ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2014 р.
справа №
911/3865/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Яреми В.А., розглянувши
матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«Приватбанк», м.
Дніпропетровськ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
Київська обл., м. Славутич

про стягнення 29 558,42 гривень

за участю представників:

від позивача: Яндульський Д.В.
(довіреність №3025-О від 17.09.2014)

від відповідача: не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

09.09.2014 Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «Приватбанк»
(далі-ПАТ КБ «Приватбанк»/позивач)
звернулось до господарського суду
Київської області з позовом до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(далі-ФОП ОСОБА_1./відповідач) про
стягнення 37 38 062,83 грн. заборгованості
по сплаті кредиту (кредитного ліміту)
за договором №б/н від 23.03.2011.

Відповідач не скористався правом,
наданим ст. 59 Господарського
процесуального кодексу України, та
відзив на позовну заяву не надав.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 09.09.2014 порушено провадження
у справі №911/3865/14 та призначено справу
до розгляду на 23.09.2014.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 23.09.2014 розгляд даної справи
було відкладено на 07.10.2014.

07.10.2014 через канцелярію господарського
суду Київської області від позивача
надійшов розрахунок заборгованості
відповідача за спірним договором,
відповідно до якого станом на 19.09.2014
загальна сума заборгованості за
кредитом становить 30 692,98 грн., з яких: 29
558,42 грн. заборгованості по сплаті
кредиту, 689,69 грн. заборгованості по
сплаті відсотків та 444,87 грн. пені.

Частиною 4 статті 22 ГПК України
унормовано, що позивач вправі до
прийняття рішення по справі збільшити
розмір позовних вимог за умови
дотримання встановленого порядку
досудового врегулювання спору у
випадках, передбачених статтею 5 цього
Кодексу, в цій частині, відмовитись від
позову або зменшити розмір позовних
вимог. До початку розгляду
господарським судом справи по суті
позивач має право змінити предмет або
підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Відповідно до п. 3 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» статтею 22 ГПК
України не передбачено права позивача
на подання заяв (клопотань) про
«доповнення» або «уточнення» позовних
вимог, або заявлення «додаткових»
позовних вимог і т.п. Тому в разі
надходження до господарського суду
однієї із зазначених заяв (клопотань)
останній, виходячи з її змісту, а також
змісту раніше поданої позовної заяви
та конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру
позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем
має бути додержано правил вчинення
відповідної процесуальної дії, а
недотримання ним таких правил тягне за
собою процесуальні наслідки,
передбачені ГПК та зазначені в цій
постанові.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише
розмір вимог майнового характеру. Якщо
в заяві позивача йдеться про
збільшення розміру немайнових вимог
(наприклад, про визнання недійсним ще
одного акта крім того, стосовно якого
відповідну вимогу вже заявлено), то
фактично також йдеться про подання
іншого позову.

Під предметом позову розуміється певна
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача, стосовно якої позивач
просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
щодо захисту права та охоронюваного
законом інтересу.

Відтак, зміна предмета позову означає
зміну вимоги, з якою позивач звернувся
до відповідача, а зміна підстав позову -
це зміна обставин, на яких ґрунтується
вимога позивача. Одночасна зміна і
предмета, і підстав позову не
допускається.

У разі подання позивачем заяви,
направленої на одночасну зміну
предмета і підстав позову,
господарський суд повинен відмовити в
задоволенні такої заяви і, приєднавши
її до матеріалів справи та зазначивши
про цю відмову в описовій частині
рішення (або в ухвалі, якою
закінчується розгляд справи),
розглянути по суті раніше заявлені
позовні вимоги, якщо позивач не
відмовляється від позову. Позивач при
цьому не позбавлений права звернутися
з новим позовом у загальному порядку.

Водночас, у наданому позивачем
розрахунку заборгованості відповідача
зазначено як про існування
заборгованості по сплаті відсотків,
так і про наявність нарахованої пені, у
той час як означені вимоги не були
первісно заявлені позивачем, що
свідчить про пред'явлення додаткових
вимог з самостійними підставами.

З огляду наведеного, суд дійшов
висновку, що розрахунок заборгованості
відповідача станом на 19.09.2014, поданий
позивачем 07.10.2014 через канцелярію
господарського суду Київської області
в частині вимог про стягнення 689,69 грн.
заборгованості по сплаті відсотків та
444,87 грн. пені судом не приймається в
силу його невідповідності вимогам ст. 22
ГПК України. Решта ж уточнень,
викладених в означеному розрахунку, в
частині розміру заявленої до стягнення
заборгованості по сплаті кредиту,
судом прийнята.

В судові засідання 23.09.2014 та 07.10.2014
представник відповідача не прибув,
витребувані судом документи не надав,
про причини неявки суд не повідомив,
хоча про час та місце розгляду даної
справи був повідомлений належним
чином.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності та заслухавши
пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

23.03.2011 ФОП ОСОБА_1 (далі-клієнт)
звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк»
(далі-банк) із завою про відкриття
поточного рахунку та картки із
зразками підписів і відбитка печатки,
на підставі якої ФОП ОСОБА_1
приєдналась до «Умов та правил надання
банківських послуг» (надалі-Умови),
тарифів банку, що розміщені в мережі
Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом
із заявою складають договір
банківського обслуговування від 23.03.2011,
та взяла на себе зобов'язання
виконувати його умови (далі-договір).

Відповідно до договору відповідачу в
електронному вигляді через
встановлені засоби електронного
зв'язку банку і клієнта, на його
поточний рахунок НОМЕР_2 було
встановлено кредитний ліміт.

Приписами пунктів 3.18.1.1., 3.18.1.3, 3.18.1.16
Умов передбачено, що кредитний ліміт на
поточний рахунок надається на
поповнення обігових коштів та
здійснення поточних платежів клієнта,
в межах кредитного ліміту. Про розмір
ліміту банк повідомляє клієнта на свій
вибір або в письмовій формі, або через
встановлені засоби електронного
зв'язку банка та клієнта.

Кредит надається в обмін на
зобов'язання клієнта щодо його
поповнення, сплати процентів та
винагороди.

При укладанні договорів і угод, чи
вчиненні інших дій, що свідчать про
приєднання клієнта до «Умов і правил
надання банківських послуг» (або у
формі «Заяви про відкриття поточного
рахунку та картки із зразками підписів
і відбитка печатки» або у формі
авторизації кредитної угоди в системи
клієнт-банк / Інтернет клієнт-банк, або
у формі обміну паперовою або
електронною інформацією, або в
будь-якій іншій формі), банк і клієнт
допускають використання підписів
клієнта у вигляді електронно-цифрового
підпису та/або підтвердження через
пароль, спрямований банком через
верифікований номер телефону, який
належить уповноваженій особі клієнта з
правом „першого" підпису. Підписання
договорів і угод таким чином
прирівнюється до укладення договорів
та угод у письмовій формі.

Судом встановлено, що позивач свої
зобов'язання за договором виконав
належним чином.

Так, на виконання умов договору
відповідачу на його поточний рахунок
було відкрито кредитний ліміт понад 83
000,00 грн., що підтверджується наявною в
матеріалах справи банківською
випискою з поточного рахунку
останнього.

Про належне виконання позивачем своїх
зобов'язань за договором свідчить
також відсутність з боку відповідача
претензій та повідомлень про порушення
банком (позивачем) умов договору.

Втім, відповідач свої обов'язки за
договором в частині повернення кредиту
(використаного кредитного ліміту),
належним чином не виконав, внаслідок
чого станом на 19.09.2014 за ним утворилось
29 558,42 грн. заборгованості.

З метою досудового врегулювання даного
спору, 07.08.2014 позивачем було надіслано
відповідачу претензію №10325CNC3S00P,
відповідно до якої позивач інформував
останнього про наявність
заборгованості за договором та вимагав
її погашення.

Посилаючись на те, що відповідач на
зазначену претензію не відповів, суму
заборгованості за договором не
погасив, позивач просить суд стягнути з
відповідача 29 558,42 грн. заборгованості
по сплаті кредиту.

В обґрунтування розміру заявлених
позовних вимог позивач посилався на те,
що відповідачем частина використаного
кредитного ліміту була повернута, у той
час, як решта грошових зобов'язань
відповідача залишились не виконаними.

На підтвердження здійснених
фінансових операцій за кредитним
договором позивачем надано суду
банківські виписки з позичкового
(поточного) та відсоткового рахунків
відповідача за спірний період.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Оскільки відповідачем не надано суду
ані відзиву на позовну заяву, ані
будь-яких інших доказів та/або
документів, що впливають на вирішення
даного спору по суті, суд у
відповідності до ст. 75 ГПК України,
здійснював розгляд даної справи за
наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, заслухавши пояснення
представника позивача, суд встановив,
що заявлена позовна вимога підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 2 п. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1054, ч. 1 ст. 1049, ч. 2 ст.
1050, ст. 627 Цивільного кодексу України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Пунктом 3.18.4.1.3 договору передбачено, що
у випадку непогашення кредиту
починаючи з 91 дня після дати завершення
періоду, в якому дебетове сальдо
підлягало обнуленню, кредит вважається
простроченим, а грошові зобов'язання
клієнта вважаються порушеними. При
порушенні клієнтом зобов'язань він
сплачує банку проценти за користування
кредитом в розмірі 48% річних від суми
залишку непогашеної заборгованості та
пеню в розмірі 0,1315% від суми залишку
заборгованості за кожен день
прострочки. Сплата пені здійснюється з
дня, наступного за датою порушення
зобов'язань.

З огляду наведеного, використання
відповідачем кредитного ліміту,
відкритого в рамках договору свідчить
про погодження останнім з «Умовами та
правилами надання банківських послуг»
та, відповідно, породжує у відповідача
обов'язок по поверненню використаного
кредитного ліміту у повному обсязі.

Пунктами 1 та 7 статті 193 ГК України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Не допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином. Дана
норма кореспондує з приписами статей
525, 526 ЦК України.

Відтак, беручи до уваги наведені
нормативні приписи, а також те, що
станом на день прийняття рішення
відповідач суму наданого кредиту
повернув частково, суд дійшов висновку,
що вимога позивача про стягнення з
відповідача 29 558,42 грн. заборгованості
по сплаті кредиту підлягає задоволенню
як така, що доведена позивачем
належними та допустимими доказами та
не спростована у встановленому порядку
відповідачем.

Витрати по сплаті судового збору, у
відповідності до статті 49 ГПК України,
покладаються судом на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124
Конституції України, ст. ст. 22, 49, 59, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, ст.ст. 525, 526, 627, 629, 1049, 1050, 1054
Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 175,
193 Господарського кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (07100, АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» (49094, м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, 50, ідентифікаційний код 14360570)
29 558 (двадцять дев'ять тисячі п'ятсот
п'ятдесят вісім) грн. 42 коп.
заборгованості по сплаті кредиту та 1 827
(одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн.
00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
належного оформлення та підписання, і
може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Повне рішення складено 07.10.2014

Суддя

В.А. Ярема