КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2014 р. Справа№ 910/8869/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Ткаченка Б.О.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Местечкін І.В.
(довіреність б/н від 16.09.2014 р.),
Рудницький О.Л. (директор згідно наказу
№21/П від 20.11.2007 р.)

від відповідача - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю Торгово-промислова
фірма «КАН-ТАЛ»

на рішення господарського суду міста
Києва від 28.07.2014 р.

у справі №910/8869/14 (суддя Балац С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю Торгово-промислова
фірма «КАН-ТАЛ»

до Публічного акціонерного товариства
«ІНГ Банк Україна»

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю Торгово-промислова
фірма «КАН-ТАЛ» звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовною заявою до Публічного
акціонерного товариства «ІНГ Банк
Україна» про відшкодування
відповідачем збитків в розмірі 494298,99
грн.

В ході розгляду даної справи в суді
першої інстанції позивачем було подано
клопотання про збільшення розміру
позовних вимог, в якому останній просив
стягнути з відповідача збитки в
розмірі 515511,00 грн. (а.с.212).

Рішенням господарського суду м. Києва
від 28.07.2014 р. в задоволенні позову
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати вказане рішення та прийняти
нове, яким позовні вимоги задовольнити
у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що
рішення суду першої інстанції є
незаконним, необґрунтованим, прийнятим
з порушенням норм матеріального права,
в процесі розгляду справи судом не
повно та не точно встановлено
обставини справи.

Представники позивача в судовому
засіданні повністю підтримали доводи,
викладені в апеляційній скарзі,
просили її задовольнити, рішення
скасувати, позов задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився про причини
неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що в матеріалах справи
містяться докази належного
повідомлення всіх учасників судового
процесу про час та місце проведення
судового засідання по розгляду
апеляційної скарги, а строки розгляду
апеляційної скарги обмежені ст. 102 ГПК
України, колегія суддів, вважає
можливим здійснити перевірку рішення
суду першої інстанції у даній справі в
апеляційному порядку за наявними
матеріалами справи та без участі
представника відповідача.

Колегія суддів зазначає, що ухвалою від
15.08.2014 р. явка сторін у судове засідання
обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, апеляційний
господарський суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України
без участі представника відповідача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
позивача, перевіривши матеріали
справи, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Публічним акціонерним товариством
«ІНГ Банк Україна», як банком емітентом
і виконуючим банком за заявою
Відкритого акціонерного товариства
«АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ», відкрито
документарний безвідкличний
непокритий непідтверджений акредитив
від 12.10.2010 р. № LCI-10166 (далі - акредитив) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю Торгово-промислова
фірма «Кан-Тал», як бенефіціара.

Акредитив відкрито на підставі
контракту від 16.09.2010 р. № 4640, укладеного
між позивачем і заявником акредитиву,
предметом якого є поставка
гідравлічної трьохвалкової гібочної
машини з підгибом листа з двох сторін
мод. Synchro HAV 3176, в кількості 1 шт (далі -
товар), загальною вартістю 9390000,00 грн.
Сума акредитива складає 8451000,00 грн.
Авізуючий банк за акредитивом є ПАТ
«ІНДЕКС БАНК», найменування якого
змінено на: «Публічне акціонерне
товариство «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» (далі
- авізуючий банк). Датою і місцем
закінчення дії акредитиву є: 28 червня
2011 року, ПАТ «ІНГ БАНК УКРАЇНА».

Акредитивом встановлено, що виплата
здійснюється проти таких документів:

1) рахунок-фактура, виписаний продавцем
(заявником акредитиву) на позивача - 1
копія;

2) Акт прийому товару, який підтверджує
факт розмитнення товару та його
готовність до транспортування
позивачеві - 1 оригінал.

Права і обов'язки сторін спору
регулюються, зокрема, Законом України
«Про платіжні системи та переказ
коштів в Україні», Цивільним кодексом
України, Господарським кодексом
України, Інструкцією про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від 21.01.2004 р. № 22 (далі - Інструкція),
Уніфікованими звичаями і правилами з
документарного акредитиву (UCP-600).

Акредитив - договір, що містить
зобов'язання банку-емітента, за яким
цей банк за дорученням клієнта
(заявника акредитива) або від свого
імені проти документів, які
відповідають умовам акредитива,
зобов'язаний виконати платіж на
користь бенефіціара або доручає іншому
(виконуючому) банку здійснити цей
платіж (п. 1.4 Інструкції).

Позивачем через авізуючий банк із
супровідним листом від 17.05.2011 р. №
17- були надані відповідачеві
документи, необхідні для розкриття
акредитиву і виплати за ним грошових
коштів.

Відповідач електронним листом від
26.05.2011 р. та листом від 30.05.2011 р. № 71133
повідомив позивача про наявність
розбіжностей між наданими позивачем
документами та умовами акредитиву, а
саме, Акт прийому товару не містить
підтвердження факту розмитнення
товару та його готовність до
транспортування позивачеві.

Позивачем супровідним листом від 15.06.2011
р. № 15- було повторно передано
відповідачеві через авізуючий банк
вказані вище документи. Однак,
відповідач електронним листом від
06.07.2011 р. та листом від 06.07.2011 р. № 51168
відмовив позивачеві у розкритті
акредитиву і виплаті грошових коштів з
тих самих підстав.

13.07.2011 р. відповідач отримав від
авізуючого банку лист № 12807-60 до якого
додано, зокрема, роз'яснення Одеської
регіональної торгово-промислової
палати від 08.07.2011 р. № 2004-14/340, в якому
розтлумачено, що відсутність в Акті
прийому товару підтвердження факту
розмитнення товару та його готовність
до транспортування не є перешкодою для
виконання відповідачем, як, зокрема,
виконуючим банком, його обов'язку за
акредитивом.

З огляду на роз'яснення Одеської
регіональної торгово-промислової
палати від 08.07.2011 р. № 2004-14/340,
відповідачем 27 липня 2011 року було
перераховано позивачеві через
авізуючий банк грошові кошти в сумі
8451000,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог,
позивач вказує, що через прострочення
відповідачем на 61 день виконання його
зобов'язання за акредитивом, позивач
був позбавлений можливості планового
використання грошових коштів, що
призвело до несвоєчасного виконання
зобов'язань перед його контрагентами.

За твердженнями позивача, останній
поніс збитки в розмірі 494298,99 грн, які
заявлені останнім до стягнення з
відповідача.

Обґрунтовуючи свою вимогу позивач
посилається на підпункт ІІІ пункту b
статті 13 Уніфікованих звичаїв і правил
з документарного акредитиву (UCP-600) та
висновок Одеської регіональної
торгово-промислової палати від 24.04.2014 р.
№ 2003-14/187.

Положенням підпункту III пункту b ст. 13
Уніфікованих звичаїв і правил з
документарного акредитиву (UCP-600)
встановлено, що банк-емітент несе
відповідальність за будь-яку втрату
відсотків, разом з будь-якими
витратами, якщо відшкодування не було
здійснено з першою вимогою банку, що
здійснює відшкодування відповідно до
строків та умов акредитиву.

У висновку Одеської регіональної
торгово-промислової палати від 24.04.2014 р.
№ 2003-14/187 наведений такий розрахунок
втрачених відсотків від суми
акредитиву: 61 * 35 % / 365 = 494298,99 грн, де 61 -
дні прострочення виплати грошових
коштів за акредитивом, 35 % - процентна
ставка за овердрафтом за місяць, 365 - дні
у році.

Під час розгляду даної справи судом
першої інстанції, позивачем було
збільшено розмір позовної вимоги до
515511,00 грн. (а.с.212).

Частиною 4 статті 22 ГПК України
встановлено, що позивач вправі до
прийняття рішення по справі збільшити
розмір позовних вимог за умови
дотримання встановленого порядку
досудового врегулювання спору у
випадках, передбачених статтею 5 цього
Кодексу, в цій частині, відмовитись від
позову або зменшити розмір позовних
вимог. До початку розгляду
господарським судом справи по суті
позивач має право змінити предмет
позову шляхом подання письмової заяви.

Позивачем здійснено розрахунок на
підставі листа Одеської регіональної
торгово-промислової палати від 23.07.2014 р.
№ 2003-14/319.

Відповідно до змісту листа Одеської
регіональної ТПП від 23.07.2014 р. № 2003-14/319 у
зв'язку із затримкою виконуючим банком
виплати грошових коштів, до останнього
можна застосувати правила, які
встановленні п. 36.2 ст. 36 Закону України
«Про платіжні системи та переказ
коштів в Україні», тобто стягнути з
відповідача пеню в розмірі 0,1 % суми
переказу за кожен день прострочення.

Одеською регіональною ТПП нарахована
пеня, в той час як предметом позову є
стягнення збитків.

Частиною 2 ст. 22 ЦК України визначено, що
збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також втрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки).

Згідно ст. 224 ГК України, учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Частиною 1 ст. 225 ГК України визначено,
що до складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються: вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Обов'язковими умовами покладення
відповідальності на винну сторону є
наявність збитків, протиправність дій
цієї особи, причинного зв'язку між
діями особи та збитками, які складають
об'єктивну сторону правопорушення, та
вини особи, внаслідок дій якої
спричинено збитки.

Відсутність хоча б одного з елементів
складу правопорушення, звільняє
боржника від відповідальності за
невиконання або неналежне виконання
зобов'язань (виключає його
відповідальність).

Збитки у вигляді упущеної вигоди
відшкодовуються тільки ті, які б могли
бути реально отримані. Пред'явлення
вимоги про відшкодування неодержаних
доходів (упущеної вигоди) покладає на
кредитора обов'язок довести, що ці
доходи (вигода) не є абстрактними, а
дійсно були б ним отримані в разі
виплати відповідачем позивачеві
грошових коштів при першому зверненні
останнього. Позивач повинен довести
також, що він міг і повинен був отримати
визначені доходи, і тільки
неправомірні дії відповідача стали
єдиною і достатньою причиною, яка
позбавила його можливості отримати
прибуток.

Позивачем належними і допустимими
доказами, в розумінні положень ст.ст. 32,
33, 34 ГПК України, не доведено існування
конкретних обставин, які завдали
позивачеві реальні збитки, і такі
обставини знаходяться у
причинно-наслідковому зв'язку із
невиплатою відповідачем позивачеві
грошових коштів за акредитивом після
першого звернення останнього.

Крім того, позивачем не наведено
будь-яких обставин, за яких він мав
отримати вигоду, і що протиправна
поведінка відповідача стала наслідком
їх упущення.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції
вважає, що посилання позивача на
підпункт ІІІ пункту b статті 13
Уніфікованих звичаїв і правил з
документарного акредитиву (UCP-600) є не
зовсім коректним, оскільки ст. 13
регламентує порядок відшкодування між
банківськими установами. Позивач не є
банківською установою та не довів
належними доказами факту понесення ним
певних втрат, як бенефіціара.

Отже, вищенаведеними обставинами
спростовуються доводи, що викладені
позивачем в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду, що позовні вимоги
є необгрунтованими, недоведеними та
такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Позивачем, в порушення зазначеної
норми, належним чином апеляційну
скаргу не обґрунтовано, доказів та
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції апеляційному суду не
наведено.

З огляду на викладене, посилання
скаржника на порушення норм
матеріального права, не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні.
Крім того, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновку місцевого
господарського суду та не
підтверджуються наявними матеріалами
справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення
господарського суду міста Києва від
28.07.2014 р. у даній справі є таким, що
відповідає нормам матеріального права,
фактичним обставинам та матеріалам
справи, у зв'язку з чим підстави для
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.
105 ГПК України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
Торгово-промислова фірма «КАН-ТАЛ»
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста
Києва від 28.07.2014 р. у справі №910/8869/14
залишити без змін.

Справу №910/8869/14 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
судовим рішенням апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя
С.О. Алданова

Судді
С.Я. Дикунська

Б.О. Ткаченко