ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2014 р.Справа № 916/41/14Колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.,

суддів: Мирошниченко М.А., Шевченко В.В.,

при секретарі судового засідання:
Щербатюку О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача - Бондар З.В. (за
довіреністю),

від відповідача - Перейма Д.О. (за
довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Восток-Сервис-Юг»

на рішення господарського суду
Одеської області від 18.08.2014р.

по справі №916/41/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Восток-Сервис-Юг»

до Державного підприємства
«Іллічівський морський торговельний
порт»

про стягнення 64 621,32 грн.

Сторони належним чином повідомлені про
час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 09.10.2014р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2014р. Товариство з обмеженою
відповідальністю «Восток-Сервис-Юг»
(далі - Товариство, позивач) звернулось
до господарського суду Одеської
області із позовом до Державного
підприємства «Іллічівський морський
торговельний порт» (далі - Порт,
відповідач) про стягнення 64 621,32 грн.
боргу та 1 720,50 грн. судових витрат зі
сплати судового збору.

Позов обґрунтовано тим, що в рамках дії
договору поставки спецвзуття №286-0 від
27.03.2013р. позивач поставив відповідачу
товар на загальну суму 64 621,32 грн., однак
в обумовлений умовами договору строк,
відповідач за отриманий товар не
розрахувався та станом на дату подання
позову до господарського суду,
заборгованість не погашена.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 03.03.2014р. у даній справі було
призначено судову-почеркознавчу
експертизу, яка не була проведена у
зв'язку з недостатньою кількістю
порівняльного матеріалу.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 18.08.2014р. (суддя Никифорчук
М.І.) у задоволенні позову ТОВ
«Восток-Сервис-Юг» відмовлено.

Рішення вмотивовано тим, що позивачем
не доведено факт поставки товару
відповідачеві.

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням, ТОВ «Восток-Сервис-Юг»
звернулось до Одеського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просило рішення
скасувати, прийняти нове, яким позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Позивач вважає рішення безпідставним,
необґрунтованим, винесеним без повного
з'ясування обставин, що мають значення
у справі з порушенням норм
матеріального права.

Відзив на апеляційну скаргу до
Одеського апеляційного господарського
суду не надходив.

В судовому засіданні 09.10.2014р.
представник позивача доводи
апеляційної скарги підтримала.

Представник відповідача в судовому
засіданні 09.10.2014р. надав пояснення в
яких просив, апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а рішення
господарського суду - без змін.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга обґрунтована та
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи,
27.03.2013р. між Товариством (постачальник)
та Портом (замовник) укладено договір
поставки спецвзуття №286-0, за умовами
якого постачальник зобов'язується у
2013-2014р. поставити замовнику товар, в
асортименті, обсязі та за цінами,
вказаними в Специфікації, а замовник
зобов'язаний прийняти товар та
оплатити його (п. 1.1. договору).

Пунктами 2.1., 2.2. договору передбачено,
що поставка товару здійснюється
постачальником окремими партіями
автомобільним транспортом на умовах DDP
- згідно з міжнародними правилами
ІНКОТЕРМС в редакції правил 2010р. з
урахуванням особливостей внутрішнього
характеру поставки на склад замовника
(м. Іллічівськ) за адресою, вказаною
замовником у заявці на поставку партії
товару. Конкретна партія товару
повинна бути поставлена
постачальником замовнику протягом 20
(двадцяти) календарних днів з дня
отримання постачальником заявки
замовника з зазначенням асортименту та
обсягу товарної партії. Заявка
направляється постачальникові на його
адресу рекомендованим листом з
повідомленням про вручення, або
вручається уповноваженому
представнику постачальника під
особистий розпис представника на
другому екземплярі заявки за умовою
засвідчення розпису печаткою
постачальника.

Відповідно до п. 3.1 договору, загальна
ціна товару за цим договором складає 490
580,94 грн., враховуючи ПДВ 20% - 81 763,49 грн..
Ціна договору включає в себе вартість
доставки товару.

Замовник сплачує рахунок
постачальника, виставлений по факту
поставки партії товару (п. 5.1. договору -
дата поставки товару вважається день
підписання сторонами
товарно-транспортної накладної)
протягом 30 (тридцяти) банківських днів
від дати поставки кожної партії товару
на склад замовника, на підставі рахунку
постачальника. Вид розрахунків -
безготівковий (п.п. 4.1., 4.2. договору).

Право власності на товар та ризик його
випадкової загибелі переходить від
постачальника до замовника після
підписання сторонами видаткової
накладної.

Замовник зобов'язаний своєчасно та в
повному обсязі сплачувати за
поставлені товари. Приймати поставлені
товари згідно з видаткової накладної,
сертифікату відповідності цих товарів
наданій у заявці на поставку партії
товару, та вимогам установлених цим
договором (п.п. 7.1.1., 7.1.2. договору).

Строк дії цього договору набуває
чинності з його підписання сторонами
та скріплення його печатками сторін і
діє до 01.05.2014р. і може бути
пролонгований додатковою угодою за
взаємною згодою сторін (п. 11.1. договору).

На виконання умов договору договір
поставки спецвзуття №286-0 від 27.03.2013р.,
відповідач направив на адресу позивача
заявки № 20/07.4-11.1 від 03.05.2013р. та № 97/07.4-11.1
від 03.06.2014р. щодо поставки товару, на
підставі яких Товариство виписало
Порту рахунки-фактури №СФ-0000065 від
03.05.2013р. на суму 17 065,44 грн. та № СФ-0000075
від 03.06.2013р. на суму 47 555,88 грн. (а.с. 17-18,
62-63).

Також, з матеріалів справи вбачається,
що позивач належним чином виконав свої
зобов'язання за договором поставки
спецвзуття, а саме Товариство передало
у власність Порту товар, а відповідачем
вказаний товар прийнято, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями видаткових накладних, а
саме: №РН-0000050 від 24.05.2013р. на суму 17 065,44
грн. та №РН-000059 від 11.06.2013р. на суму 47
555,88 грн. Повноваження осіб, які
отримували товар підтверджується
довіреностями № 764 від 14.05.2013р. та № 874
від 07.06.2013р.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
вищевказані видаткові накладні, які
були підписані без зауважень та
претензій позивачем та відповідачем,
колегія суддів дійшла висновку, що
позивач дійсно поставив відповідачу
товар, а відповідач отримав цей товар.

Зазначені первісні бухгалтерські
документи безумовно підтверджують
факт поставки і приймання товару
позивачем покупцю (відповідачу).

Жодних зауважень або претензій щодо
якості та кількості від відповідача не
надходило.

Оскільки в матеріалах справи відсутні
докази оплати відповідачем
поставленого товару, то судова колегія
вважає, що за останнім утворився борг в
сумі 64 621,32 грн. (17 065,44 грн. + 47 555,88 грн.)

Статтею 712 ЦК України передбачено, що
за договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.ст. 525,
526 ЦК України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене колегія суддів
апеляційної інстанції дійшла висновку,
місцевий суд безпідставно відмовив
позивачу у задоволенні позовної
вимоги щодо стягнення з відповідача на
користь позивача суми основного боргу
у розмірі 64 621,32 грн., оскільки вона є
обґрунтованою.

Також, з матеріалів справи вбачається,
що 09.10.2013р. позивач направив на адресу
відповідача лист (вих. № 09/10) щодо
погашення поточної заборгованості, в
т.ч. за договором №286-О від 27.03.2013р. в
розмірі 64 621,32 грн. 04.11.2013р. на що
відповідач надав відповідь (вих.
№78/18.3-07) в якій визнав свою
заборгованість крім інших договорів і
за вищевказаним договором.

Пунктом 2.5 1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України, від 10.07.2014,
№ 6 «Про внесення змін і доповнень до
деяких постанов пленуму Вищого
господарського суду України»
роз'яснено, що ч. 1 ст. 35 ГПК передбачено
можливість звільнення від доказування
перед судом обставин, які визнаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

У застосуванні відповідної норми
господарським судам необхідно
враховувати таке.

Визнання обставин може здійснюватися
учасниками судового процесу:

- в письмовій формі шляхом зазначення
про таке визнання у позовній заяві,
відзиві на позовну заяву, поданих суду
заяві, клопотанні, листі тощо;

- в усній формі під час надання суду
усних заяв, клопотань і пояснень; у
такому разі про визнання обставин
зазначається у протоколі судового
засідання. За необхідності суд може
зажадати від учасника судового процесу
подання відповідної заяви, клопотання,
пояснення в письмовій формі.

Про визнання обставин може свідчити й
зміст поданих суду письмових
документів: претензій та відповідей на
них, листів та інших письмових звернень
учасників судового процесу один до
одного (наприклад, лист, надісланий у
відповідь на претензію, в якому
зазначається про повне або часткове
визнання заявленої до стягнення
заборгованості).

Відмовляючи в задоволенні позову
господарський суд зазначив, що
товарно-транспортна накладна №РН-000059
від 11.06.2013р. не відповідає вимогам п. 2.4.
Положення про документальне
забезпечення записів в
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№88 від 24.05.1995р., ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», оскільки в цьому
документі відсутній відтиск печатки
Порту та посадової особи, яка отримала
товар, і яка відповідає за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення.

Однак такий висновок господарського
суду є помилковим, оскільки відповідно
до умов договору укладеного між
сторонами, доказом саме поставки
позивачем та отримання товару
відповідачем є видаткові накладні, а
товарно-транспортна накладна лише
встановлює дату поставки.

При цьому, колегія суддів відхиляє
висновки господарського суду про те, що
підпис отримувача товару у видатковій
накладній №РН-0000050 від 24.05.2013р. та ТТН №
РН-0000050 від 24.05.2013р. є підробленими з
огляду на те, що в матеріалах справи
відсутні докази звернення директора
Порту до правоохоронних органів з
цього приводу.

Також судова колегія вважає за
необхідне зазначити, що в порушення
приписів ст. 33 ГПК України, Порт не
надав належних доказів ані до суду
першої інстанції, ані до апеляції, що
саме ОСОБА_3 не підписував видаткову
накладну № РН-0000050 від 24.05.2013р. До того ж
у відповідача відсутні докази, що Порт
не отримав товар.

Статтею 33 ГПК України визначено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 104 ГПК України
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, а також
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
якщо це порушення призвело до
прийняття неправильного рішення.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів вважає, що господарським судом
не надано належної оцінки всім
зазначеним вище обставинам, що
призвело до прийняття невірного
рішення, у зв'язку з цим, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задовольню, а рішення господарського
суду скасуванню.

Враховуючи викладене, сума судового
збору, сплачена позивачем при
зверненні ним до суду першої інстанції
з позовом та сума судового збору,
сплачена позивачем при зверненні ним
до суду апеляційної інстанції, повинна
бути стягнута з відповідача на користь
позивача, що передбачено ст. 49 ГПК
України.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 ГПК України,
колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Восток-Сервис-Юг» - задовольнити.

2. Рішення господарського суду Одеської
області від 18.08.2014 р. - скасувати.

3. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Восток-Сервис-Юг»
задовольнити в повному обсязі.

4. Стягнути з Державного підприємства
«Іллічівський морський торговельний
порт» на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Восток-Сервис-Юг» 64 621,32 грн. суми боргу
та 1 720,50 грн. - понесених витрат на
сплату судового збору за подання
позову.

5. Стягнути з Державного підприємства
«Іллічівський морський торговельний
порт» на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Восток-Сервис-Юг» 913,50 грн. понесених
витрат на сплату судового збору за
подання апеляційної скарги.

6. Зобов'язати господарський суд
Одеської області видати відповідні
накази з зазначенням повних та
необхідних реквізитів сторін.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України,
набуває законної сили з дня її
оголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 10.10.2014 року.

Головуючий суддя
Головей В.М.

Судді
Мирошниченко М.А.

Шевченко В.В.