ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року Справа №
6/16/5022-185/2012(15/39/5022-709/2011)

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді суддівДобролюбової
Т.В., Гоголь Т.Г., Швеця В.О.
(доповідач)розглянувши касаційну
скаргуФізичної особи-підприємця
ОСОБА_4на ухвалуГосподарського суду
Тернопільської області від 19.06.14за
скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шумськ-Інвест" на
діїВідділу державної виконавчої
служби Шумського районного управління
юстиціїта на постановуЛьвівського
апеляційного господарського суду від
04.08.14у справі№ 6/16/5022-185/2012 (15/39/5022-709/2011)
Господарського суду Тернопільської
області за позовомТовариства з
обмеженою відповідальністю
"Шумськ-Інвест"доФізичної
особи-підприємця ОСОБА_4треті особи,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача1.
Шумське районне споживче товариство; 2.
Шумська міська радатретя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні
відповідачаОСОБА_5проусунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою

за участю представників сторін від:

позивача: Назарчук О.М. (дов. від 10.04.13),

відповідача: ОСОБА_7 (дов. від 15.08.11),
ОСОБА_8 (дов. від 15.08.11),

Представники третіх осіб та ВДВС в
судове засідання не з'явилися, хоча
належно повідомлені про час та місце
розгляду касаційної скарги.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Шумськ-Інвест"
звернулося з позовом до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1 шляхом знесення (демонтажу)
належного відповідачу торгового
павільйону НОМЕР_1 загальною площею 19,6
кв.м.

Рішенням Господарського суду
Тернопільської області від 22.07.11 позов
задоволено. Постановами Львівського
апеляційного господарського суду від
07.10.11 та Вищого господарського суду
України від 12.01.12 перевірене рішення
місцевого господарського суду
залишено без змін.

На виконання рішення Господарського
суду Тернопільської області від 22.07.11 у
цій справі було видано наказ від 13.09.12.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Шумськ-Інвест"
звернулося до Господарського суду
Тернопільської області зі скаргою, в
якій, з урахуванням уточнення, просило
визнати неправомірними дії ВДВС
Шумського районного управління
юстиції щодо відмови у відкритті
виконавчого провадження з виконання
судового наказу від 13.09.12 у даній
справі. Також товариство просило
визнати недійсною постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження від 22.11.13 серія ВП № 40894436 та
зобов'язати ВДВС Шумського районного
управління юстиції прийняти судовий
наказ у даній справі від 13.09.12 до
виконання і виконати його в терміни,
встановлені Законом України "Про
виконавче провадження". Обґрунтовуючи
скаргу, Товариство вказувало на
невідповідність оскаржуваної
постанови та дій органу ДВС вимогам
Закону України "Про виконавче
провадження". Водночас заявник
вказував на те, що відмова державного
виконавця у відкритті виконавчого
провадження з виконання судового
наказу у зв'язку із не зазначенням у
ньому стягувача є безпідставною,
оскільки в оскаржуваній постанові ДВС
у графі "стягувач" державним виконавцем
вже зазначено особу стягувача - ТОВ
"Шумськ-Інвест".

Ухвалою Господарського суду
Тернопільської області від 19.06.14,
винесеною суддею Шумським І.П., скаргу
задоволено частково: визнано
неправомірними дії ВДВС Шумського
районного управління юстиції щодо
відмови у відкритті виконавчого
провадження з виконання судового
наказу від 13.09.12 у даній справі; визнано
недійсною постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження ВП
№40894436 від 22.11.13; в решті вимог скарги
відмовлено. Вмотивовуючи оскаржувану
ухвалу, суд виходив з того, що не
зазначення стягувача у судовому наказі
від 13.09.12 жодним чином не впливає на
можливість виконання судового рішення
та не порушує вимог Закону України "Про
виконавче провадження". Водночас судом
враховано і обставини щодо обізнаності
органу ДВС про особу - стягувача за
судовим наказом, відповідно до якого на
відповідача покладено обов'язок зі
звільнення спірної земельної ділянки.
Відмова у решті вимог скарги
вмотивована відсутністю у суду права
вчиняти замість державного виконавця
дії, пов'язані із здійсненням
виконавчого провадження. При цьому суд
керувався приписами статей 11, 17, 18, 26
Закону України "Про виконавче
провадження".

Львівський апеляційний господарський
суд, колегією суддів у складі: Скрипчук
О.С. - головуючий, Гриців В.М., Матущак
О.І., постановою від 04.08.14 перевірену
ухвалу місцевого господарського суду
залишив без змін з тих же підстав.

Не погоджуючись з прийнятими у справі
судовими актами, Фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся з
касаційною скаргою до Вищого
господарського суду України, в якій
просить ухвалу і постанову скасувати, а
у задоволенні скарги відмовити. В
обґрунтування доводів касаційної
скарги, скаржник вказує на
неврахування судами обставин щодо
пропуску заявником строку на
оскарження дій державного виконавця.
Також скаржник зазначає про те, що
надана товариством заява про
доповнення скарги на дії ДВС вимогою
щодо скасування постанови ДВС, є
фактично заявою про збільшення
позовних вимог. При цьому посилається
на порушення судами приписів статей 18,
26, 31 Закону України "Про виконавче
провадження".

На адресу Вищого господарського суду
України від Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шумськ-Інвест"
надійшов відзив на касаційну скаргу, в
якому позивач вказав про законність та
обґрунтованість оскаржуваних судових
актів, у зв'язку з чим просить залишити
їх без змін, а касаційну скаргу без
задоволення.

Вищий господарський суд України,
заслухавши доповідь судді Швеця В.О.,
пояснення представників сторін,
переглянувши матеріали справи і доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування
господарськими судами приписів
чинного законодавства, відзначає
наступне.

Господарськими судами попередніх
інстанцій установлено та підтверджено
матеріалами справи, що рішенням
Господарського суду Тернопільської
області від 22.07.11 у даній справі (яке
набрало законної сили 07.10.11) зобов'язано
відповідача звільнити самовільно
зайняту земельну ділянку за адресою:
АДРЕСА_1 шляхом знесення (демонтажу)
належного відповідачу торгового
павільйону НОМЕР_1 загальною площею 19,6
кв.м. та стягнуто з останнього на
користь позивача судові витрати. На
виконання цього рішення Господарським
судом Тернопільської області 13.09.12
виданий відповідний наказ. Судами
також установлено, з підтвердженням
матеріалами справи, що 22.11.13 ВДВС
Шумського районного управління
юстиції було винесено постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження ВП № 40894436 з виконання
наказу від 13.09.12 у даній справі, яка
отримана Товариством з обмеженою
відповідальністю "Шумськ-Інвест" 28.11.13.
Підставою для винесення державним
виконавцем постанови від 22.11.13
визначено невідповідність виконавчого
документа вимогами пункту 3 статті 18
Закону України "Про виконавче
провадження" у зв'язку із не
зазначенням стягувача у судовому
наказі. Як убачається з матеріалів
справи, предметом оскарження є
неправомірність дій ВДВС Шумського
районного управління юстиції щодо
відмови у відкритті виконавчого
провадження з виконання судового
наказу від 13.09.12 та прийнята у зв'язку із
цим постанова державного виконавця від
22.11.13. Відповідно до статті 124
Конституції України та статті 115
Господарського процесуального Кодексу
України рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом України
"Про виконавче провадження". Відповідно
до статті 11 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії;
державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом. Отже, визначені законом
повноваження державного виконавця
повинні використовуватися останнім у
повному обсязі з метою фактичного
виконання прийнятого судового рішення.
За правилами статті 84 Господарського
процесуального кодексу України
резолютивна частина має містити
висновок про задоволення позову або
про відмову в позові повністю чи
частково по кожній з заявлених вимог.
Резолютивна частина рішення
Господарського суду Тернопільської
області від 22.07.11 у даній справі
відповідає наведеній вимозі статті 84
вказаного Кодексу та змісту заявленої
позовної вимоги, а наказ
господарського суду від 13.09.12
відповідає резолютивній частині
рішення. Водночас зі змісту рішення від
22.07.11 та виданого на його виконання
наказу від 13.09.12 вбачається, що на
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичну особу ОСОБА_4 покладено
обов'язок звільнити самовільно зайняту
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1,
шляхом знесення (демонтажу) належного
йому торгового павільйону НОМЕР_1
загальною площею 19,6 кв.м. З огляду на
наведене, колегія суддів погоджується
з висновком судів попередніх
інстанцій, що судове рішення про
звільнення земельної ділянки за своєю
сутністю не передбачає можливості
зазначення у ньому стягувача, а саме
фізичної або юридичної особи, на
користь чи в інтересах якої видано
виконавчий документ, що, в свою чергу,
унеможливлює визначення у судовому
наказі особи стягувача та не
перешкоджає виконанню наказу. При
цьому судами правомірно враховані і
приписи статті 89 Господарського
процесуального кодексу України, якою
передбачено можливість звернення
державного виконавця до
господарського суду за роз'ясненням
прийнятого ним рішення. Таким чином,
суди попередніх інстанцій
обґрунтовано визнали неправомірними
дії ВДВС Шумського районного
управління юстиції щодо відмови у
відкритті виконавчого провадження з
виконання наказу від 13.09.12 у даній
справі та визнали недійсною постанову
про відмову у відкритті виконавчого
провадження від 22.11.13 ВП № 40894436. Довід
касаційної скарги щодо пропуску
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Шумськ-Інвест"
строку на оскарження постанови ВДВС
від 22.11.13, не може бути підставою для
скасування судових актів у справі,
оскільки, як установлено судами,
відповідно до довідки поштового
відділення постанова державного
виконавця від 22.11.13 отримана
товариством 28.11.13, а скарга останнім
подана до суду 09.12.13 в межах
десятиденного строку, з врахуванням
того, що 07.12.13 та 08.12.13 були вихідними
днями. Інші доводи касаційної скарги
також визнаються непереконливими,
позаяк не спростовують установленого
господарськими судами. Відтак, колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування переглянутої постанови та
задоволення касаційної скарги.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 04.08.14 у справі
№ 6/16/5022-185/2012(15/39/5022-709/2011)
Господарського суду Тернопільської
області залишити без змін.

Головуючий суддя:
Т. Добролюбова

Судді:
Т. Гоголь

В. Швець