м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Комунального
підприємства з утримання та
експлуатації житлового фонду
спеціального призначення
до Товариства обмеженою
відповідальністю «АЛЄФ-БЕЙС»
про стягнення 15 708,00
Суддя Босий В.П.
Представники учасників судового
від позивача: Калінчук В.В.
від відповідача: не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Комунальне підприємство з утримання та
експлуатації житлового фонду
спеціального призначення
«Спецжитлофонд» звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «АЛЄФ-БЕЙС» про
стягнення 15 708,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
термін дії вищевказаного договору
закінчився 30.06.2011 р., однак відповідач
не повернув за актом прийому-передачі
орендоване приміщення та фактично
продовжує ним користуватися на момент
розгляду справи в суді, у зв'язку з чим
позивач вимагає сплатити орендну плату
за період з 01.08.2013 р. до 31.03.2014 р. у
розмірі 5 236,00 грн. та неустойку в
сумі 10 472,00 грн. за неповернення
орендованого приміщення.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 21.07.2014 р. порушено провадження
розгляд на 13.08.2014 р., зобов'язано сторін
надати певні документи.
31.07.2014 р. через службу діловодства
господарського суду від позивача
надійшло клопотання про відкладення
перебуванням представника позивача у
відпустці, яке залучено до матеріалів
справи.
Враховуючи неявку представників
сторін у призначене судове засідання
та невиконання ними вимог ухвали суду
від 21.07.2014 р., господарський суд ухвалою
від 13.08.2014 р., керуючись ст. 77 ГПК
України, відклав розгляд справи №
зобов'язав сторін виконати вимоги
ухвали суду від 21.07.2014 р. у даній справі.
Враховуючи неявку представника
відповідача в призначене судове
засідання та невиконання ними вимог
ухвал суду від 21.07.2014 р. та 13.08.2014 р.,
господарський суд ухвалою від 10.09.2014 р.,
керуючись ст. 77 ГПК України, відклав
повторно зобов'язав відповідача
виконати вимоги ухвали суду від 21.07.2014
р. у даній справі.
Представник позивача в судовому
засіданні 01.10.2014 р. надав суду усні
пояснення по суті спору, позовні вимоги
підтримав та просив їх задовольнити.
Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, витребувані
ухвалами суду докази та відзив на
позовну заяву не подав, про поважні
причини неявки суд не повідомив, хоча
про час і місце судового засідання був
належним чином повідомлений, що
підтверджується відмітками на звороті
ухвал суду.

Місцезнаходження відповідача за
адресою: 04073, м. Київ, вул. Фрунзе, 127, на
яку було відправлено ухвали суду,
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців №18311479 від
11.03.2014 р. та вказано в позові.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» в разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
суті.

Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа може бути
розглянута за наявними в ній
матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням Київської міської ради від
01.03.2001 р. № 217/1194 «Про створення
комунального підприємства з утримання
та експлуатації житлового фонду
спеціального призначення
«Спецжитлофонд», шляхом реорганізації
Дирекції по утриманню та експлуатації
житлових будинків маневреного фонду КП
«Київжитлоспецексплуатація» було
створено Комунальне підприємство з
утримання та експлуатації житлового
фонду спеціального призначення
«Спецжитлофонд».

01.03.2006 р. між Комунальним підприємством
з утримання та експлуатації житлового
фонду спеціального призначення
«Спецжитлофонд» (орендодавець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «АЛЄФ-БЕЙС» (орендар)
було укладено договір оренди житлового
приміщення № 4095 (надалі - «Договір»).

Згідно розпорядження Київської
міської державної адміністрації № 2419
від 12.11.2001 р. «Про будинки комунального
підприємства з утримання та
експлуатації житлового фонду
спеціального призначення
«Спецжитлофонд» будинок № 10 по вул.
Борщагівській закріплено за
Комунальним підприємством з утримання
та експлуатації житлового фонду
спеціального призначення
«Спецжитлофонд» на праві повного
господарського відання.

Відповідно до п. 1.1 Договору
орендодавець надає, а орендар на
визначений у п. 5.1 термін, приймає в
орендне користування житлове
приміщення з характеристикою,
викладеною у п. 1.2, оплатою, визначеною у
розділі 2.

Згідно з п. 1.2 Договору приміщенням є:
квартира № 85 у будинку № 10 на вул.
Борщагівській з характеристикою:
житлова площа 39,5 кв. м., загальна площа
57,5 кв. м.

Спір виник у зв'язку з неналежним, на
думку позивача, виконання відповідачем
грошового зобов'язання за Договором,
внаслідок чого у відповідача виникла
заборгованість перед позивачем в
розмірі 5 236,00 грн., а за несвоєчасне
повернення житлового приміщення в
порядку ст. 785 Цивільного кодексу
України нараховано неустойку в розмірі
10 472,00 грн.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Статтею 759 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Факт передачі позивачем та відповідно
прийняття відповідачем об'єкта оренди
підтверджується актом
приймання-передачі від 01.03.2006 р.

У відповідності до приписів ст. 10
Закону України «Про оренду державного
та комунального майна», термін, на який
укладається договір оренди є істотною
умовою договору оренди.

Частина 1 ст. 17 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» визначає, що термін договору
оренди визначається за погодженням
сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного
кодексу України договір найму
укладається на строк, встановлений
договором.

Згідно з пунктом 5.1 Договору термін
його дії встановлено з 01.03.2006 р. по 01.09.2006
р.

Додатковими угодами № 1 від 02.09.2006 р., № 2
від 23.10.2006 р., № 3 від 01.10.2007 р., № 4 від
28.11.2007 р. та № 5 від 14.08.2008 р. сторонами
було продовжено строк дії договору по
31.12.2008 р.

У відповідності до ч. 2 ст. 17 Закону
України «Про оренду державного та
комунального майна» у разі відсутності
заяви однієї із сторін про припинення
або зміну умов договору оренди
протягом одного місяця після
закінчення терміну дії договору він
вважається продовженим на той самий
термін і на тих самих умовах, які були
передбачені договором.

Відповідно до ст. 764 Цивільного кодексу
України якщо наймач продовжує
користуватися майном після закінчення
строку договору найму, то, за
відсутності заперечень наймодавця
протягом одного місяця, договір
вважається поновленим на строк, який
був раніше встановлений договором.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 10.04.2012 р. у справі № 5011- 18/2581-2012,
яке набрало законної сили, встановлено,
що:

- договір, за відсутності заяви однієї
із сторін про припинення дії договору,
було пролонговано по 30.06.2011 р.

- орендодавець листом № 044/24-2853 від
06.07.2011 р. повідомив орендаря про
припинення дії договору та вимагав
звільнити приміщення.

Отже, договір є припиненим з 30.06.2011 р.

Крім того, рішенням господарського
суду м. Києва від 14.11.2013 р. у справі
№910/20788/13 за позовом КП «Спецжитлофонд»
до ТОВ «АЛЄФ-БЕЙС» про стягнення
заборгованості, встановлені наступні
факти: обов'язок відповідача
сплачувати орендну плату по день
фактичної передачі орендодавцю
житлового приміщення за актом
прийому-передачі; обов'язок
відповідача сплачувати неустойку у
розмірі подвійної орендної плати. За
даним рішенням було стягнуто з ТОВ
«АЛЄФ-БЕЙС» орендну пату та неустойку
за період до 31.07.2013 р.

Згідно з ч. 3 ст. 35 Господарського
кодексу України обставини, встановлені
рішенням суду у господарській,
цивільній або адміністративній справі,
що набрало законної сили, крім
встановлених рішенням третейського
суду, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Пунктом 2.6 постанови пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2013 р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» не потребують
доказування преюдиціальні факти, тобто
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори) у процесі розгляду
іншої справи, в якій беруть участь ті
самі сторони, в тому числі і в тих
випадках, коли в іншому спорі сторони
мали інший процесуальний статус
(наприклад, позивач у даній справі був
відповідачем в іншій, а відповідач у
даній справі - позивачем в іншій).

Отже, рішення господарського суду
міста Києва від 14.11.2013 р. у справі
№910/20788/13 має преюдиціальне значення, а
встановлені ним факти повторного
доведення не потребують.

Згідно з п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погодженні ними, та умови, які
є обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Відповідно до п. 3.2.5 Договору орендар
зобов'язаний звільнити житлове
приміщення, яке надано в оренду, після
закінчення терміну його дії або в разі
його розірвання.

Частиною 2 ст. 795 Цивільного кодексу
України встановлено, що повернення
наймачем предмета договору найму
оформлюється відповідним документом
(актом), який підписується сторонами
договору. З цього моменту договір найму
припиняється.

Суд відзначає, що доказів повернення
позивачеві орендованих житлових
приміщень орендодавцю за актом
приймання-передачі відповідачем не
подано.

Відповідно до ч. 3 статті 19 Закону
України «Про оренду державного та
комунального майна» строки внесення
орендної плати визначаються у
договорі.

У відповідності до п. 1 ст. 762 Цивільного
кодексу України з наймача справляється
плата, за користування майном, розмір,
якої встановлюється договором оренди.

Згідно з п. 2.2 Договору плата за оренду
житлового приміщення встановлена з
розрахунку 5,28 грн. на місяць за 1 кв. м.
загальної площі, що складає 303,60 грн.

Додатковою угодою № 2 від 23.10.2006 р.
внесено зміни до п. 2.2 договору та
встановлено розмір орендної плати в
сумі 632,50 грн.

Додатковою угодою № 3 від 01.10.2007 р.
внесено зміни до п. 2.2 договору та
встановлено розмір орендної плати в
сумі 654,50 грн.

За умовами п. 5.3 Договору після
закінчення терміну дії договору або у
випадку відмови орендаря від оренди
житлового приміщення, воно (житлове
приміщення) передається орендодавцю за
актом прийому-передачі.

Згідно з п. 2.8 Договору орендні платежі
сплачуються орендарем по день
фактичної передачі орендодавцю
житлового приміщення за актом
прийому-передачі.

Статтею 14 Цивільного кодексу України
передбачено, що цивільні обов'язки
виконуються у межах, встановлених
договором або актом цивільного
законодавства.

Отже, зобов'язання орендаря по сплаті
орендних платежів припиняються лише
по поверненню орендованого приміщення
за актом приймання-передачі.

Пункт 5 статті 762 Цивільного кодексу
України визначає, що плата за
користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Стаття 610 Цивільного кодексу України
визначає, що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать, що
відповідач всупереч вищеназваному
договірному зобов'язанню не виконав
своїх обов'язків в частинні внесення
плати за оренду жилого приміщення з
01.08.2013 р. до 31.03.2014 р., в результаті чого
виникла заборгованість, що за
обґрунтованими розрахунками позивача
становить 5 236,00 грн.

Згідно з п. 4.1.1 Договору орендодавець
має право вимагати від орендаря
своєчасного і повного внесення плати
за оренду житлового приміщення.

Статтею 18 Закону України «Про оренду
державного та комунального майна»
визначається, що орендар зобов'язаний
вносити орендну плату своєчасно і у
повному обсязі.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається (ст. 525
Цивільного кодексу України), якщо інше
не встановлено договором або законом.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Таким чином, відповідач у період з
01.08.2013 р. по 31.03.2014 фактично користувався
житловим приміщенням, а тому
зобов'язаний згідно п. 2.8 Договору та ч.
5. ст. 762 Цивільного кодексу України
сплачувати за таке користування оренду
плату.

З огляду на викладене, вимоги позивача
про стягнення з відповідача
заборгованості зі сплати орендної
плати у розмірі 5 236,00 грн. є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно дог п. 1 ст. 785 Цивільного
кодексу України у разі припинення
договору найму наймач зобов'язаний
негайно повернути наймодавцеві річ у
стані, в якому вона була одержана, з
урахуванням нормального зносу, або у
стані, який було обумовлено в договорі.

Пунктом 2 ст. 785 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо наймач не
виконує обов'язку щодо повернення речі,
наймодавець має право вимагати від
наймача сплати неустойки у розмірі
подвійної плати за користування річчю
за час прострочення.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначає, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Розмір неустойки, встановлений
законом, може бути збільшений у
договорі.

Сторони можуть домовитись про
зменшення розміру неустойки,
встановленого актом цивільного
законодавства, крім випадків
передбачених законом.

Виходячи із загального правила,
встановленого ст. 551 Цивільного кодексу
України, сторони договору найму можуть
домовитися про зміну розміру
неустойки, встановленого статтею 785
Цивільного кодексу України.

Проте, за умовами п. 3.2.5 Договору
сторони визначили, що невиконання
зобов'язання щодо звільнення житлового
приміщення після закінчення терміну
дії договору дає орендодавцю право
вимагати від орендаря сплати неустойки
у розмірі подвійної орендної плати за
користування житловим приміщенням за
кожний місяць прострочення.

Оскільки матеріали справи свідчать, що
прострочення виконання зобов'язання
щодо повернення приміщення має місце,
суд приходить до висновку про
задоволення вимог про стягнення з
відповідача суми неустойки в розмірі 10
472,00 грн. (за обґрунтованим розрахунком).

Суд перевірив та погоджується з
наданим позивачем розрахунком
неустойки, а тому вимога позивача про
стягнення з відповідача неустойки в
розмірі 10 472,00 грн. підлягає
задоволенню.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про необхідність повного
задоволення позовних вимог та
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю «АЛЄФ-БЕЙС» на
користь вимоги Комунального
підприємства з утримання та
експлуатації житлового фонду
спеціального призначення
«Спецжитлофонд» заборгованості у
розмірі 5 236,00 грн. та неустойки в
розмірі 10 472,00 грн.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Комунального підприємства з
утримання та експлуатації житлового
фонду спеціального призначення
«Спецжитлофонд» задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «АЛЄФ-БЕЙС» (04073, м.
Київ, вул. Фрунзе, 127, ) на
користь Комунального підприємства з
утримання та експлуатації житлового
фонду спеціального призначення
«Спецжитлофонд» (04071, м. Київ, вул.
Оболонська, 34, код 31454734) заборгованість
у розмірі 5 236 (п'ять тисяч двісті
тридцять шість) грн. 00 коп., неустойку у
розмірі 10 472 (десять тисяч чотириста
сімдесят дві) грн. 00 коп. та судовий збір
у розмірі 1 827 (одну тисячу вісімсот
двадцять сім) грн. 00 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 06.10.2014 р.

Суддя
В.П. Босий