ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.10.2014 Справа № 920/1229/14

Господарський суд Сумської області, у
складі судді Левченка П.І. при
секретарі судового засідання
Чепульській Ю.В. розглянув матеріали
справи № 920/1229/14

за позовом - Комунального підприємства
«СУМИЖИТЛО» Сумської міської ради, м.
Суми,

до відповідача - Товариства з обмеженою
відповідальністю «УКРСУМИЛІФТ», м.
Суми,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача - Виконавчий комітет Сумської
міської ради, м. Суми

про зобов'язання вчинити дії по
поверненню технічних паспортів ліфтів,

за участю представників:

позивача - Сінько О.А, довіреність б/н
від 21.05.2014 року,

відповідача - Литвиненко В.О.,
довіреність № 3 від 06.12.2013 року,

третьої особи - Мельник Ю.М.,
довіреність № 1347/020202-17 від 23.07.2014 року.

В судовому засіданні, розпочатому
о 10 год. 20 хв. 29.09.2014 року, оголошувалась
перерва до 10 год. 00 хв. 02.10.2014 року.

Суть спору: позивач просить суд
зобов'язати відповідача повернути
технічні паспорти 348-ми ліфтів, згідно
переліку, викладеному в позовній заяві.

Відповідач вважає позов
необґрунтованим і просить суд
відмовити позивачеві в задоволенні
позову, оскільки пунктом 4.3.2 договору
підряду № 2 від 01.02.2012 року, укладеного
між сторонами, підрядник (відповідач)
зобов'язаний повернути замовнику
(позивачеві) паспорти на ліфти у разі
закінчення дії договору або у разі його
розірвання, однак зазначений договір
не розірваний і дія його не
закінчилася.

Третя особа підтримує позовні вимоги
позивача і просить суд задовольнити
позов та зобов'язати відповідача
повернути позивачеві паспорти ліфтів.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та третьої особи, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.02.2012 року між сторонами був укладений
договір підряду № 2 (далі - договір), за
яким замовник (позивач) доручив, а
підрядник (відповідач) прийняв на себе
організацію і виконання робіт по
технічному обслуговуванню та ремонту
ліфтів на об'єктах замовника,
визначених додатком № 1 до договору,
який є невід'ємною частиною цього
договору.

Згідно пункту 4.1.3 договору, замовник
зобов'язався передати підряднику за
актом прийому-передачі паспорти на
ліфти, що передаються в обслуговування.

На виконання умов пункту 4.1.3 договору
позивач передав 28.03.2013 року
відповідачеві технічні паспорти 782-х
ліфтів.

Згідно пункту 4.3.2 договору, підрядник
зобов'язаний у разі закінчення дії
договору або у разі його розірвання
повернути замовнику за актом
прийому-передачі паспорти на ліфти, які
були прийняті підрядником.

Пунктом 7.1 договору визначено, що
договір вступає в силу з 01.02.2011 року та
діє по 01.07.2013 року.

Поряд з цим, пунктом 7.2 договору сторони
встановили, якщо за два місяці до
закінчення дії договору ні одна із
сторін не заявить про припинення його
дії, то договір вважається продовженим
ще на один рік.

У своїх письмових поясненнях від 19.08.2014
року (а.с. 194-195) відповідач стверджує, що
за два місяці до 01.07.2014 року жодна зі
сторін письмово не заявила про
припинення дії договору, а тому,
відповідно до умов його пункту 7.2,
договір вважається продовженим ще на
один рік, тобто до 01.07.2015 року.

Згідно статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами.

Твердження відповідача щодо
продовження дії договору підряду № 2
від 01.02.2012 року ще на один рік - до 01.07.2015
року є правомірним та обґрунтованим,
оскільки це випливає зі змісту пунктів
7.1 та 7.2 договору.

Позивач не надав суду доказів того, що
ним заявлялося про припинення дії
договору за два місяці до закінчення
терміну його дії (за два місяці до 01.07.2013
року та за два місяці до 01.07.2014 року), а
відтак, згідно умов пункту 7.2 договору,
цей договір вважається продовженим ще
на один рік - до 01.07.2015 року.

За таких обставин відповідач не
зобов'язаний повертати позивачеві
технічні паспорти на ліфти, оскільки,
згідно пункту 4.3.2 договору, підрядник
зобов'язаний повернути замовнику
паспорти на ліфти лише у разі
закінчення дії договору або у разі його
розірвання.

З матеріалів справи вбачається, що
договір підряду № 2 від 01.02.2012 року на
даний час не розірваний і є діючим, а
відтак, згідно статті 629 Цивільного
кодексу України, цей договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Правовідносини сторін щодо
організації і виконання робіт по
технічному обслуговуванню і ремонту
ліфтів відповідачем на об'єктах
позивача, а також щодо передачі
позивачем та поверненню відповідачем
паспортів на ліфти регулюються діючим
правомірним договором підряду № 2 від
01.02.2012 року, укладеним між сторонами.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

У даному випадку ні договором, ні
законом не встановлено права сторони
на односторонню відмову від договірних
умов (договірних зобов'язань) або на
односторонню їх зміну.

Пунктом 7.3 договору встановлено, що
зміна договірних умов допускається за
взаємною згодою сторін у письмовій
формі.

З матеріалів справи та пояснень
представників сторін вбачається, що
сторони не вносили змін до договірних
умов у встановленій договором формі.

Посилання позивача в позовній заяві в
обґрунтування своїх позовних вимог на
рішення Виконавчого комітету Сумської
міської ради від 29.04.2014 року № 197 «Про
заходи щодо забезпечення жителів міста
послугами з управління будинком,
спорудою або групою будинків, що
перебувають у власності
територіальної громади міста Суми» та
на частину першу статті 1212 Цивільного
кодексу України є безпідставними,
оскільки вони ніяким чином не
впливають на права та обов'язки сторін
за договором підряду № 2 від 01.02.2012 року,
не змінюють і не можуть змінювати умови
договору.

Зокрема, у частині першій статті 1212
Цивільного кодексу України йдеться про
те, що особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала.

У даному випадку паспорти ліфтів не є
безпідставно набутим майном, оскільки
отримані відповідачем від позивача на
підставі договору, що визнає сам
позивач на першій сторінці своєї
позовної заяви (а.с. 3), і ця правова
підстава не відпала, оскільки договір є
діючим, його не змінено, не розірвано,
не визнано судом недійсним, а відтак
цей договір є правомірним (стаття 204
Цивільного кодексу України) і
обов'язковим для виконання сторонами
(стаття 629 Цивільного кодексу України).

Зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства
(стаття 526 Цивільного кодексу України).

З огляду на все вищевикладене, позовні
вимоги позивача задоволенню не
підлягають у зв'язку з їх
безпідставністю, необґрунтованістю та
неправомірністю.

Згідно статі 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по судовому збору покладаються
на позивача.

Тому, керуючись статтями 32-34, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 03.10.2014 року

Суддя П.І. Левченко