ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2014 р.
справа №
911/4089/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Яреми В.А., розглянувши
матеріали справи

за позовом Державного підприємства
«Національна атомна енергогенеруюча
компанія «Енергоатом» в особі
Відокремленого підрозділу «Рівненська
атомна електрична станція» Державного
підприємства «Національна атомна
енергогенеруюча компанія
«Енергоатом», м. Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укратоменерго»,
Київська обл., с. Білогородка

про стягнення 24 802,13 гривень

за участю представників:

від позивача: Кошмак Л.С. (довіреність
б/н від 27.03.2014)

від відповідача: Крупа В.М. (довіреність
б/н від 29.09.2014)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

18.09.2014 Державне підприємство
«Національна атомна енергогенеруюча
компанія «Енергоатом» в особі
Відокремленого підрозділу «Рівненська
атомна електрична станція» Державного
підприємства «Національна атомна
енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
(далі-ДП «НАЕК «Енергоатом»/позивач)
звернулось до господарського суду
Київської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укратоменерго»
(далі-ТОВ «Укратоменерго»/відповідач)
про стягнення 24 802,13 грн., з яких: 23 490,00
грн. заборгованості по оплаті вартості
наданих послуг, 1 040,85 грн. інфляційних
втрат та 271,28 грн. 3% річних.

Відповідач наявність 23 490,00 грн.
заборгованості по оплаті вартості
наданих послуг визнав у повному обсязі,
а у задоволенні решти позовних вимог
просив суд відмовити з підстав,
викладених у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 23.09.2014 порушено провадження
у справі №911/4089/14 та призначено справу
до розгляду на 07.10.2014.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності та заслухавши
пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

30.10.2012 між Відокремленим підрозділом
«Рівненська атомна електрична
станція» ДП «НАЕК «Енергоатом» та ТОВ
«Укратоменерго» було укладено договір
№30/10/12 на виконання робіт за темою
«Доведення межі вогнестійкості ферм
покрівлі машзалу блоку №2 до
нормативних вимог (0,75г)».

З метою виконання передбачених
означеним договором робіт, відповідач
листами №224, №254 від 31.10.2013 та 12.12.2013
просив позивача надати дозвіл на
проживання працівників ТОВ
«Укратоменерго» в гуртожитку
«Електрон», що перебуває на балансі
Відокремленого підрозділу «Рівненська
атомна електрична станція» ДП «НАЕК
«Енергоатом».

На виконання досягнутих між сторонами
усних домовленостей, протягом, зокрема,
лютого-травня, липня 2014 позивачем були
надані відповідачу послуги проживання
найманих працівників останнього у
гуртожитку, загальною вартістю 23 490,00
грн., що підтверджується підписами та
відбитками печаток сторін на актах
наданих послуг:

- №13 від 28.02.2014 на суму 5 715,00 грн.,

- №18 від 31.03.2014 на суму 4 275,00 грн.,

- №21 від 30.04.2014 на суму 6 120,00 грн.,

- №29 від 31.05.2014 на суму 6 975,00 грн., а також
підписом та відбитком печатки позивача
на акті наданих послуг №41 від 29.07.2014 на
суму 405,00 грн. Копії зазначених актів
містяться в матеріалах справи.

Втім, відповідач вартість наданих
послуг за означений період не оплатив,
внаслідок чого за ним утворилось 23 490,00
грн.

Надання позивачем протягом спірного
періоду послуг проживання найманих
працівників відповідача у гуртожитку,
як і наявність 23 490,00 грн.
заборгованості по оплаті таких послуг
визнається відповідачем у повному
обсязі.

З метою досудового врегулювання даного
спору, 01.08.2014 позивачем було надіслано
відповідачу претензію №001/7189,
відповідно до якої позивач вимагав
оплати вартості наданих послуг за
спірний період. Зазначену претензію
відповідач отримав 07.08.2014, що
підтверджується наданою суду копією
отриманого останнім примірника
претензії, зареєстрованої 07.08.2014 за
вхідним номером 68, а також, у
відповідності до пояснень
представника відповідача, визнається
останнім.

Посилаючись на те, що відповідач на
зазначену претензію не відповів,
остаточні розрахунки не провів,
позивач просить суд стягнути з
відповідача 23 490,00 грн. заборгованості
по оплаті вартості послуг проживання у
гуртожитку, наданих протягом
лютого-травня, липня 2014.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, заслухавши пояснення
представників сторін, суд встановив, що
заявлена позовна вимога підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Так, приписами ч.ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України встановлено, що
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 202, ч.ч. 1, 2 ст. 205 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків.

За таких обставин, виходячи з аналізу
наведених законодавчих положень,
суб'єктного складу та характеру
правовідносин, суд дійшов висновку, що
відносини між сторонами в частині
заявленої позовної вимоги підпадають
під дію правових норм, що регулюють
правовідносини в сфері послуг,
оскільки угода, яка відбулась між
сторонами у вигляді підписання спірних
актів наданих послуг за своєю правовою
природою є договором про надання
послуг.

Приписами ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903, ч. 2 ст. 530
Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

З огляду наведеного, отримання
відповідачем 07.08.2014 претензії позивача
№001/7189 від 01.08.2014 з вимогою про оплату
вартості послуг проживання у
гуртожитку на суму 23 490,00 грн., надання
та вартість яких визнається
відповідачем, породжує в останнього
обов'язок щодо їх оплати у повному
обсязі, в силу положень ч. 2 ст. 530 ЦК
України, до 15.08.2014.

Посилання ж позивача на виникнення у
відповідача обов'язку по оплаті
вартості наданих послуг у строки,
передбачені Положенням про гуртожитки
053-09-П-УСР, тобто не пізніше 10-го числа
наступного за розрахунковим місяцем,
оцінюються судом критично з огляду на
ненадання суду доказів належним чином
оформленого погодження сторін строку
(терміну) виконання відповідачем своїх
грошових зобов'язань.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином. Дана
норма кореспондує з приписами статей
525, 526 ЦК України.

За таких обставин, беручи до уваги
наведені нормативні приписи, а також
враховуючи те, що станом на день
прийняття рішення відповідач надані
послуги не оплатив, суд дійшов
висновку, що вимога позивача про
стягнення з відповідача 23 490,00 грн.
заборгованості по оплаті вартості
послуг проживання у гуртожитку,
наданих протягом лютого-травня, липня
2014 підлягає задоволенню як така, що
доведена позивачем належними та
допустимими доказами та визнана
відповідачем у повному обсязі.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань в
частині оплати вартості наданих
послуг, позивач просить суд стягнути з
першого:

- 1 040,85 грн. інфляційних втрат,
нарахованих за періоди:

з 01.04.2014 по 31.08.2014 на 5 715,00 грн.
заборгованості за лютий 2014,

з 01.05.2014 по 31.08.2014 на 4 275,00 грн.
заборгованості за березень 2014,

з 01.06.2014 по 31.08.2014 на 6 120,00 грн.
заборгованості за квітень 2014,

з 01.07.2014 по 31.08.2014 на 6 975,00 грн.
заборгованості за травень 2014;

- 271,28 грн. 3% річних, нарахованих за
періоди:

з 11.03.2014 по 18.09.2014 на 5 715,00 грн.
заборгованості за лютий 2014,

з 11.04.2014 по 18.09.2014 на 4 275,00 грн.
заборгованості за березень 2014,

з 11.05.2014 по 18.09.2014 на 6 120,00 грн.
заборгованості за квітень 2014,

з 11.06.2014 по 18.09.2014 на 6 975,00 грн.
заборгованості за травень 2014,

з 11.08.2014 по 18.09.2014 на 405,00 грн.
заборгованості за липень 2014.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Водночас, статтею 612 ЦК України
унормовано, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

З огляду наведеного, а також враховуючи
встановлений ч. 2 ст. 530 ЦК України строк
виконання боржником обов'язку, момент
якого не встановлений, а саме у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, суд дійшов висновку, що право на
нарахування інфляційних втрат та 3%
річних за не оплату вартості послуг
проживання у гуртожитку, наданих
протягом лютого-травня, липня 2014,
вимогу про сплату яких відповідач
отримав 07.08.2014, у позивача виникло лише
з 15.08.2014.

Враховуючи вищевикладене, а також
заявлений позивачем період, суд
здійснював обрахунок:

- інфляційних втрат з 15.08.2014 по 31.08.2014 на
23 490,00 грн. сукупної заборгованості;

- 3% річних з 15.08.2014 по 18.09.2014 на 23 490,00 грн.
сукупної заборгованості.

Оскільки арифметично вірний розмір
інфляційних втрат та 3% річних,
заявлених позивачем до стягнення та
обрахованих судом, з урахуванням вимог
вищезазначених норм Закону, становить
187,92 грн. та 67,57 відповідно, тому вимога
позивача про стягнення з відповідача 1
040,85 грн. інфляційних втрат та 271,28 грн. 3%
річних підлягає частковому
задоволенню у розмірі 187,92 грн. та 67,57
відповідно.

Витрати по сплаті судового збору, у
відповідності до ч. 5 ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються судом на
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124
Конституції України, ст. ст. 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, ст. ст. 11, 202, 205, 612, 625, 901, 903
Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193
Господарського кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укратоменерго» (08140,
Київська обл., Києво-Святошинський р-н,
с. Білогородка, вул. Леніна, 60,
ідентифікаційний код 32999544) на користь
Державного підприємства «Національна
атомна енергогенеруюча компанія
«Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Вєтрова,
3, ідентифікаційний код 24584661) в особі
Відокремленого підрозділу «Рівненська
атомна електрична станція» Державного
підприємства «Національна атомна
енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
(34400, Рівненська обл., м. Кузнецовськ,
ідентифікаційний код 05425046) 23 490
(двадцять три тисячі чотириста
дев'яносто) грн. 00 коп. заборгованості,
187 (сто вісімдесят сім) грн. 92 коп.
інфляційних втрат, 67 (шістдесят сім)
грн. 57 коп. 3% річних та 1 749 (одну тисячу
сімсот сорок дев'ять) грн. 17 коп.
судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
належного оформлення та підписання, і
може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Повне рішення складено 10.10.2014.

Суддя

В.А. Ярема