Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

від "29" вересня 2014 р.
Справа № 906/1088/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Сікорської Н.А. ,

за участю представників сторін:

від позивача: Бойченко С.В., довіреність
від 01.07.2014р.;

від відповідача: не з'явився;

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агріка-М"
(с.Вільхуватка, Великобурлуцький район,
Харківська область)

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
"Володарська" (с.Солодирі,
Володарсько-Волинський район,
Житомирська область)

про стягнення 84324,97 грн.

Позивач подав позов про стягнення з
відповідача заборгованості в сумі 84324,97
грн., з яких 71920,00 грн. - заборгованість з
оплати фактично наданих послуг; 2714,00
грн. - пеня; 1613,77 грн. - 3% річних; 8076,96 грн. -
інфляційні збитки.

Ухвалою господарського суду від
08.08.2014р. порушено провадження у справі
та призначено до розгляду на 26.08.2014р.

Ухвалою суду від 26.08.2014р. розгляд справи
було відкладено на 29.09.2014р.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги в
повному обсязі з підстав, викладених у
позовній заяві. В судовому засіданні
надав довідку, згідно якої станом на
29.09.2014р. сума основного боргу
відповідача не змінилась та становить
71920,00грн. (а.с.55).

Відповідач не скористався своїм правом
надання письмового відзиву на позовну
заяву та правом на участь в судовому
засіданні: повноважного представника в
судове засідання не направив, про
причини неявки суд не повідомив, хоча
належним чином повідомлявся про час та
місце судового засідання (а.с.53).

Оскільки явка представника
відповідача в судове засідання не
визнана обов'язковою, а надання
письмового відзиву відповідно до вимог
ст.59 ГПК України є правом відповідача, а
не його обов'язком, суд вважає, що
неявка представника відповідача та
неподання відзиву не перешкоджатиме
розгляду справи за наявними в ній
матеріалами відповідно до ст.75 ГПК
України.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

17.07.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Агріка-М"
(виконавець, позивач) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
"Володарська" (замовник, відповідач) був
укладений договір про надання послуг
(а.с.10-12).

Відповідно до п. 1.1. договору виконавець
зобов'язався за завданням замовника
протягом визначеного в договорі строку
надавати за плату послуги по збору
врожаю зернових культур на полях
замовника, що розташовані на території
Житомирської області, с.Солодирі,
загальна площа яких становить 250+/-5%
гектар, а замовник зобов'язався
оплачувати надані послуги. Початок
надання послуг - з 20.07.2013р. (п.1.2
договору).

Відповідно до п.п. 2.2.1 договору
відповідач зобов'язався прийняти від
позивача результати надання послуг,
шляхом складання акту
приймання-передачі наданих послуг.

Пунктом 2.2.2 договору визначено, що
замовник після контролю за
достовірністю актів про надання послуг
виконавцем, зобов'язаний підписувати
ці акти повноважними представниками
сторін. Підписання акту приймання
передачі наданих послуг представником
замовника є підтвердженням
відсутності претензій з його боку.

Згідно п.3.2 договору, здавання послуг
виконавцем та приймання їх результатів
замовником оформлюється Актом
приймання-передачі наданих послуг,
який підписується повноважними
представниками сторін після
фактичного надання послуг та
оформлюється після обробки кожних
150-200га.

На виконання прийнятих на себе
зобов'язань, позивач надав відповідачу
послуги по збиранню озимих зернових
культур комбайнами John Deere 9500 №№12938 ТН,
01753 АХ, про що свідчить двухсторонній
акт здачі-приймання робіт (надання
послуг) від 31.08.2013р. на суму 71920,00грн.
(а.с.41).

Пунктом 3.1 договору сторони визначили,
що вартість послуг з використанням
палива замовника становить 310,00 грн. у
т.ч. ПДВ за 1 га.

Згідно п. 3.3 договору, оплата за
виконані послуги здійснюється
відповідно до рахунку фактури
виконавця протягом 3-х робочих днів
після підписання актів приймання
передачі наданих послуг, кінцевий
розрахунок сплачується після
підписання акту звіряння на протязі
семи банківських днів.

10.09.2013р. сторонами підписано та
скріплено печатками підприємств акт
звірки взаєморозрахунків, відповідно
до якого відповідач має перед
позивачем борг у розмірі 71920,00грн.
(а.с.15).

Відповідач за надані послуги по
збиранню озимих зернових культур
розрахунок не провів.

Внаслідок неналежного виконання
відповідачем своїх зобов'язань за
договором станом на день звернення з
позовом до суду має місце
заборгованість перед позивачем в сумі
71920,00грн.

В порядку ст. 625 ЦК України, позивачем
заявлено до стягнення з відповідача
1613,77 грн. 3% річних за 273 дні прострочки в
оплаті та 8076,96грн. інфляційних за
період з жовтня 2013 р. по травень 2014 р.

Пунктом 4.2 договору сторони
передбачили, що у разі прострочення
оплати послуг, наданих виконавцем,
замовник сплачує пеню у розмірі
облікової ставки НБУ за кожний день
прострочення.

На підставі вищезазначеного пункту
договору, позивачем нараховано
відповідачу пеню в розмірі 2714,24грн. за
період з 20.12.2014 р. по 20.06.2014 р.

Оцінивши в сукупності матеріали справи
та пояснення представника позивача
господарський суд вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню
частково з наступних підстав.

Згідно ст.11 ЦК України, підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є: договори та інші
правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

За ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору, з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи,
позовні вимоги ґрунтуються на
укладеному сторонами договорі №1707 про
надання послуг від 17.07.2013р.

Приписами ст.901 ЦК України передбачено,
що за договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Нормою ст. 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, а за відсутності
таких вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалось, пунктом 3.3 договору
визначено обов'язок замовника оплатити
за виконані послуги протягом 3-х
робочих днів після підписання актів
приймання передачі наданих послуг,
кінцевий розрахунок сплачується після
підписання акту звіряння на протязі
семи банківських днів.

Факт надання відповідачу послуг по
збиранню озимих зернових культур
підтверджується двохстороннім актом
здачі-приймання робіт ( надання послуг)
від 31.08.2013р. на суму 71920,00грн. (а.с.41).

З огляду на виконання позивачем умов
договору про надання послуг №1707 від
17.07.2014р., у відповідача виник обов'язок,
відповідно до п.3.3 договору, здійснити
оплату за отримані послуги до 19.09.2013 р.
включно.

Відповідач своє зобов'язання належним
чином не виконав (в матеріалах справи
відсутні докази, що свідчать про
протилежне), розрахунків з позивачем за
надані послуги не провів.

Наявність заборгованості в сумі
71920,00грн. позивач підтвердив довідкою
за підписом головного бухгалтера
(а.с.55).

Враховуючи наведене, суд вважає
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача 71920,00грн. основного боргу
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення пені в сумі
2714,24грн., суд враховує, що ст. 611 ЦК
України визначено правові наслідки
порушення зобов'язання, зокрема, сплату
неустойки.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 3
ст. 549 ЦК України).

Згідно ч. 6 ст.232 ГК України нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через 6 місяців від дня,
коли зобов'язання мало бути виконано.

Так, судом встановлено, що останнім
днем виконання відповідачем грошового
зобов'язання, відповідно до п.3.3
договору від 17.07.2013р., є 19.09.2013р. Таким
чином, виходячи з приписів ч. 6 ст. 232 ГК
України, право на нарахування пені у
позивача виникло з 20.09.2013р. по 20.03.2014р.

Натомість позивач необґрунтовано
здійснив розрахунок пені за період з
20.12.2013р. по 20.06.2014р. (а.с.4).

Таким чином, враховуючи початок строку
нарахування пені, який визначений
позивачем та закінчення
шестимісячного строку для нарахування
пені розрахунок пені слід здійснити за
період з 20.12.2013р. по 20.03.2014р. становить (
71920,00грн. (сума боргу) х 91 (кількість
прострочених днів) х 6,5% (облікова
ставка НБУ) /365 (кількість днів у
році))=1165,50грн.

Отже, розмір пені, який є правомірним та
підлягає задоволенню складає 1165,50грн.;
вимоги в частині стягнення 1548,74грн.
пені (2714,24 грн. - 1165,50 грн.)
необґрунтовані та задоволенню не
підлягають.

Щодо вимоги про стягнення 1613,77грн. 3%
річних та 8076,96грн. інфляційних, то суд
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення.

Наведені норми свідчать, що за
порушення грошового зобов'язання
боржник на вимогу кредитора,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
врахуванням індексу інфляції та
нараховані 3% проценти річних.

Перевіривши розрахунок 3% річних (а.с. 8),
суд вважає його обґрунтованим, та
таким, що здійснений відповідно до
вимог чинного законодавства України.

Згідно розрахунку, здійсненого судом,
розмір інфляційних за період з жовтня
2013 року по травень 2014р. становить
8401,43грн., проте позивач просить
стягнути 8076,96грн., що є його правом.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач доказів сплати
заборгованості не надав, доводів
позивача не спростував.

Враховуючи викладене, господарський
суд вважає, що позовні вимоги
обґрунтовані, заявлені відповідно до
вимог чинного законодавства,
підтверджуються належними доказами,
наявними в матеріалах справи, та
підлягають задоволенню на суму
82776,23грн., з яких: 71920,00грн. основного
боргу, 1613,77грн. 3% річних, 8076,96грн.
інфляційних та 1165,50грн. пені.

В частині стягнення 1548,74грн. пені
господарський суд відмовляє.

В порядку ст. 49 ГПК України судові
витрати покладаються відповідача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
"Володарська" (12141, Житомирська область,
Володарсько-Волинський район, с.
Солодирі, вул.К.Маркса, 1, код 36334815)

на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агріка-М" (62620,
Харківська область, Великобурлуцький
район, с.Вільхуватка, вул.Синько, 28, код
34173466 )

- 71920,00грн. основного боргу;

- 1613,77грн. 3% річних;

- 1165,50грн. пені;

- 8076,96грн. інфляційних;

- 1793,44грн. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 01.10.14

Суддя
Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- до справи

2- позивачу (рек.)

3 - відповідачу (рек. із зв. повід)