м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Відкритого акціонерного
Національна акціонерна
страхова компанія «Оранта»
до Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «ПЗУ Україна»
про стягнення грошових коштів в
Суддя Цюкало Ю.В.
У засіданні брали участь:
від позивача: Петренко В.О. (за
довіреністю від 04.03.2014);
від відповідача: Бугаєнко Ю.М. (за
довіреністю 15.05.2012).
В судовому засіданні 10
вересня 2014 року, відповідно до положень
ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, було
оголошено вступну та резолютивну
15 липня 2014 року Відкрите
акціонерне товариство Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»
(позивач) подало до канцелярії
Господарського суду міста Києва на
від 07.07.2014 року в якій викладені позовні
вимоги про стягнення із Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ПЗУ Україна» (відповідач)
грошових коштів в порядку регресу в
розмірі 7 372,53 грн. (сім тисяч триста
сімдесят дві гривні 53 копійки).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
страхувальнику позивача було завдано
майнової шкоди внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталась через порушення правил
дорожнього руху водієм
цивільно-правова відповідальність
якого застрахована відповідачем за
полісом № АА/0681508.
Відповідач надав до суду відзив вих. №
1061/13 від 21.08.2014 року на позовну заяву в
якому проти позову, за викладених у
відзиві підстав, заперечує та просить
суд відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі. Так, у відзиві
відповідач посилається на подачу до
позивача заяви про зарахування
зустрічних однорідних вимог № 18-12/2012
від 18.12.2012 року на
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 18.07.2014 року (суддя Цюкало Ю.В.)
прийнято позовну заяву до розгляду та
порушено провадження у справі №
В судовому засіданні 27 серпня 2014 року,
відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України, судом
оголошено перерву до 10 вересня 2014 року,
про що сторін було повідомлено під
Клопотання щодо фіксації судового
процесу учасниками процесу не
заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд
справи здійснювався без застосуванням
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 811
Господарського процесуального кодексу
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд, -
18.05.2011 року між позивачем (надалі -
Страховик) та ОСОБА_3 (далі по тексту -
Страхувальник) було укладено договір
добровільного страхування
транспортного засобу 100-37 № 16 (належним
чином засвідчена копія договору
міститься в матеріалах справи, далі по
тексту - Договір добровільного
страхування або Договір).
Об'єктом Договору добровільного
страхування є транспортний засіб «Nissan
Tiida», державний реєстраційний номер
Транспортний засіб «Nissan Tiida», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 належить
Страхувальнику на праві власності, що
підтверджується Свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_2 (копія свідоцтва міститься в
справі).
Вказаний транспортний засіб позивач
прийняв на страхування, на випадок
пошкодження внаслідок страхових подій
(випадку), зокрема - пошкодження чи
знищення внаслідок дорожньо
транспортної пригоди.
Відповідний страховий випадок настав
04.02.2012р. в м. Львові по вул.
Городоцькій-Головацького, а саме:
відбулося зіткнення автомобіля «Nissan
Tiida», державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, що знаходився під керуванням
Страхувальника та автомобіля «Audi»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_3,
що знаходився під керуванням ОСОБА_4.
За наслідками вказаної
дорожньо-транспортної пригоди
позивачем було перераховано на користь
Страхувальника страхове відшкодування
в розмірі 7 372,53 грн., що підтверджується
(копія розрахункового документу
міститься в справі). Вказаний розмір
страхового відшкодування
підтверджується наявним в матеріалах
справи страховим актом № СТО-12-1994/1 від
01.03.2012р. (належним чином засвідчена
копія акту міститься в матеріалах
справи).
Оцінивши наявні в матеріалах справи
документи та дослідивши в судовому
засіданні докази, господарський суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з наступних
Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
За ст. 193 Господарського кодексу
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
Статтею 1 Закону України «Про
страхування» страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів громадян
та юридичних осіб у разі настання
певних подій (страхових
випадків), визначених договором
страхування або чинним законодавством,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати
громадянами та юридичними особами
страхових платежів (страхових
внесків, страхових премій) та
доходів від розміщення коштів цих
У відповідності до положень частини
другої статті 1187 Цивільного кодексу
України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з положеннями статті 993
Цивільного кодексу України до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
За ст. 27 Закону України «Про
страхування» до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.
Згідно з постановою Залізничного
районного суду м. Львова від 22.03.2012р. у
справі № 1309/1287/12 (належним чином
засвідчена копія постанови містяться в
матеріалах справи),
дорожньо-транспортна пригода
відбулась внаслідок порушення водієм
ОСОБА_4 п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього
руху, затверджених постановою Кабінету
Міністрів України № 1306 від 10.10.2001р.
Останнього визнано винним у скоєнні
правопорушення та притягнуто до
адміністративної відповідальності,
передбаченого ст. 124 КпАП України.
Як свідчать матеріали справи ОСОБА_5
застраховано цивільно-правову
відповідальність за шкоду, заподіяну
майну третіх осіб внаслідок
експлуатації транспортного засобу
«Audi», державний реєстраційний номер
НОМЕР_3, будь-якою особою, яка
експлуатує його на законних підставах,
шляхом укладення з відповідачем поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АА/0681508 (тип договору - 1,
відомості щодо вказаного полісу
У відповідності до ст. 5 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» об'єктом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності є майнові інтереси,
що не суперечать законодавству
України, пов'язані з відшкодуванням
особою, цивільно-правова
відповідальність якої застрахована,
шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну
потерпілих внаслідок експлуатації
забезпеченого транспортного засобу.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності відшкодовує
оцінену шкоду, яка була заподіяна у
результаті ДТП майну третьої особи.
Таким чином, на підставі зазначених
вище норм та у зв'язку з укладенням
відповідачем із ОСОБА_5 полісу
страхування цивільно-правової
відповідальності № АА/0681508, відповідач
прийняв на себе обов'язок
відшкодовувати завдану ОСОБА_4,
заподіяну майну третіх осіб внаслідок
експлуатації транспортного засобу
«Audi», державний реєстраційний номер
У відповідності до вищевказаних норм,
ст. 993 Цивільного кодексу України та
ст. 27 Закону України «Про
страхування» до позивача перейшло
право вимоги, яке Страхувальник мав до
відповідача, як страхувальника
цивільної відповідальності за шкоду,
заподіяну внаслідок експлуатації
водієм ОСОБА_4 транспортного засобу
«Audi», державний реєстраційний номер
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності відшкодовує
оцінену шкоду, яка була заподіяна у
результаті ДТП майну третьої особи.
Як визначено з висновку дослідження №
ВС6291ВЕ_22.02-4 від 22.02.2014р. (копія висновку
в справі), вартість збитку, завданого
власнику автомобіля автомобіль «Nissan
Tiida», державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, внаслідок ДТП, що відбулося
04.02.2012р., становить: 8 474,13 грн.
Частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу
України передбачено, що особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.
Згідно частини 2 підпункту 12.1 статті 12
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» встановлено, що
страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
Враховуючи викладене, зважаючи на те,
що полісом № АА/0681508 встановлено ліміт
відповідальності за шкоду заподіяну
майну в розмірі 50 000,00 грн., а також
франшизу в розмірі 500,00 грн., сума
страхового відшкодування, що підлягає
виплаті відповідачем за шкоду,
заподіяну внаслідок експлуатації
водієм ОСОБА_4 транспортного засобу
«Audi», державний реєстраційний номер
НОМЕР_3, складає -6 872,53 грн. з розрахунку:
7 372,53 грн. (відшкодована шкода) - 500,00 грн.
(франшиза за полісом № АА/0681508).
Щодо викладених відповідачем
заперечень у відзиві про обставини
наявності заяви відповідача до
позивача про зарахування зустрічних
однорідних вимог № 18-12/2012 від 18.12.2012
року на суму 7 372,53 грн., поданої до ВАТ
НАСК «Оранта» 21.12.2012р., то суд відмічає,
що відповідна заява не приймається
судом до уваги як на підставу для
встановлення факту зарахування
зустрічних однорідних вимог між
відповідачем та позивачем і
відсутністю, у зв'язку із цим, предмета
спору на суму 7 372,53 грн. з огляду
В своєму інформаційному листі № 01-08/163
від 12.03.2009 року пленум Вищого
Господарського суду України звернув
увагу Господарських судів України на
те, що відповідно до статті 601
Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється
зарахуванням, зокрема, зустрічних
однорідних вимог; таке зарахування
може здійснюватися за заявою однієї із
сторін. За змістом наведеної норми
згоди іншої сторони у зобов'язанні із
зарахуванням вимог не вимагається.
Закон не виключає можливості
здійснення відповідачем зарахування
зустрічних однорідних вимог і в
процесі судового розгляду. У такому
випадку відповідна заява обов'язково
повинна мати письмову форму й
адресуватися позивачеві, а її копія і
докази надсилання позивачеві (чи
одержання ним) подаватися
господарському суду. Відповідач може
також звернутися із зустрічним позовом
до позивача в порядку статті 60 ГПК.
Також пленум Вищого Господарського
суду України зауважує на тому, що
припинення зобов'язання зарахуванням
означає відсутність предмета спору за
умови, якщо між сторонами не залишилися
спірних (неврегульованих) питань;
наприклад, якщо позивач заперечує
існування своєї заборгованості перед
відповідачем, у господарського суду
немає підстав для висновку про
відсутність предмета спору.
Таким чином, з урахуванням того, що
подана позивачем на розгляд суду
спрямована на вирішення спору про
стягнення з відповідача
заборгованості в сумі 7 372,53 грн., що
свідчить як про неприйняття позивачем
поданої відповідачем раніше заяви №
18-12/2012 від 18.12.2012 року так і про
заперечення існування позивачем своєї
заборгованості перед відповідачем
згідно положень заяви № 18-12/2012 від
18.12.2012 року, суд дійшов висновку, що
відповідні дії вказують на наявність
предмета спору у зв'язку із залишенням
між ними спірних (неврегульованих)
питань, а тому, в такому випадку, спір
підлягає судовому розгляду.
Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
Враховуючи все вищевикладене, позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню про стягнення 6 872,53 грн.
Судові витрати позивача по сплаті
судового збору пропорційно розміру
задоволених вимог в сумі 1 703,13 грн.
відповідно до положень статті 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «ПЗУ
Україна» (ідентифікаційний код 20782312,
будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення суду, на користь Відкритого
акціонерного товариства Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»
(ідентифікаційний код 00034186, адреса: 02081,
м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д,
п/р 1044 в АКБ
«Укрсоцбанк», МФО 300023), або на будь-який
інший рахунок, виявлений державним
виконавцем під час виконання рішення
суду, грошові кошти: основного боргу - 6
872,53 грн. (шість тисяч вісімсот сімдесят
дві гривні 53 копійки) та судові витрати
- 1 703,13 грн. (одна тисяча сімсот три
гривні 13 копійок). Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України. Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93
Господарського процесуального кодексу
України.

Повне рішення складено 11.09.2014р.

Суддя
Ю.В.
Цюкало