платника єдиного
внеску ОСОБА_1, довідка Публічного
акціонерного товариства «Український
професійний банк» № б/н від 21.03.2014 р. про
відкриття поточного рахунку на ім'я
адвоката ОСОБА_1 та довіреність від
02.06.2014 р., видана Товариством з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс» на представництво його
інтересів ОСОБА_1.

Пунктом 6.3 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
р. № 7 «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України»
передбачено, що витрати позивачів та
відповідачів, третіх осіб, пов'язані з
оплатою ними послуг адвокатів,
адвокатських бюро, колегій, фірм,
контор та інших адвокатських об'єднань
з надання правової допомоги щодо
ведення справи в господарському суді,
розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от: угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригіналу ордера адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій.

Таким чином, враховуючи те, що
позивачем надано договір про надання
правової дороги та довіреність на
представництво його інтересів у суді,
підтверджено правовий статус адвоката,
якому здійснено оплату, зважаючи на
наявність доказів фактичного
перерахування йому коштів на підставі
договору, господарський суд дійшов
висновку про кваліфікацію зазначених
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс» судових витрат в якості
витрат на оплату послуг адвоката в
розумінні ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України.

Формою винагороди адвоката за
здійснення захисту, представництва та
надання інших видів правової допомоги
клієнту є гонорар, який повинен бути
законним за формою і порядком внесення
і розумно обґрунтованим за розміром.

Згідно з ст. 30 Закону України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»
порядок обчислення гонорару
(фіксований розмір, погодинна оплата),
підстави для зміни розміру гонорару,
порядок його сплати, умови повернення
тощо визначаються в договорі про
надання правової допомоги. При
встановленні розміру гонорару
враховуються складність справи,
кваліфікація і досвід адвоката,
фінансовий стан клієнта та інші
істотні обставини. Гонорар має бути
розумним та враховувати витрачений
адвокатом час.

Відповідно до п. 6.5 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013 р. № 7 «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України»
вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, господарський суд має
враховувати, що розмір відшкодування
судових витрат, не пов'язаних зі
сплатою судового збору, не повинен бути
неспіврозмірним, тобто явно завищеним
порівняно з ціною позову. У зв'язку з
цим суд з урахуванням конкретних
обставин, зокрема ціни позову, може
обмежити даний розмір з огляду на
розумну необхідність судових витрат
для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного
розміру сум, які підлягають сплаті за
послуги адвоката, можуть братися до
уваги, зокрема: встановлені
нормативно-правовими актами норми
видатків на службові відрядження (якщо
їх установлено); вартість економних
транспортних послуг; час, який міг би
витратити на підготовку матеріалів
кваліфікований фахівець; вартість
оплати відповідних послуг адвокатів,
яка склалася в країні або в регіоні;
наявні відомості органів статистики
або інших органів про ціни на ринку
юридичних послуг; тривалість розгляду
і складність справи тощо. Докази, які
підтверджують розумність витрат на
оплату послуг адвоката, повинна
подавати сторона, що вимагає
відшкодування таких витрат.

Проте, позивачем не надано суду
доказів, які підтверджують розумність
витрат на послуги адвоката та вартість
почасової оплати послуг адвоката.

Враховуючи зазначене, беручи до уваги
предмет позовних вимог,
співрозмірність його із розміром
адвокатських витрат, які відповідачі
зобов'язані відшкодувати, суд дійшов до
висновку про часткове покладення на
відповідачів понесених позивачем
витрат на оплату послуг адвоката у
розмірі 1 827, 00 грн.

Оскільки спір виник внаслідок
неправомірних дій відповідачів, то
судовий збір, відповідно приписів ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладається судом на
відповідачів.

Враховуючи вищезазначене та керуючись
ст.ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс» задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Галич-Агро» (80526, Львівська область,
Буський район, село Переволочна,
ідентифікаційний код - 34107388) та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп»
(08633, Київська область, Васильківський
район, село Мархалівка, вулиця
Комсомольська, будинок 22,
ідентифікаційний код - 38267861) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс» (03187, місто Київ, вулиця
Академіка Заболотного, будинок 38,
квартира 23, ідентифікаційний код - 38039872)
12 302 (дванадцять тисяч триста дві) грн. 60
коп. - пені, 2 150 (дві тисячі сто
п'ятдесят) грн. 40 коп. - 3 % річних, 4 699
(чотири тисячі шістсот дев'яносто
дев'ять) грн. 79 коп. - інфляційні втрати, 1
827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім)
грн. 00 коп. - витрат на оплату послуг
адвоката та 1 827 (одна тисяча вісімсот
двадцять сім) грн. 00 коп. - судового
збору.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги відповідно до ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України та може бути оскаржене в
порядку, передбаченому чинним
законодавством України.

Повне рішення складено: 07.10.2014 р.

Суддя
Т.В. Лутак