ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2014 року
Справа № 904/3599/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Джихур О.В.
(доповідач)

суддів: Лисенко О.М., Вечірко І.О.

секретар судового засідання: Ситникова
М.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Єршов Ю.В. представник,
довіреність №17 від 28.09.14;

від відповідача: Подопригора Д.Ю.
представник, довіреність №30 від 23.09.14

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Приватного акціонерного
товариства "Криворізький завод
гірнічного обладнання", м. Кривий Ріг

на рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 24 липня
2014 року у справі № 904/3599/14

за позовом Приватного підприємства
фірма "Мрія-94", м. Харків

до Приватного акціонерного товариства
"Криворізький завод гірнічного
обладнання", м. Кривий Ріг

про стягнення заборгованості у сумі 61
545,08 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 24 липня
2014 року (суддя Мельниченко І.Ф.) позовні
вимоги Приватного підприємства фірма
"Мрія-94", м. Харків до Приватного
акціонерного товариства "Криворізький
завод гірнічного обладнання", м. Кривий
Ріг про стягнення заборгованості у
сумі 61 545,08 грн. задоволено, стягнуто з
Приватного акціонерного товариства
"Криворізький завод гірничого
обладнання" на користь Приватного
підприємства фірма "Мрія-94" 52 488 грн.
основного боргу, 3 267, 18 грн. пені, 586, 71
грн. річних, 5 203, 19 грн. інфляції, 1 827
грн. судового збору.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області мотивовано
неналежним виконанням відповідачем
умов договору поставки №113 від 19 грудня
2013 року, укладеним між Приватним
підприємством фірмою "Мрія-94", м. Харків
та Приватним акціонерним товариством
"Криворізький завод гірнічного
обладнання", м. Кривий Ріг в частині
розрахунку за поставлений товар.

Не погодившись з вказаним рішенням
відповідач його оскаржує на предмет
невідповідності нормам матеріального
та процесуального права.

Скаржник зазначає, що в супереч
пунктам А.9 EXW поставки за Інкотермс 2000
та п.4.1 договору поставки №113 від 19
грудня 2013 року відповідач не надав
позивачу жодного документа, які
необхідні для розрахунку та поставку
за товар такі як:сертифікат або паспорт
якості позивача або виробника,
пакувальні документи, сертифікат
санітарно -гігієнічного висновку і
сертифікат радіологічної безпеки,
оригінал рахунку на оплату товару,
транспортні та супровідні документи,
акт прийому -передачі ресурсів. Докази
надання позивачем вказаних документів
відповідачу в матеріалах справи
відсутні, до позовної заяви не додані,
позивачем також не заперечується факт
не надання необхідних документів
відповідачеві.

Посилаючись на приписи ч.2 ст.662
Цивільного кодексу України відповідач
стверджує, що зобов'язання з поставки
товару з боку позивача не можна вважати
виконаними належним чином, оскільки
відповідачу не було надано повного
пакету документів, необхідних для
здійснення взаєморозрахунків, а тому
вимоги оплати за поставлений товар,
нараховані штрафні санкції за
порушення терміну оплати товару слід
вважати безпідставними.

Скаржник вважає, що він не мав змоги
виконати своє зобов'язання по оплаті за
поставлений товар, оскільки позивач не
в повному обсязі виконав своє
зобов'язання зо договором поставки №113,
в результаті чого зупинив його
виконання до повного виконання
позивачем свого зобов'язання
відповідно до вимог ч.3 ст.220, ст.221
Господарського кодексу України, ч.3
ст.538 Цивільного кодексу України.

Приватне акціонерне товариство
"Криворізький завод гірнічного
обладнання" також не погоджується з
періодом визначеним позивачем щодо
розрахунку штрафних санкцій, а саме з 11
лютого 2014 року по 07 липня 2014 року та з 04
березня 2014 року по 07 липня 2014 року, хоча,
як стверджує скаржник заява про
збільшення позовних вимог направлена
підприємству 27 червня 2014 року, тобто
період нарахування штрафних санкцій
має бути з 11 лютого 2014 року по 27 червня
2014 року та з 04 лютого 2014 року по 27 червня
2014 року.

Наводячи свій розрахунок процентів та
суми пені відповідач вважає, що в
оскаржуваному рішенні господарського
суду наведений помилковий розрахунок
сум штрафних санкцій.

Скаржник просить скасувати рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 24 липня 2014 року в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача заборгованості у розмірі 52 488,
00 грн., пеню у розмірі 3 267, 18 грн., 586, 71
грн. 3% річних, 5 203, 19 грн. інфляції та 1
827, 00 грн. судового збору, припинити
провадження у справі № 904/3599/14.

Позивач доводи апеляційної скарги
заперечує, вважає рішення
господарського суду від 24 липня 2014 року
законним, просить залишити його без
змін, апеляційну скаргу без
задоволення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що 19 грудня
2013 року між Приватним підприємством
фірма "Мрія-94" (постачальник) та
Приватним акціонерним товариством
"Криворізький завод гірничого
обладнання" (покупець) укладено договір
поставки №113, відповідно до умов якого
постачальник зобов'язується поставити
та передати в обумовлені строки у
власність покупця поліетилен ПЕ2НТ 22-12,
а покупець зобов'язується прийняти цей
товар та своєчасно здійснити його
оплату згідно умов договору.

Даний договір вступає в силу з моменту
підписання його сторонами та діє до 31
грудня 2014 року (п.7.1. договору).

В п.3.1. договору сторони узгодили, що
постачальник здійснює поставку товару
партіями на умовах: EXW зі складу
постачальника (Інкотермс-2000); товар
повинен бути підготовлений
постачальником не пізніше 5 днів з
моменту узгодження заявки.

Згідно п.4.1. договору, покупець оплачує
поставлений постачальником товар за
ціною узгодженою та вказаної в
рахунках-фактурах та накладних згідно
двосторонньо підписаної специфікацій.

19 грудня 2013 року сторонами була
підписана специфікація №1, відповідно
до п.1 якої загальна ціна за поставлений
товар складає 52 499, 99 грн.

В п.4 вказаної специфікації сторони
передбачили, що оплата за поставлений
товар буде здійснюватися протягом 45
календарних днів з моменту поставки
товару, відповідно датою поставки є
дата в податковій накладній з поміткою
в товаротранспортних накладних (п.6
специфікації).

На виконання умов договору позивач
поставив відповідачу товар на загальну
суму 52 488 грн., що підтверджується
видатковими накладними №3355 від 27
грудня 2013 року, №77 від 17 січня 2014 року
(а.с.11, 14).

Товар був отриманий представником
відповідача на складі позивача на
підставі довіреностей №2422 від 26 грудня
2013 року, №39 від 13 січня 2014 року, що не
заперечується представниками сторін.

Проте, в обумовлений в договорі строк
оплата за отриману продукцію
відповідачем не була здійснена, докази
виконання своїх зобов'язань з оплати
продукції відповідачем не було надано
ані господарському суду, ані
апеляційній інстанції.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту, або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Таким чином, вимоги позивача щодо
стягнення основного боргу в сумі 52 488
грн. є обґрунтованими і правомірно
задоволені господарським судом.

Позивачем заявлено до стягнення пеня
за загальний період з 11 лютого 2014 по 07
липня 2014 року в сумі 3 267, 18 грн., 3% річних
в сумі 586, 71 грн., інфляційні втрати в
сумі 5 203, 19 грн. за період лютий - липень
2014 року (з врахуванням заяви про
збільшення розміру позовних вимог
-а.с.84).

Виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом (ч.1
ст.548 Цивільного кодексу України).

За приписами ст.611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема у
вигляді сплати неустойки.

Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові,
у разі порушення боржником
зобов'язання.

За порушення строків оплати пунктом 8.1
договору передбачена відповідальність
у вигляді пені в розмірі подвійної
облікової ставки Національного Банку
України за кожен день прострочення.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Дослідивши розрахунок пені,
інфляційних витрат, річних судова
колегія вважає що розрахунок позивача
відповідає фактичним обставинам
справи, правильно враховує положення
листа Верховного Суду України від 03
квітня 1997 року №62-97р "Рекомендації
відносно порядку застосування
індексів інфляції при розгляді судових
справ".

Отже, господарський суд правомірно
задовольнив позов в частині стягнення
пені в сумі 3 267, 18 грн., 586, 71 грн. річних, 5
203, 19 грн. інфляційних втрат.

Доводи скаржника апеляційний
господарський суд вважає
безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ст.666 Цивільного кодексу
України, якщо продавець не передає
покупцеві приналежності товару та
документи, що стосуються товару та
підлягають переданню разом з товаром
відповідно до договору купівлі-продажу
або актів цивільного законодавства,
покупець має право встановити розумний
строк для їх передання. Якщо
приналежності товару або документи, що
стосуються товару, не передані
продавцем у встановлений строк,
покупець має право відмовитися від
договору купівлі-продажу та повернути
товар продавцеві.

Доказів, які б свідчили, що в пакеті
документів на товар, що передавався
відповідачеві, були відсутні
документи, що підтверджують якість
товару, оригінал рахунку на оплату,
транспортні та супровідні документи, а
також акт прийому-передачі ресурсів,
відповідач, відповідно до статей 32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, не надав.

Матеріали справи не містять доказів
звернення відповідача до позивача з
вимогою про надання всього пакету
товаро -супровідних документів, що
свідчить про отримання ним всіх
передбачених договором документів.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України надає
право позивачу змінити підставу або
предмет позову, збільшити або зменшити
розмір позовних вимог, відмовитись від
позову до прийняття рішення судом
першої інстанції.

З заявою про збільшення розміру
позовних вимог позивач звернувся до
господарського суду 08 липня 2014 року,
тобто до ухвалення рішення у даній
справі, а відтак період за який
нараховано пеня, 3% річних визначено
правильно.

З врахуванням викладеного рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 24 липня 2014 року відповідає
діючому законодавству, підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.49, 99, 103 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 24 липня
2014 року у справі № 904/3599/14 залишити без
змін.

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Криворізький
завод гірнічного обладнання", м. Кривий
Ріг залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку у двадцятиденний
строк до Вищого господарського суду
України.

Головуючий суддя
О.В. Джихур

Суддя
О.М. Лисенко

Суддя
І.О. Вечірко

(Дата підписання постанови в
повному обсязі 02.10.14 р.)