КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2014 р. Справа№ 910/11093/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Самсіна Р.І.

Шаптали Є.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Шинкарецький А.В. - дов.
№ 170 від 02.06.2014р.

від відповідача: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмежено
відповідальністю «ПВІТА Центр» на
рішення Господарського суду міста
Києва від 15.08.2014р. (повний текст
підписано 15.08.2014р.)

у справі № 910/11093/14 (суддя
Васильченко Т.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ферозіт»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПВІТА Центр»

про стягнення 44 241, 21 грн.

В судовому засіданні 07.10.2014р.
відповідно до ст. ст. 85, 99
Господарського процесуального кодексу
України оголошено вступну та
резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В червні 2014р. Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ферозіт» звернулось
до Господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПВІТА Центр» про
стягнення 44 241, 21 грн.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач посилався на порушення
відповідачем своїх зобов'язань за
договором поставки товарів № РЕ/К1/0017/12
від 01.08.2012р., а саме щодо повної та
своєчасної оплати товару, а тому просив
суд стягнути з відповідача 29 359, 73 грн.
основного боргу, 4 359, 33 грн. пені, 5 871, 46
грн. штрафу, 2 250, 92 грн. 3% річних, 2 399, 77
грн. інфляційних втрат, а також 1 827, 00
грн. судового збору.

14.08.2014р. через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва
позивачем подано клопотання про
долучення до матеріалів справи
уточненого розрахунку пені, 3% річних,
інфляційних втрат, штрафу та письмові
пояснення по справі, в яких останній
зауважив, що ним не подана заява про
збільшення позовних вимог, а тому
просив задовольнити позов у межах
первісних позовних вимог.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 15.08.2014р. у справі
№ 910/11093/14 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПВІТА Центр» на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ферозіт» 29 359,73 грн.
основного боргу, 4 318,27 грн. пені, 5 871,46
грн. штрафу, 2 249,66 грн. - 3 % річних, 2 399,77
грн. інфляційних втрат та 1 825, 23 грн.
витрат по сплаті судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
місцевого господарського суду,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
оскаржуване рішення скасувати та
прийняти нове про відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована
порушенням судом норм процесуального
та матеріального права, рішення
прийнято з неправильним з'ясуванням
фактичних обставин справи.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПВІТА Центр» 09.09.2014р.
передано на розгляд судді Скрипці І.М.,
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя Скрипка І.М., судді
Самсін Р.І., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 11.09.2014р.
колегією суддів в зазначеному складі
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
на 07.10.2014р.

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційної інстанції
07.10.2014р. заперечував проти доводів
відповідача, викладених в апеляційній
скарзі, просив її відхилити, а
оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник відповідача в судове
засідання апеляційної інстанції
07.10.2014р., будучи належним чином
повідомленим про дату,час та місце
розгляду справи (а. с. 97), не з'явився,
причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до частини 1 статті 101
Господарського процесуального кодексу
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК
України.

Колегія суддів, обговоривши доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представника позивача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
господарським судом при прийнятті
оскарженого рішення норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, а
рішення підлягає залишенню без змін
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
01.08.2012р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Ферозіт» (позивач,
постачальник за договором) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ПВІТА Центр»
(відповідач, покупець за договором)
укладено договір поставки товарів №
РЕ/К1/0017/12, відповідно до п. 1.1. якого
постачальник зобов'язується постачати
і передавати у власність покупця
будівельні матеріали (у подальшому -
«товар»), для використання у
господарській діяльності, а покупець
зобов'язується приймати цей товар та
своєчасно здійснювати його оплату на
умовах даного договору.

Згідно п. п. 1.2., 1.3. договору асортимент
товару, його кількість, дата поставки і
ціна визначаються згідно видаткових
накладних (в подальшому - «накладні»).
Ціни на кожну наступну поставку
встановлюються у накладних. Накладні
мають силу протоколу узгодження ціни і
є підставою для проведення розрахунків
між сторонами, вони мають також силу
додатків до даного договору і є його
невід'ємною частиною.

Пунктом 2.7. договору сторони погодили,
що перехід права власності на
поставлену партію товару відбувається
в момент підписання накладної.

Форма оплати: передоплата в розмірі 10%
від загальної вартості партії товару,
що поставляється. Решта суми - протягом
30 календарних днів від дати отримання
товару уповноваженою особою покупця (п.
4.1. договору).

Згідно п. 4.2. договору розрахунки за
товар здійснюються шляхом
перерахування суми вартості товару у
безготівковому порядку в гривнях на
поточний банківський рахунок
постачальника. Загальна сума договору
складає суму всіх накладних, на
підставі яких здійснюються постачання
продукції у відповідності із цим
договором.

Пунктом 5.2. договору сторони погодили,
що у випадку порушення строків,
передбачених даним договором, винна
сторона сплачує іншій пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожен день прострочки.

Відповідно до п. 5.3. договору у випадку
прострочення оплати вартості
поставленого товару більше ніж на 20
календарних днів, покупець сплачує
постачальнику штраф у розмірі 20% від
суми неоплаченого товару.

Договір, згідно п. 7.1., вступає в силу з
дати його підписання і діє до 31.03.2013р.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання умов договору поставки
товарів № РЕ/К1/0017/12 від 01.08.2012р. позивач
поставив, а відповідач отримав товар на
загальну суму 70 364, 51 грн., що
підтверджується видатковими
накладними № КЛ000000558 від 27.08.2012р. на
суму 20 920, 45 грн., № КЛ000000559 від 27.08.2012р. на
суму 20 920, 45 грн. та № КЛ000000560 від 27.08.2012р.
на суму 28 523, 61 грн., які підписані
уповноваженими представниками та
скріплені печатками сторін, належним
чином завірені копії яких наявні в
матеріалах справи (а. с. 12-14).

Вищезазначені видаткові накладні
оформлені відповідно до вимог Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» та
Положення «Про документальне
забезпечення записів бухгалтерського
обліку» затвердженого наказом
Міністерства Фінансів України від 24
травня 1995р. № 88 щодо зазначення
обов'язкових в них реквізитів, а саме:
найменування підприємства, установи,
від імені яких складений документ;
назву документа(форми); дату і місце
складення документа; зміст та обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі); посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші данні,
що дають змогу ідентифікувати особу,
яка брала участь у здійсненні
господарської операції.

Відповідно до п. 2. Інструкції «Про
порядок реєстрації виданих, повернутих
і використаних довіреностей на
одержання цінностей», затвердженої
Наказом Міністерства фінансів України
від 16 травня 1996р. № 99, сировина,
матеріали, товари, основні засоби та
інші товарно-матеріальні цінності,
відпускаються покупцям тільки за
довіреністю одержувачів. При відпуску
цінностей довіреність залишається у
постачальника.

Місцевим господарським судом
встановлено, а матеріалами справи
підтверджується, що поставлений товар
був отриманий уповноваженим
представником відповідача - директором
Плєсковим Василем Івановичем,
повноваження якого підтверджуються
довіреністю № 297 від 20.08.2012р., належним
чином завірена копія якої наявна в
матеріалах справи (а. с. 15).

З вищенаведеного вбачається, що
позивачем поставлено, а відповідачем
отримано товар без будь-яких зауважень
щодо кількості, якості чи інших умов
поставки.

З огляду на викладене, доводи апелянта
(відповідача) щодо не дослідження
місцевим господарським судом фактів
підписання спірних видаткових
накладних дійсно директором
підприємства відповідача та
здійснення фактичної поставки товару
на підставі тих же видаткових
накладних не ґрунтуються на матеріалах
справи.

Дослідивши матеріали справи та
проаналізувавши умови договору,
колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те, що позивачем було належним
чином виконано взяті на себе
зобов'язання за договором щодо
поставки товару.

Про належне виконання позивачем своїх
зобов'язань за договором свідчить
також відсутність з боку відповідача
претензій та повідомлень про порушення
продавцем умов договору.

Однак, всупереч умовам договору,
відповідач за поставлений товар
розрахунок належним чином не провів,
лише частково оплатив отриманий товар
на суму 18 523, 61 грн., що підтверджується
банківськими виписками по рахунку
(належним чином завірені копії наявні в
матеріалах справи).

Крім того, судом встановлено, що
відповідачем було повернуто
позивачеві товар на загальну суму 22 481,
17 грн., що підтверджується видатковими
накладними (повернення) № ВП-0000056 від
30.09.2013р. на суму 13 826, 38 грн., № ВП-0000064 від
30.09.2013р. на суму 5 563, 77 грн. та № ВП-0000065
від 30.09.2013р. на суму 3 091, 02 грн., які
підписані уповноваженими
представниками та скріплені печатками
сторін, належним чином завірені копії
яких наявні в матеріалах справи (а. с.
16-18).

Таким чином, на момент подання даного
позову до суду заборгованість
відповідача перед позивачем за
поставлений товар становила 29 359, 73 грн.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

За своєю правовою природою договір №
РЕ/К1/0017/12 від 01.08.2012р. є договором
поставки.

В силу вимог ст. 712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товари у власність
покупця для виконання його
підприємницької діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

До обов'язків покупця ч. 1 ст. 692
Цивільного кодексу України відносить
обов'язок оплати товару після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Форма оплати: передоплата в розмірі 10%
від загальної вартості партії товару,
що поставляється. Решта суми - протягом
30 календарних днів від дати отримання
товару уповноваженою особою покупця (п.
4.1. договору).

Оскільки товар, передбачений
договором, був повністю та належним
чином поставлений позивачем та
прийнятий відповідачем, що
підтверджується наявними у справі
видатковими накладними, відповідач
зобов'язаний згідно умов договору
оплатити поставлений позивачем товар.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду про
обґрунтованість заявлених позивачем
вимог про стягнення з відповідача 29 359,
73 грн. заборгованості за договором
поставки товарів № РЕ/К1/0017/12 від
01.08.2012р., які підлягають задоволенню.

Крім того, у зв'язку з простроченням
відповідачем зобов'язання щодо оплати
товару, позивачем заявлено вимоги про
стягнення з відповідача 4 359, 33 грн.
пені.

Пунктом 5.2. договору сторони погодили,
що у випадку порушення строків,
передбачених даним договором, винна
сторона сплачує іншій пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожен день прострочки.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Як зазначено в статті 611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають правові наслідки
встановлені договором або законом,
зокрема сплата неустойки.

Частинами 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу
України передбачено, що неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу
України штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України та ст. ст. 1, 3 Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань», платник грошових коштів
сплачує на користь одержувача цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Здійснивши перевірку наданого
позивачем розрахунку пені, колегія
суддів вважає за необхідне зазначити,
що в розрахунку позивача не враховано
вимоги ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України, невірно визначена сума боргу
на яку здійснено нарахування, та не
вірно визначено кількість днів
прострочення.

Колегія суддів, здійснивши власний
розрахунок пені за періоди з 27.09.2012р. по
02.10.2012р. на суму заборгованості 70 364, 51
грн. (70 364, 51*2*7,5/100/366*6 = 173,03 грн. пені), з
03.10.2012р. по 04.10.2012р. на суму
заборгованості 63 840, 90 грн. (63 840,
90*2*7,5/100/366*2 = 52, 33 грн. пені), з 05.10.2012р. по
31.12.2012р. на суму заборгованості 57 317, 29
грн. (57 317, 29*2*7,5/100/366*88 = 2 067, 18 грн. пені), з
01.01.2013р. по 27.03.2013р. на суму
заборгованості 57 317, 29 грн. (57 317,
29*2*7,5/100/365*86 = 2 025, 73 грн. пені), за
допомогою калькулятору підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій
«ЛІГА:ЕЛІТ 9.1.2.», погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те, що вимоги позивача про
стягнення з відповідача пені
підлягають задоволенню в розмірі 4 318, 27
грн., відповідно в іншій частині вимог
щодо стягнення 41, 06 грн. пені (4 359, 33 грн.
- 4 318, 27 грн.) слід відмовити.

Крім того, позивачем заявлено вимоги
про стягнення з відповідача 5 871, 46 грн.
штрафу в розмірі 20% від суми
неоплаченого товару на підставі п. 5.3.
договору, відповідно до якого у випадку
прострочення оплати вартості
поставленого товару більше ніж на 20
календарних днів, покупець сплачує
постачальнику штраф у розмірі 20% від
суми неоплаченого товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного
кодексу України штрафом є неустойка,
що обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Зазначений в п. 5.3. договору штраф в
розмірі 20 % від суми неоплаченого
товару є господарсько-правовою санкцію
у зв'язку з неналежним виконанням
боржником грошового зобов'язання.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу
України, штраф як різновид неустойки,
може бути встановлений договором у
відсотковому відношенні до суми
невиконаної частини зобов'язання або у
певній, визначеній грошовій сумі, або у
відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).
Отже, пеня і штраф є різновидами
неустойки, які не можна ототожнювати.

Враховуючи те, що, відповідач
прострочив оплату вартості
поставленого товару більше ніж на 20
календарних днів з моменту виникнення
обов'язку з оплати отриманого товару,
штраф у розмірі 20 % від суми
неоплаченого товару відповідачем на
час прийняття судового рішення не
сплачено, розмір вказаного штрафу
відповідає фактичним обставинам
справи, а тому вимоги позивача про
стягнення з відповідача 5 871, 46 грн.
штрафу є такими, що підлягають
задоволенню.

Крім того, у зв'язку з простроченням
відповідачем зобов'язання щодо оплати
товару, позивачем заявлено вимоги про
стягнення 2 250, 92 грн. 3% річних та 2 399, 77
грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Колегія суддів, здійснивши перевірку
наданого позивачем розрахунку 3%
річних, погоджується з висновком
місцевого господарського суду про те,
що позивачем було допущено численні
арифметичні помилки.

Колегія суддів, здійснивши власний
розрахунок 3% річних за періоди з
27.09.2012р. по 02.10.2012р. на суму
заборгованості 70 364, 51 грн. (70 364,51*3/100/366*6
= 34, 60 грн. річних), з 03.10.2012р. по 04.10.2012р. на
суму заборгованості 63 840, 90 грн. (63
840,90*3/100/366*2 = 10, 47 грн. річних), з 05.10.2012р. по
31.12.2012р. на суму заборгованості 57 317,29
грн. (57 317,29*3/100/366*88 = 413, 44 грн. річних), з
01.01.2013р. по 22.04.2013р. на суму
заборгованості 57 317, 29 грн. (57
317,29*3/100/365*112 = 527, 63 грн. річних), з 23.04.2013р.
по 04.06.2013р. на суму заборгованості 56 000,
00 грн. (56 000,00*3/100/365*43 = 197, 92 грн. річних), з
05.06.2013р. по 29.09.2013р. на суму
заборгованості 51 840, 90 грн. (51
840,90*3/100/365*117 = 498, 52 грн. річних), з 30.09.2013р.
по 22.05.2014р. на суму заборгованості 29 359,
73 грн. (29 359,73*3/100/365*235 = 567, 08 грн. річних),
за допомогою калькулятору підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій
«ЛІГА:ЕЛІТ 9.1.2.», погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те, що вимоги позивача про
стягнення з відповідача 3% річних
підлягають задоволенню в розмірі 2 249, 66
грн., відповідно в іншій частині вимог
щодо стягнення 1, 26 грн. 3% річних (2 250, 92
грн. - 2 249, 66 грн.) слід відмовити.

Колегія суддів, здійснивши перевірку
наданого позивачем розрахунку
інфляційних втрат, за допомогою
калькулятору підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій
«ЛІГА:ЕЛІТ 9.1.2.», погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те, що вимоги позивача про
стягнення з відповідача 2 399, 77 грн.
інфляційних втрат є обґрунтованими, а
тому такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь - які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доказування полягає не лише в поданні
особами доказів, а й у доведенні їх
переконливості, що скаржником зроблено
не було.

Таким чином, застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права
відповідає встановленим обставинам
справи, що свідчить про відсутність
підстав для скасування або зміни
оскаржуваного рішення від 15.08.2014р.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 85, 99, 101-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «ПВІТА
Центр» на рішення Господарського суду
міста Києва від 15.08.2014р. у справі №
910/11093/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 15.08.2014р. у справі №910/11093/14
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/11093/14 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Повний текст постанови підписано
13.10.2014р.

Головуючий суддя
І.М. Скрипка

Судді
Р.І. Самсін

Є.Ю. Шаптала