КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2014 р. Справа№ 911/3606/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Гончарова С.А.

Самсіна Р.І.

при секретарі судового засідання
Шевченко Н.В.

за участю представників:

від апелянта: Свірський Т.В. за дов. №б/н
від 06.02.2014.

від позивача: Грищенко О.М. за дов. № б/н
від 02.06.2014.

від відповідача 1: не з'явився.

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська"

на рішення Господарського суду
Київської області від 29.10.2013

у справі № 911/3606/13 (суддя Ярема В.А.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"

до відповідача 1: Товариства з
обмеженою відповідальністю "ПК
Трейдсервісгруп"

до відповідача 2: Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська"

про стягнення 182 069,12 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Київської області від 29.10.2013 у справі №
911/3606/13 позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"Ніко-Тайс" до відповідача 1 Товариства
з обмеженою відповідальністю «ПК
Трейдсервісгруп», відповідача 2
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма
«Постолівська» про стягнення 182 069,12
грн. задоволені частково, а саме
стягнуто з відповідача 2 на користь
позивача 110 127 грн. 55 коп. курсової
різниці, 24 800 грн. 01 коп. пені, 22 210 грн. 40
коп. інфляційних втрат, 4 554 грн. 82 коп. 3%
річних, а також стягнуто солідарно з
відповідачів на користь позивача 10 000
грн. 00 коп. пені.

Додатковим рішенням Господарського
суду Київської області від 11.11.2013
солідарно стягнуто з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" та Товариства з
обмеженою відповідальністю "ПК
Трейдсервісгруп" на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю "Компанія
"НІКО-ТАЙС" 1 147 (одну тисячу сто сорок
сім) грн. 00 коп. судових витрат,
пов'язаних з оплатою послуг адвоката.

Не погодившись з рішенням
Господарського суду Київської області
від 29.10.2013, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма
«Постолівська» звернулось до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення та прийняти нове судове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
місцевим господарським судом позов
задоволено частково через неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими, невідповідність
висновків, викладених у рішенні суду,
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права,
а також апелянт зазначає, що позивачем
порушено строк позовної давності.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 03.02.2014 № 911/3606/13
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" залишено без
задоволення, рішення Господарського
суду Київської області від 29.10.2013 у
справі № 911/3606/13 змінено в частині
стягнення пені, інфляційних втрат та 3%
річних.

Постановою Вищого господарського суду
України від 18.06.2014 у справі № 911/3606/13
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 03.02.2014
скасовано, справу передано на новий
розгляд до Київського апеляційного
господарського суду для розгляду
апеляційної скарги по суті.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями, апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" передано на розгляд
судді Київського апеляційного
господарського суду Шапталі Є.Ю.

На підставі ст.ст. 4-6 Господарського
процесуального кодексу України, п.3.1.7.
Положення про автоматизовану систему
документообігу суду, затвердженого
рішенням Ради суддів України від 26.11.2010
№ 30, згідно п.2.2. рішення зборів суддів
Київського апеляційного
господарського суду від 03.06.2014,
сформовано для розгляду даної
апеляційної скарги колегію суддів у
складі: Шаптала Є.Ю. (головуючий),
Гончаров С.А., Самсін Р.І.

Враховуючи перебування судді Самсіна
Р.І. у відпустці, керуючись ст.ст. 4-6,
Господарського процесуального кодексу
України, п.3.1.12. Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду, затвердженого рішенням Ради
суддів України від 26.11.2010 № 30, згідно п.
2.2. рішення зборів суддів Київського
апеляційного господарського суду від
03.06.2014, розпорядженням секретаря
судової палати Київського
апеляційного господарського суду від
11.07.2014 сформовано для розгляду
апеляційної скарги по справі № 911/3606/13
колегію суддів у складі: Шаптала Є.Ю.
(головуючий), Власов Ю.Л., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 11.07.2014
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" прийнято до провадження
визначеним складом суду, порушено
апеляційне провадження у справі
№911/3606/13 та призначено розгляд справи
на 06.08.2014.

Розпорядженням заступника голови
Київського апеляційного
господарського суду від 06.08.2014,
враховуючи перебування судді Власова
Ю.Л. у відпустці, сформувано для
розгляду апеляційної скарги по справі
№ 911/3606/13 колегію суддів у складі:
Шаптала Є.Ю. (головуючий), Самсін Р.І.,
Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 06.08.2014 розгляд
справи відкладено на 09.09.2014.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 09.09.2014 розгляд
справи відкладено на 24.09.2014.

В судовому засіданні 24.09.2014 представник
апелянта підтримав доводи викладені в
апеляційній скарзі та поданих під час
розгляду справи в апеляційній
інстанції доповненнях на апеляційну
скаргу та просив скасувати рішення
Господарського суду Київської області
від 29.10.2013 та прийняти нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

В судовому засіданні 24.09.2014 представник
позивача підтримав доводи викладені в
запереченнях на апеляційну скаргу та
доповненнях на заперечення на
апеляційну скаргу поданих під час
розгляду справи в апеляційній
інстанції та просив апеляційну скаргу
залишити без задоволення а рішення
суду першої інстанції без змін.

В судове засідання 24.09.2014 відповідач 1
свого представника не направив, про
день, час та місце проведення судового
засідання був повідомлений належним
чином, причини неявки суду не
повідомлені.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Згідно із п.3.9.2 Постанови № 18 від
26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського
суду України "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Дослідивши матеріали справи, які
містять докази повідомлення всіх
учасників судового процесу про дату,
час та місце судового засідання, з
метою дотримання процесуальних
строків вирішення спору, судова
колегія вважає можливим розглянути
справу за відсутності представника
відповідача 1 за наявними у справі
матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
оцінивши наявні у справі докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення місцевого
господарського суду має бути залишено
без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
24.04.2008 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Технік енерджі"
(постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" (покупець) укладено
договір поставки
сільськогосподарської техніки № 80
(далі-договір № 80 від 24.04.2008), за умовами
якого постачальник зобов'язався
передати у власність покупця
сільськогосподарську техніку згідно з
умовами оплати, які викладені в п. 3.3
даного договору.

Згідно з п. 2.1. договору № 80 від 24.04.2008
вартість товару (сума договору) вказана
в графі 7 додатку № 2. Сторони
встановлюють ціну товару в гривнях, а
також встановлюють грошовий
еквівалент в іноземній валюті - EUR
(надалі еквівалент).

У відповідності до п.п. 3.3 та 2.2 договору
№ 80 від 24.04.2008 передбачено, що покупець
зобов'язується провести оплату за
товар в сумі 243 004,34 грн. - еквівалент 30
188,00 євро, наступним чином: 63 004,34 грн. до
10.05.2008, 60 000,00 грн. до 10.06.2008, 60 000,00 грн. до
10.07.2008, 60 000,00 грн. до 10.08.2008.

Як встановлено сторонами у договорі №
80 від 24.04.2008, що протягом терміну дії
вказаного договору, грошові
зобов'язання покупця існують і
підлягають сплаті в гривнях. Сума у
гривнях, що підлягає сплаті покупцем на
виконання ним зобов'язань по договору
визначається шляхом множення
грошового еквіваленту вартості товару
на офіційний курс гривні до валюти
еквіваленту, який буде встановлений
НБУ на день фактичної оплати вартості
товару покупцем.

17.09.2008 на виконання умов вказаного
договору постачальник поставив, а
покупець прийняв товар вартістю 243 004,34
грн., що підтверджується підписами та
відбитками печаток сторін на
видатковій накладній №ТЕ-0407 від 17.09.2008.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи, у
зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем-2 своїх договірних
зобов'язань в частині своєчасної та
повної оплати вартості поставленого
позивачем товару, Товариство з
обмеженою відповідальністю "Технік
енерджі" звернулось до Господарського
суду Тернопільської області з позовом
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" про стягнення 243 004,34 грн.
заборгованості за договором № 80 від
24.04.2008.

Рішенням Господарського суду
Тернопільської області від 04.02.2009 у
справі № 8/156-3487, яке набрало законної
сили, позов задоволено у повному
обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
24.01.2011 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Технік енерджі"
(далі-первісний кредитор) та ФОП
Грищенком О.М. (далі-новий кредитор)
укладено угоду про заміну кредитора у
зобов'язанні №5-ТЕ, відповідно до якої
первісний кредитор відступив новому
кредитору право вимоги виконання
Товариством з обмеженою
відповідальінстю "Агрофірма
"Постолівська" (боржником) зобов'язань
щодо сплати розміру штрафних санкцій
(курсової різниці, пені, 3% річних,
інфляційних втрат), котрі нараховані
Товариством з обмеженою
відповідальінстю "Технік енерджі"
відповідно до умов та норм чинного
законодавства України за період з
05.02.2009 по 05.11.2009.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.3 вказаної угоди
вартість зобов'язання, що
відступається за даною угодою,
становить 182 069,12 грн., з яких: 110 127,55 грн.
курсової різниці, 44 429,32 грн. пені, 4 554,82
грн. 3% річних та 22 957,43 грн. інфляційних
втрат.

Як слідує з матеріалів справи 21.01.2011
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Технік енерджі"
надіслано Товариству з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" повідомлення про заміну
кредитора у зобов'язанні, відповідно до
якого перший інформував боржника
(Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська") про заміну кредитора за
договором №80 від 24.04.2008, у зв'язку з чим
сплата курсової різниці та штрафних
санкцій за вказаним договором підлягає
здійсненню на користь нового кредитора
- Фізичної особи-підприємця Грищенка
О.М.

Крім того, 02.07.2012 між ФОП Грищенком О.М.
(далі-первісний кредитор) та
Товариством з обмеженою
відповідальінстю "Компанія "НІКО-ТАЙС"
(далі-новий кредитор) укладено угоду
про заміну кредитора у зобов'язанні
№84/07-12, відповідно до якої первісний
кредитор відступив новому кредитору
право вимоги виконання Товариством з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" (боржником) зобов'язання
щодо сплати курсової різниці, пені, 3%
річних та інфляційних втрат, набутих
первісним кредитором на підставі
договору № 80 від 24.04.2008, згідно угоди №
5-ТЕ від 24.01.2011, у зв'язку із неналежним,
несвоєчасним та неповним виконанням
боржником грошового зобов'язань щодо
оплати вартості отриманого товару.

Як передбачено п.п. 2.1, 2.3 вказаної угоди,
вартість зобов'язання, що
відступається за даною угодою,
становить 182 069,12 грн., з яких: 110 127,55 грн.
курсової різниці, 44 429,32 грн. пені, 4 554,82
грн. 3% річних та 22 957,43 грн. інфляційних
втрат.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
02.07.2012 ФОП Грищенком О.М. було надіслано
відповідачу 2 повідомлення про заміну
кредитора у зобов'язанні, відповідно до
якого перший інформував боржника
(відповідача 2) про заміну кредитора за
договором № 80 від 24.04.2008, у зв'язку з чим
сплата курсової різниці та штрафних
санкцій за вказаним договором підлягає
здійсненню на користь нового кредитора
- Товариства з обмеженою
відповідальінстю "Компанія "НІКО-ТАЙС".

Окрім вищевикладеного, матеріали
справи свідчать про те, що 21.12.2012 між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС"
(далі-кредитор) та Товариством з
обмеженою відповідальінстю "ПК
Трейдсервісгруп" (далі-поручитель)
укладено договір поруки № 21-12-2012-2,
відповідно до якого поручитель
поручився перед кредитором за
виконання Товариством з обмеженою
відповідальінстю "Агрофірма
"Постолівська" обв'язку щодо сплати
пені у зв'язку з неналежним,
несвоєчасним та неповним виконанням
боржником грошового зобов'язань згідно
договору № 80 від 24.04.2008.

Суд першої інстанції зазначає, що
позивач просить суд стягнути з
відповідача 2, зокрема, 110 127,55 грн.
курсової різниці, нарахованої із
застосуванням курсів гривні до євро
(11,38 грн./євро, 11,83 грн./євро та 11,91
грн./євро) на момент здійснення
відповідачем 2 остаточних розрахунків
за поставлений товар (25.08.2009, 23.09.2009 та
06.11.2009) щодо кожного здійсненого
платежу (79 000,00 грн., 120 000,00 грн. та 44 004,34
грн.), посилаючись на те, що відповідач 2,
як покупець за договором № 80 від 24.04.2008
остаточну оплату вартості
поставленого товару здійснив з
порушенням встановлених договором
строків та без врахування курсових
коливань.

Як передбачено приписами ст.ст. 173, 265, 193
Господарського кодексу України, що
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

За договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

У відповідності до статей 712, 692, 530
Цивільного кодексу України, до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено п.п. 3.3 та 2.2 договору № 80
від 24.04.2008, покупець зобов'язується
провести оплату за товар в сумі 243 004,34
грн. - еквівалент 30 188,00 євро, наступним
чином: 63 004,34 грн. до 10.05.2008, 60 000,00 грн. до
10.06.2008, 60 000,00 грн. до 10.07.2008, 60 000,00 грн. до
10.08.2008.

Як погоджено сторонами у договорі № 80
від 24.04.2008, що протягом терміну дії
вказаного договору, грошові
зобов'язання покупця існують і
підлягають сплаті в гривнях. Сума у
гривнях, що підлягає сплаті покупцем на
виконання ним зобов'язань по договору
визначається шляхом множення
грошового еквіваленту вартості товару
на офіційний курс гривні до валюти
еквіваленту, який буде встановлений
Національним банком України на день
фактичної оплати вартості товару
покупцем.

Окрім цього, приписами ст. ст. 512, 514
Цивільного кодексу України
встановлено, що кредитор у зобов'язанні
може бути замінений іншою особою
внаслідок передання ним своїх прав
іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно з ст. ст. 627, 629 Цивільного кодексу
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості, договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

З огляду на викладене, підписання
відповідачем 2 накладної № ТЕ-0407 від
17.09.2008 про отримання товару вартістю 243
004,34 грн., у відповідності до вимог
договору № 80 від 24.04.2008 породжує в
останнього обов'язок щодо оплати
такого товару у погоджені сторонами
строки та з урахуванням курсових
коливань на користь нового кредитора -
позивача.

Як зазначено вище, Товариство з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" оплату вартості
поставленого товару здійснило
частковими платежами після прийняття
рішення Господарським судом
Тернопольської області від 04.02.2009 у
справі № 8/156-3487: 25.08.2009 - 79 000,00 грн., 23.09.2009
- 120 000,00 грн. та 06.11.2009 - 44 004,34 грн.
відповідно, без врахування курсових
коливань (курсової різниці).

З огляду на викладене, судова колегія
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що враховуючи несвоєчасну оплату
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" вартості товару за
договором № 80 від 24.04.2008 без врахування
курсових коливань, позовна вимога про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" 110 127,55 грн. курсової
різниці підлягає задоволенню.

Окрім цього, позивач просить суд
стягнути солідарно з відповідачів 10
000,00 грн. пені та стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" 34 429,32 грн., нарахованої з
урахуванням здійснених проплат за
періоди:

- з 05.02.2009 по 24.08.2009р. на 243 004,34 грн.
заборгованості,

- з 25.08.2009 по 22.09.2009р. на 164 004,34 грн.
заборгованості,

- з 23.09.2009 по 05.11.2009р. на 44 004,34 грн.
заборгованості.

Згідно з ст. 230 Господарського кодексу
України штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Як передбачено ст. 612 Цивільного
кодексу України, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

В силу ст. 549 Цивільного кодексу України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 7.3 договору № 80 від 24.04.2008
покупець несе відповідальність за
прострочення з оплатою вартості
товару, сплачуючи пеню в розмірі 0,08% від
суми простроченого платежу, за кожен
день затримки.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України
встановлено, що за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Пунктом 3.1 договору поруки № 21-12-2012-2,
відповідальність поручителя перед
кредитором обмежується сплатою
розміру пені у сумі 10 000,00 грн.

В той же час, ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлено, що розмір пені,
встановлений за згодою сторін в
договорі, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

Враховуючи вищенаведені нормативні
приписи, а також враховуючи той факт, що
арифметично вірний розмір пені,
обрахованої судом першої інстанції та
судом апеляційної інстанції в межах
вказаного позивачем періоду, з
урахуванням положень договору № 80 від
24.04.2008 та вимог вищезазначених норм
Закону, зокрема, в частині обмеження
розміру пені подвійною обліковою
ставкою НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня, становить 34 800,01 грн.,
місцевий господарський суд дійшов
вірного висновку, що вимога позивача
про стягнення 44 429,32 грн. пені підлягає
частковому задоволенню у розмірі 34 800,01
грн., з яких: 10 000,00 грн. підлягають
стягненню солідарно з відповідачів 1, 2
та 24 800,01 грн. - з відповідача 2 з чим і
погоджується колегія суддів
апеляційної інстанції.

Окрім цього, у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем 2 своїх
договірних зобов'язань, позивач
просить суд стягнути з відповідача 2:

22 957,43 грн. інфляційних втрат,
нарахованих за періоди:

- з 01.01.2009 по 30.06.2009 на 243 004,34 грн.
заборгованості,

- з 01.09.2009 по 31.10.2009 на 164 004,34 грн.
заборгованості;

4 554,82 грн. 3% річних, нарахованих за
періоди:

- з 05.02.2009 по 24.08.2009 на 243 004,34 грн.
заборгованості,

- з 25.08.2009 по 22.09.2009 на 164 004,34 грн.
заборгованості,

- з 23.09.2009 по 05.11.2009 на 44 004,34 грн.
заборгованості.

Згідно з ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

В той же час, в силу вимог ст. 612
Цивільного кодексу України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Отже, беручи до уваги наведені
нормативні приписи, встановлені п. 3.3
договору № 80 від 24.04.2008 строки
остаточних розрахунків за товар, а
також дні здійснення відповідачем 2
розрахунків за договором (25.08.2009, 23.09.2009
та 06.11.2009), судом першої інстанції та
судом апеляційної інстанції
здійснювався обрахунок інфляційних
втрат за наступні періоди:

- з 01.01.2009 по 30.06.2009 на 243 004,34 грн.
заборгованості,

- з 01.09.2009 по 22.09.2009 на 164 004,34 грн.
заборгованості.

Місцевий господарський суд,
арифметично вірно обрахувавши розмір
інфляційних втрат, протягом заявленого
позивачем періоду з урахуванням
наведених законодавчих та договірних
положень, частково задовольнив вимогу
позивача про стягнення з відповідача 2 -
22 957,43 грн. інфляційних втрат, а саме
стягнув 22 210,40 грн., з чим і погоджується
колегія суддів апеляційного
господарського суду.

Місцевий господарський суд,
арифметично вірно обрахувавши розмір 3%
річних, заявлених позивачем до
стягнення, становить 4 564,61 грн., а суд,
приймаючи рішення, не може виходити за
межі позовних вимог, тому вимога
позивача про стягнення з відповідача 2 -
4 554,82 грн. 3% річних підлягає
задоволенню з чим і погоджується суд
апеляційної інстанції.

Також, колегія суддів апеляційної
інстанції погоджується з висновками
суду першої інстанції у додатковому
рішенні стосовно задоволення вимог про
солідарне стягнення з відповідачів
витрат на послуги адвоката у розмірі 1
147,00 грн., що не оскаржується сторонами,
з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач просить стягнути з відповідача
16 000,00 грн. витрат на оплату послуг
адвоката.

У відповідності до ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що до складу судових
витрат входить оплата послуг адвоката.
В контексті зазначеної норми судові
витрати за участь адвоката при
розгляді справи підлягають сплаті лише
в тому випадку, якщо вони сплачені
адвокату стороною, якій такі послуги
надавались та їх сплата
підтверджується відповідними
фінансовими документами.

Згідно з ч. 3 ст. 48 Господарського
процесуального кодексу України
витрати, що підлягають сплаті за
послуги адвоката, визначаються у
порядку, встановленому Законом України
"Про адвокатуру". Дія зазначеного
Закону України поширюється тільки на
осіб, які є адвокатами.

Як наведено в ст. 2 Закону України "Про
адвокатуру", що адвокатом може бути
громадянин України, який має вищу
юридичну освіту, стаж роботи за
спеціальністю юриста або помічника
адвоката не менше двох років, склав
кваліфікаційні іспити, одержав
свідоцтво про право на зайняття
адвокатською діяльністю та прийняв
Присягу адвоката України.

Як встановлено п. 10 Роз'яснення Вищого
господарського суду України № 02 5/78 від
04.03.1998 зі змінами та доповненнями, що
витрати позивачів та відповідачів,
пов'язані з оплатою ними послуг
адвокатів, адвокатських бюро, колегій,
фірм, контор та інших адвокатських
об'єднань з надання правової допомоги
щодо ведення справи в господарському
суді, розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Дане відшкодування витрат
здійснюється господарським судом
шляхом зазначення про це у рішенні,
ухвалі, постанові за наявності
документального підтвердження витрат,
як-от угоди про надання послуг щодо
ведення справи у суді та/або належно
оформленої довіреності, виданої
стороною представникові її інтересів у
суді, і платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг.

Як передбачає п. 12 Роз'яснення Вищого
господарського суду України № 02 5/78 від
04.03.1998 зі змінами та доповненнями, що
"вирішуючи питання про розподіл
судових витрат, господарський суд має
враховувати, що розмір відшкодування
названих витрат, крім державного мита,
не повинен бути неспіврозмірним, тобто
явно завищеним. За таких обставин суд з
урахуванням обставин конкретної
справи, зокрема, ціни позову, може
обмежити цей розмір з огляду на розумну
необхідність судових витрат для даної
справи".

Аналогічна позиція Вищого
господарського суду України
висловлена в Інформаційному листі від
13 лютого 2002 № 01-8/155.

При цьому, дослідивши матеріали справи,
зокрема, договір про надання
адвокатських послуг (правової
допомоги) № 25-2/03 від 25.03.2013, свідоцтво
про право на заняття адвокатською
діяльністю № 3888 від 29.10.2009, виданого
Грищенко Олександру Миколайовичу, акт
здачі-приймання виконаних робіт від
09.09.2013 на суму 16 000,00 грн. та платіжне
доручення № 212 від 29.03.2013 про сплату
позивачем 16 000,00 грн., судова колегія
приходить до висновку про те, що
враховуючи неспіврозмірність витрат
на адвокатські послуги ціні позову та
обставини даної справи, колегія суддів
апеляційної інстанції вважає вірним
висновок місцевого господарського
суду про задоволення розміру судових
витрат на адвокатські послуги у
розмірі однієї мінімальної заробітної
плати 1 147,00 грн.

Щодо вказівки Вищого господарського
суду України про порушення строку
позовної давності, що міститься у
постанові Вищого господарського суду
України від 18.06.2014 у справі №911/3606/13,
колегія суддів апеляційного
господарського суду зазначає наступне.

Як вищезазначалося, п. 5.1. договору № 80
від 24.04.2008 передбачено, що права та
обов'язки сторін цього договору
виникають в момент його підписання та
припиняються належним виконанням
сторонами всіх його умов, а також в
інших випадках, передбачених законом.

Враховуючи те, що Товариством з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" не було належним чином
виконано взяті на себе обов'язки по
оплаті за поставлений товар та за
курсову різницю, судова колегія
апеляційної інстанції приходить до
висновку про те, що договір №80 від
24.04.2008 не припинив свою дію та діяв до
належного виконання сторонами всіх
його умов, а отже строк позовної
давності позивачем не порушено.

Крім того, ст. 256 Цивільного кодексу
України, поняттям позовної давності є
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Як передбачено ч. 1 ст. 261 Цивільного
кодексу України, перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

З наявних в матеріалах справи
рекомендованих повідомлень про
вручення поштових відправлень
вбачається, що відповідач 2 був
належним чином повідомлений про
розгляд справи в місцевому
господарському суді.

При цьому, відповідачем 2 надсилалося
до господарського суду першої
інстанції електронне повідомлення № 3
від 24.09.2013 про відкладення розгляду
справи, що свідчить про обізнаність
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма
«Постолівська» про розгляд даної
справи місцевим господарським судом.

Проте, всупереч обізнаності про
розгляд справи в суді першої інстанції
відповідачем 2 не подано заяви про
застосування строків позовної
давності.

У відповідності до ч. 3 ст. 267 Цивільного
кодексу України, позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Відповідно до п. 2.1. постанови Пленумом
Вищого господарського суду України № 10
від 29.05.2013, частиною 3 статті 267
Цивільного кодексу України
передбачена можливість застосування
позовної давності, у тому числі й
спеціальної, лише за заявою сторони у
спорі, зробленою до винесення рішення
судом. У суді апеляційної інстанції
заявити про сплив позовної давності
може сторона у спорі, яка доведе
неможливість подання відповідної
заяви в суді першої інстанції, зокрема
у разі, якщо відповідну сторону не було
належним чином повідомлено про час і
місце розгляду справи місцевим
господарським судом.

Тобто, наведені приписи встановлюють
імперативний обов'язок щодо подачі
заяви про застосування строків
позовної давності до вирішення справи
по суті, а саме під час провадження
справи в суді першої інстанції, що
скаржником зроблено не було.

Отже, з огляду на викладене, підстави
для задоволення заяви про застосування
строків позовної давності на стадії
апеляційного провадження - відсутні,
вказана заява подана відповідачем-2 в
супереч вимогам ст. 267 Цивільного
кодексу України.

Крім того, в апеляційній скарзі в якій
викладена заява про застосування
строків позовної давності,
відповідачем-2 не наведено жодної
поважної підстави не подачі наведеної
заяви в суді першої інстанції. Як вже
зазначалось вище, відповідач 2 був
належним чином повідомлений про
розгляд справи в місцевому
господарському суді, та не був
позбавлений можливості скористатися
свої правом на звернення із заявою в
порядку ст. 267 Цивільного кодексу
України.

Таким чином, колегія суддів
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що обставин щодо позовної
давності, а саме початку її перебігу,
переривання та застосування у разі
цесії, не можуть бути предметом
дослідження в суді апеляційної
інстанції, з урахуванням того, що заява
про застосування строків позовної
давності подана в супереч вимогам ст. 267
Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно частини 2 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

З урахуванням наведеного вище, колегія
суддів апеляційної інстанції вважає,
що доводи Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська", викладені в апеляційній
скарзі, не спростовують висновків
господарського суду першої інстанції,
а тому господарський суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, належним чином
дослідив наявні докази, дав їм належну
оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
рішення Господарського суду Київської
області від 29.10.2013 в справі № 911/3606/13
підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати за розгляд
апеляційної скарги у зв'язку з
відмовою в її задоволенні на підставі
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України покладаються на
апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
"Постолівська" на рішення
Господарського суду Київської області
від 29.10.2013 у справі № 911/3606/13 - залишити
без задоволення.

2. Рішення Господарського суду
Київської області від 29.10.2013 у справі №
911/3606/13 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/3606/13 повернути
до Господарського суду Київської
області.

Постанова апеляційного господарського
суду набирає законної сили з дня її
прийняття.

Постанову апеляційного господарського
суду може бути оскаржено до Вищого
господарського суду України у порядку
та строки, передбачені Господарським
процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя
Є.Ю. Шаптала

Судді
С.А. Гончаров

Р.І. Самсін