ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 року Справа № 903/485/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіОстапенка
М.І.,суддіКондратової
І.Д.,суддіСтратієнко Л.В.,за участю
представників сторін від позивача не
з'явився;від відповідача не
з'явився;розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Виробниче
підприємство "Електросервіс"на
рішення Господарського суду
Волинської області від 10.06.2014 року та
постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 05.08.2014 рокуу
справі№ 903/485/14 Господарського суду
Волинської областіза
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Підприємство
"Тавріда Електрік Україна"доТовариства
з обмеженою відповідальністю
"Виробниче підприємство
"Електросервіс"простягнення 53 012,33
грнВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Підприємство
"Тавріда Електрік Україна" (надалі - ТОВ
"Підприємство "Тавріда Електрік
Україна", позивач) звернулось до
господарського суду з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Виробниче
підприємство "Електросервіс" (надалі -
ТОВ "Виробниче підприємство
"Електросервіс", відповідач) про
стягнення 50000,00 грн заборгованості за
поставлений товар згідно накладних на
відвантаження готової продукції, 2100,00
грн інфляційних втрат та 912,33 грн - трьох
процентів річних.

Відповідач відзив на позов у суді
першої інстанції не надав, а тому
справа розглянута за наявними
матеріалами відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
(надалі - ГПК) України.

Рішенням Господарського суду
Волинської області від 10.06.2014 року
(суддя Якушева І.О.), яке залишене без
змін постановою Рівненського
апеляційного господарського суду від
05.08.2014 року (судді : Гулова А.Г., Маціщук
А.В., Сініцина Л.М.), позов задоволено
повністю, стягнуто з відповідача на
користь позивача 50000,00 грн
заборгованості, 912,33 грн процентів
річних, 2100,00 грн збитків, завданих
інфляцією, 1827,00 грн витрат, пов'язаних з
оплатою судового збору.

Не погоджуючись з прийнятими рішенням
та постановою, відповідач звернувся до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій посилаючись
на порушення судами норми ч. 2 ст. 530, ч. 2
ст. 625 Цивільного кодексу (надалі - ЦК)
України, просить скасувати рішення
Господарського суду Волинської
області від 10.06.2014 року та постанову
Рівненського апеляційного
господарського суду від 05.08.2014 року,
прийняти нове рішення, яким в позові
відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши згідно ст. 1115, ч. 1 ст. 1117 ГПК
України наявні матеріали справи на
предмет правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх
встановлення в судових рішеннях, а
також правильності застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
суд касаційної інстанції вважає, що
касаційну скаргу слід залишити без
задоволення з таких підстав.

У справі, що переглядається, суди
попередніх інстанцій встановили, що у
період із 24 вересня по 3 жовтня 2010 року
ТОВ "Підприємство "Тавріда Електрік
Україна" продало ТОВ "Виробниче
підприємство "Електросервіс" товар на
загальну суму 428364,00 грн, що
підтверджено видатковими накладними.
Видаткові накладні підписано
уповноваженими особами відповідача на
отримання товару, повноваження яких
підтверджуються довіреностями № 1208
від 23.09.2013 року, № 1267 від 30.09.2013 року №1281
від 02.10.2013 року.

Відповідач за отриманий товар
розрахувався частково, внаслідок чого
у нього утворилася заборгованість
перед позивачем у сумі 50000,00 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції, з
яким погодився й апеляційний суд,
виходив із того, що за нормами ст. 692 ЦК
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару, та, установивши факт наявності
заборгованості по оплаті поставленого
товару, дійшов висновку про покладення
на нього відповідальності відповідно
до ч. 2 ст. 625 ЦК України, за якою боржник,
у разі прострочення виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення та три проценти річних
від простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Висновок попередніх судових інстанцій
про наявність правових підстав для
задоволення позову є законним,
обґрунтованим, відповідає нормам
матеріального і процесуального права,
фактичним обставинам та наявним
матеріалам справи.

Твердження відповідача щодо порушення
судом першої інстанції норми ч. 2 ст. 530
ЦК України та передчасність заявлених
вимог позивача з огляду на відсутність
пред'явлення позивачем вимоги про
сплату боргу в порядку, визначеному
цією нормою, суд апеляційної інстанції
правильно відхилив, оскільки зі ст. 692
ЦК України вбачається, що за загальним
правилом, обов'язок покупця оплатити
товар виникає після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на товар. Це правило діє,
якщо спеціальними правилами або
договором купівлі - продажу не
встановлено інший строк оплати. В
даному випадку інший строк оплати не
встановлений, відтак, обов'язок
відповідача оплатити товар (з огляду на
приписи ст. 692 ЦК України) виник з
моменту його прийняття відповідачем за
видатковими накладними. Доводи
касаційної скарги з цього приводу є
безпідставними.

Так само є безпідставними й доводи
заявника касаційної скарги щодо
порушення судами норми ч. 2 ст. 625 ЦК
України, оскільки законом не визначено
форму пред'явлення такої вимоги
кредитора, останній може здійснити
своє право будь-яким шляхом: як шляхом
звернення до боржника з претензією,
листом, телеграмою тощо, так і шляхом
пред'явлення через суд вимоги у
визначеній законом процесуальній
формі - формі позову. Тому для
застосування правових наслідків
прострочення виконання грошових
зобов'язань, визначених у ч. 2 ст. 625 ЦК
України, попереднє звернення кредитора
з вимогою до пред'явлення позову не є
обов'язковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 11110 ГПК України
підставою для скасування рішення
місцевого господарського суду та
постанови апеляційного господарського
суду є порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, Вищий господарський
суд України не встановив порушення чи
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
які б призвели до прийняття
неправильного судового рішення у
справі.

З урахуванням наведеного, касаційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а оскаржувані судові
рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Виробниче
підприємство "Електросервіс" залишити
без задоволення, а рішення
Господарського суду Волинської
області від 10.06.2014 року та постанову
Рівненського апеляційного
господарського суду від 05.08.2014 року у
справі № 903/485/14- без змін.

Головуючий суддя
Остапенко М.І.Суддя
Кондратова І.Д.Суддя
Стратієнко Л.В.