ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2014 р.
Справа № 911/3313/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Антонової В.М.,
розглянувши справу

за позовомДочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України»до
Комунального підприємства «Софія»
Софіївсько-Борщагівської сільської
ради Києво-Святошинського району
Київської області»про стягнення 5 965,83
грн.

за участю представників сторін:

від позивача:Жигадло І.Б. (довіреність
№52/10 від 19.09.2014);від відповідача:не
з'явились.секретар судового засідання:
Жиленко Е.В.

Обставини справи:

04.08.2014 Дочірня компанія «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» (далі-позивач)
звернулася до господарського суду
Київської області з позовною заявою
№31/10-5021 від 28.07.2014 (вх. №3452/14) до
Комунального підприємства «Софія»
Софіївсько-Борщагівської сільської
ради Києво-Святошинського району
Київської області» (далі-відповідач)
про стягнення 5 965,83 грн.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог
позивач посилається на неналежне
виконання відповідачем зобов'язань за
договором поставки природного газу
№06/10-2539-ТЕ-17№2014/03/04.

В результаті чого позивач просить
стягнути з відповідача - 5 965,83 грн.3%
річних.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 04.09.2014 порушено провадження
по справі та призначено її до розгляду
на 25.09.2014.

25.09.2014, до початку судового засідання,
через канцелярію господарського суду
Київської області представник
відповідача подав клопотання вих. №130
від 24.09.2014 (вх. №20320/14), в якому просить
суд перенести судове засідання по
справі №911/3313/14, в зв'язку з відпусткою
юрисконсульта.

Також, 25.09.2014, до початку судового
засідання, через канцелярію
господарського суду Київської області
представник відповідача подав відзив
б/н від 23.09.2014 (вх. №20321/14).

Ухвалою господарського суду Київської
області від 25.09.2014 розгляд справи
відкладено на 06.10.2014.

У судовому засіданні 06.10.2014 позивач
позовні вимоги підтримав, вважає їх
правомірними, обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі.

У судове засідання 06.10.2014 представник
відповідача, які у відповідності до ч. 1
ст. 64 Господарського процесуального
кодексу України належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового засідання, не з'явилися, проте
надіслав на електронну пошту суду
клопотання б/н від 06.10.2014 (вх. №21215/14), в
якому просить суд перенести слухання
справи не раніше, як 09.10.2014.

Господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК).

У зв'язку з тим, що позивачем до
клопотання про відкладення розгляду
справи не додано жодних доказів, що
підтверджували б причину неможливості
забезпечити участь у судовому
засіданні 06.10.2014 цього представника або
іншого представника, суд дійшов до
висновку про можливість розгляду
справи за відсутності представника
позивача, належно повідомленого про
дату, час та місце судового засідання.

Згідно роз'яснень п. 3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, суд звертає увагу, що строк
вирішення спору, встановлений статтею
69 ГПК України, закінчується 06.10.2014.
Клопотань про продовження строку
розгляду спору від сторін до суду не
надходило.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод кожен при вирішенні судом
питання щодо його цивільних прав та
обов'язків має право на судовий розгляд
упродовж розумного строку.

Враховуючи зазначене, суд дійшов до
висновку про можливість розгляду
справи за відсутності представників
відповідача, належно повідомленого про
дату, час та місце судового засідання,
так як їх неявка не перешкоджає
вирішенню спору.

У судовому засіданні 06.10.2014
господарським судом Київської області
в порядку вимог ст. 85 ГПК України було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення і доводи
представника позивача, дослідивши та
оцінивши представлені докази в їх
сукупності, суд встановив:

20.12.2010 між ДК «Газ України» та КП
«Софія» було укладено договір про
закупівлю природного газу за державні
кошти №06/10-2539 ТЕ-17, відповідно до якого
постачальник зобов'язується поставити
покупцеві імпортований природний газ,
а покупець зобов'язався прийняти і
оплатити природний газ в обсязі
зазначеному п.1.2 цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням господарського суду
Київської області по справі №21/078-12 від
03.09.2012, позов Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України»
задоволено повністю, вирішено стягнути
з Комунального підприємства «Софія»
Софіївсько-Борщагівської сільської
ради Києво-Святошинського району
Київської області на користь Дочірньої
компанії «Газ України «Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» 409 966 (чотириста дев'ять тисяч
дев'ятсот шістдесят шість) грн. 97 коп.
заборгованості, 41 461 (сорок одну тисячу
чотириста шістдесят одну) грн. 86 коп.
пені, 24 453 (двадцять чотири тисячі
чотириста п'ятдесят три) грн. 91 коп. 3%
річних, 13 016 (тринадцять тисяч
шістнадцять) грн. 53 коп. інфляційних
втрат та 9 778 (дев'ять тисяч сімсот
сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового
збору.

Відповідно до змісту ст.115
Господарсько-процесуального кодексу
України, рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України.

Згідно із ч. 2 ст. 35
Господарсько-процесуального кодексу
України, факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори) під
час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Рішенням господарського суду
Київської області від 03.09.2012 по справі
№21/078-12 стягнути з Комунального
підприємства «Софія»
Софіївсько-Борщагівської сільської
ради Києво-Святошинського району
Київської області на користь Дочірньої
компанії «Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» 3% річних за період з 21.02.2011 по
21.06.2012.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, Комунальним підприємством
«Софія» Софіївсько-Борщагівської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області зроблено
часткову оплату 23.11.2012 у розмірі 74 400,00
грн., 21.12.2012 у розмірі 335 566,97 грн. про ,що
свідчать виписки по рахунку за 26.12.2012 та
21.12.2012.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом.

Згідно із ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності і
справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Зі змісту укладеного договору
вбачається, що за своєю правовою
природою вказаний договір є договором
поставки.

Відповідно до частини першої ст. 265
Господарського кодексу України, за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною другою статті 712 Цивільного
кодексу України передбачено, що до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Приписами частини другої статті 692
Цивільного кодексу України
передбачено: покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Факт постачання Комунальному
підприємству «Софія»
Софіївсько-Борщагівської сільської
ради Києво-Святошинського району
Київської області прирородного газу за
договором №06/10-2539 ТЕ-17 від 20.12.2010
встановлено рішенням господарського
суду Київської області від 03.09.2012 по
справі №21/078-12.

В зв'язку з тим, що Таким чином,
позивачем заявлено до стягнення з
відповідача 5965, 83 грн. 3% річних.

Стаття 610 ЦК України зазначає, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання)

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Стаття 625 Цивільного кодексу України
передбачає, що боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми, якщо інший розмір не
встановлений договором.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок 3% річних господарський суд
дійшов висновку, що вони є арифметично
вірними.

Так, згідно розрахунку здійсненого
судом за допомогою калькулятору
підрахунку заборгованості та штрафних
санкцій «ЛІГА:ЕЛІТ 9.1.2.», розмір 3%
річних складає 5 979,78 грн.

З урахуванням того, що позивачем
заявлено до стягнення 5 965,83 грн., а
господарський суд позбавлений права
виходити за межі позовних вимог (п.2 ст.
83 ГПК України та п.14 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України від 11.04.05 р. № 01-8/344 «Про деякі
питання практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2004 році»), господарський суд
встановив, що він складає стягненню
підлягає 5 965,83 грн.

Проте, відповідач подав відзив, в якому
зазначає про пропуск позивачем строку
позовної давності та зазначає, що строк
повинен рахуватися з дня підписання
акту прийому-передачі від 30.04.2011 та
відповідно закінчився до 20.05.2014.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Пунктом 1.1. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
№ 10 «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів»
встановлено, що позовна давність, за
визначенням статті 256 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України), - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Отже, позовна давність є інститутом
цивільного права і може
застосовуватися виключно до вимог зі
спорів, що виникають у цивільних
відносинах, визначених у частині
першій статті 1 ЦК України, та у
господарських відносинах (стаття 3
Господарського кодексу України, далі -
ГК України).

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Беручи до уваги, період нарахування 3%
річних, а саме з 22.06.2012 по 21.12.2012
госпоадсрський суд приходить до
висновку, що позивачем не пропущено
строк позовної давності.

Тому позовна вимога про стягнення 3%
річних підлягає задоволенню в розмірі 5
965,83 грн.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

З огляду на те, що відповідач не подав
докази, що підтверджують виконанням
ним своїх зобов'язань, оцінюючи наявні
в матеріалах справи документи та
досліджуючи в судовому засіданні
докази, виходячи з вищевикладених
обставин справи, господарський суд
дійшов висновку, що заявлені позовні
вимоги є правомірними, документально
підтвердженими, відповідачем не
спростованими, однак, у зв'язку з
здійсненням розрахунку пені, позов
підлягає задоволенню повністю у
розмірі 5 965,83 грн. 3% річних.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 49 ГПК України
передбачено, що судовий збір
покладається у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав,
- на сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

За таких обставин, судовий збір
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 ГПК України
покладається повністю на відповідача,
у розмірі 1827,00 грн.

Керуючись статтями 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Комунального підприємства
«Софія» Софіївсько-Борщагівської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області» (08131,
Київська обл., Києво-Святошинський
район, село Софіївська Борщагівка,
вулиця Леніна, будинок 53-Б,
ідентифікаційний код: 32611763) на користь
Дочірньої компанії «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вулиця
Шолуденка, будинок, 1, ідентифікаційний
код: 31301827) 5 965 (п'ять тисяч дев'ятсот
шістдесят п'ять) грн. 83 коп. 3% річних та
1827 (оду тисячу вісімсот двадцять сім)
грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду Київської
області набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його належного оформлення і підписання
та може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Суддя
В.М. Антонова

Повне рішення складено 14.10.2014 року