м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/9414/14 06.10.14
За позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Українська страхова група"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Клейпром"
про відшкодування шкоди в порядку
регресу у розмірі 51 381,68 грн.
Судді: Бондарчук В.В. (головуюча)
від позивача: Кльонишева О.В.
від відповідача: не з'явилися
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Українська
страхова група" (далі-позивач)
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Клейпром"
(далі-відповідач) про стягнення 51 381,68
Позовні вимоги обґрунтовані виплатою
позивачем страхового відшкодування
потерпілій особі за завдані майну
збитки на підставі договору
добровільного страхування
відповідальності експедитора
до позивача перейшло право вимоги в
порядку регресу до відповідальної
особи за завдані збитки.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 22.05.2014 р. порушено провадження
у даній справі, призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 16.06.2014
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
Розгляд справи неодноразово
відкладався через нез'явлення
повноважних представників сторін та
неналежне виконання ними вимог суду.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 24.07.2014 р. призначено
колегіальний розгляд справи №910/9414/14 у
складі трьох суддів.
Розпорядженням заступника голови
Господарського суду міста Києва від
24.07.2014 р. визначено склад суду для
розгляду справи №910/9414/14 - Бондарчук В.В.
(головуюча суддя), судді: Нечай О.В.,
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 24.07.2014 колегією суддів у
складі: головуючий суддя - Бондарчук
В.В. (головуюча суддя), суддя Нечай О.В.
та суддя Стасюк С.В. справу №910/9414/14
прийнято до свого провадження та
призначено її до розгляду на 04.09.2014.
Розпорядженням заступника голови
Господарського суду міста Києва від
04.09.2014 р. у зв'язку із перебуванням судді
Стасюка С.В. у відпустці змінено склад
суду для розгляду справи №910/9414/14 -
Бондарчук В.В. (головуюча суддя), судді:
Нечай О.В., Спичак О.М.
Розгляд справи відкладався в порядку
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України через нез'явлення
повноважних представників відповідача
та неналежне виконання ними вимог суду.
У судовому засіданні 06.10.2014 р.
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги та заявив
клопотання про відкладення розгляду
справи через звернення позивача до
Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві
із заявою про надання інформації про
хід досудового розслідування та
з'ясування винних осіб, з вини яких зник
Розглянувши подане клопотання, суд
відмовляє у його задоволенні з підстав
необґрунтованості, оскільки позивач не
зазначив, яким саме чином наявність
такої інформації вплине на вирішення
спору по суті у даній справі.
Представники відповідача у дане судове
засідання не з'явились, причин неявки
суду не повідомили.
Суд відзначає, що відповідач
повідомлявся ухвалами суду про час та
місце розгляду даної судової справи,
проте відзиву на позовну заяву не
подав, в судове засідання своїх
представників не направив, заявлені
позовні вимоги не заперечив.
Так, частиною 2 ст. 17 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців»
визначено, що в Єдиному державному
реєстрі містяться відомості щодо
юридичної особи, зокрема, про
місцезнаходження останньої.
З наявного в матеріалах справи
спеціального витягу з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України станом на 23.05.2014 р.
вбачається, що місцезнаходженням
Ревуцького, буд. 16-А.
Ухвали Господарського суду міста Києва
від 22.05.2014 р., від 16.06.2014 р., від 10.07.2014 р. та
від 04.09.2014 р. судом направлено на
зазначену у витязі адресу відповідача,
при цьому, до суду повернулися конверти
із вказаними ухвалами суду з відміткою
«інші причини, що не дали змоги
виконати обов'язки щодо пересилання
поштового відправлення».
Так, відповідно до п. 3.9.1. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції», за
змістом статті 64 ГПК України, зокрема, в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
Доказом такого повідомлення в разі
неповернення ухвали підприємством
зв'язку може бути й долучений до
матеріалів справи та засвідчений самим
судом витяг з офіційного сайту
Українського державного підприємства
поштового зв'язку "Укрпошта" щодо
відстеження пересилання поштових
відправлень, який містить інформацію
про отримання адресатом відповідного
поштового відправлення, або засвідчена
копія реєстру поштових відправлень
суду.
Приймаючи до уваги, що представник
відповідача був належним чином
повідомлений про дату та час судового
засідання, враховуючи, що матеріали
справи містять достатньо документів
для розгляду справи по суті, суд вважає,
що неявка у судове засідання
представників відповідача не є
перешкодою для прийняття рішення у
даній справі.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 06.10.2014 р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.12.2012 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «Кімберлі-Кларк Україна»
(Клієнт) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Стелла-Логістик»
(Експедитор) укладено генеральний
договір №1/28/12/2012 транспортного
експедирування, умовами якого
передбачено, що експедитор
зобов'язався організувати перевезення
та здійснювати
транспортно-експедиційне
обслуговування вантажів Клієнта,
відповідно до вказівок та за рахунок
Клієнта, за плату, та відповідно до умов
та тарифів, наведених у даному договорі
та додатках до нього.

08.01.2013 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Стелла-Логістик»
(страхувальник) та Приватним
акціонерним товариством "Страхова
компанія "Українська страхова група"
укладено договір добровільного
страхування відповідальності
експедитора, №24-2802-13-00001, відповідно до
якого, було застраховано майнові
інтереси страхувальника, пов'язані з
відшкодуванням страхувальником
заподіяної ним шкоди здоров`ю, життю та
майну третіх осіб, а також шкоди,
заподіяної вантажу під час експедиції.

Згідно п. 4.1. договору страхування,
страховий ризик - певна подія, на
випадок якої проводиться страхування і
яка має ознаки ймовірності і
випадковості настання. Страховим
ризиком за цим договором страхування є:
1) виникнення відповідальності
страхувальника перед власником
вантажу за втрату та/або ушкодження
вантажу, прийнятого до експедирування,
відповідно до - положень міжнародних
транспортних конвенцій, що
застосовуються в обов'язковому порядку
чи в силу умов договору. Для
міжнародних автомобільних перевезень
- міжнародною конвенцією «Про договір
міжнародного перевезення вантажів» 1956
року; - положень державного
транспортного законодавства
відповідної країни; - стандартних умов
надання послуг, схвалених асоціацією
експедиторів та/або асоціацією
перевізників країн страхувальника; -
положень інших договорів чи угод
страхувальника, узгоджених зі
страховиком; 2) виникнення
відповідальності страхувальника за
фінансові збитки, понесені клієнтом
страхувальника внаслідок невиконання
останнім частково чи повністю своїх
договірних зобов'язань, включаючи: -
відповідальність по вимогам за
прострочення в доставці вантажу; -
відповідальність за видачу вантажу в
порушення вказівок про затримку
видачі; - відповідальність за невірну
відправку вантажу з провини
страхувальника - виникнення
додаткових витрат по пересилці вантажу
по правильній адресі, понесених
страхувальником внаслідок невірної
відправки вантажу; 3) виникнення
відповідальності страхувальника перед
третіми особами у випадках заподіяння
шкоди вантажем під час виконання
страхувальником своїх професійних
обов'язків по договору експедиції
вантажу: - пов'язаної із загибеллю або
ушкодженням здоров'я третіх осіб; -
пов'язаної із ушкодженням або
знищенням майна третіх осіб.

22.04.2013 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Стелла-Логістик» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Клейпром" укладено
договір-доручення №22/04/13 про надання
транспортно-експедиційних послуг по
здійсненню перевезень вантажів
автомобільним транспортом у
міжнародному та міжміському
сполученні.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України
«Про страхування», страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних
осіб та юридичних осіб у разі настання
певних подій (страхових випадків),
визначених договором страхування або
чинним законодавством, за рахунок
грошових фондів, що формуються шляхом
сплати фізичними особами та
юридичними особами страхових платежів
(страхових внесків, страхових премій)
та доходів від розміщення коштів цих
фондів.

Згідно п. 1 ст. 352 Господарського кодексу
України, страхування - це діяльність
спеціально уповноважених державних
організацій та суб'єктів
господарювання (страховиків), пов'язана
з наданням страхових послуг юридичним
особам або громадянам
(страхувальникам) щодо захисту їх
майнових інтересів у разі настання
визначених законом чи договором
страхування подій (страхових випадків),
за рахунок грошових фондів, які
формуються шляхом оплати
страхувальниками страхових платежів.

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про
страхування» встановлено, що договір
страхування - це письмова угода між
страхувальником і страховиком, згідно
з якою страховик бере на себе
зобов'язання у разі настання
страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу,
виконати послугу тощо), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі у
визначені строки та виконувати інші
умови договору.

Страховим ризиком, відповідно до ч. 1 ст.
8 Закону України «Про страхування»
визначається певна подія, на випадок
якої проводиться страхування і яка має
ознаки ймовірності та випадковості
настання.

Страховим випадком, у відповідності до
ч. 2 ст. 8 Закону України «Про
страхування», є подія, передбачена
договором страхування або
законодавством, яка відбулася і з
настанням якої виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

Як зазначає позивач, 20.05.2013 р. стався
страховий випадок, оскільки зник
автомобіль державний номер АА 2073 МС/АА
0177 НР, який належав ТОВзІІ
«Кімберлі-Кларк Україна».

Товариством з обмеженою
відповідальністю «Стелла-Логістик», як
експедитором, відповідальним за товар,
було виплачено ТОВзІІ «Кімберлі-Кларк
Україна» суму у розмірі 71 421,09 грн.

В свою чергу, листом №758 від 28.08.2013 р. ТОВ
Стелла-Логістик» звернулося до
позивача з проханням відшкодувати
виплачену суму.

29.08.2013 р. позивачем було складено
страховий акт №ДКЦВ-6392, згідно якого
виплата страхового відшкодування
складає 51 381,68 грн. та виплачено вказану
суму згідно платіжного доручення №15174.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначає, що у зв'язку з тим, що ним було
здійснено виплату страхового
відшкодування страхувальнику, позивач
відповідно до ст.ст. 1191 Цивільного
кодексу України та ст. 27 Закону України
«Про страхування», набув право
зворотної вимоги до осіб,
відповідальних за завдану шкоду, тобто
до відповідача як перевізника товару,
що зник.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

У відповідності зі ст. 979 Цивільного
кодексу України, за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями ст. 980 Цивільного
кодексу України, предметом договору
страхування можуть бути, зокрема,
майнові інтереси, які не суперечать
закону і пов'язані з: 1) життям,
здоров'ям, працездатністю та пенсійним
забезпеченням (особисте страхування); 2)
володінням, користуванням і
розпоряджанням майном (майнове
страхування); 3) відшкодуванням шкоди,
завданої страхувальником (страхування
відповідальності).

Проаналізувавши положення договору
добровільного страхування
відповідальності експедитора,
№24-2802-13-00001 від 08.01.2013 року, суд дійшов
висновку, що між позивачем та ТОВ
Стелла-Логістик» було укладено договір
страхування відповідальності,
передбачений пунктом 3 частини 1 статті
980 ЦК України.

У відповідності до ст. 993 Цивільного
кодексу України до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про
страхування» до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Частино 1 статті 1191 ЦК України
передбачено, що особа, яка відшкодувала
шкоду, завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Враховуючи вищевикладене, оскільки
предметом договору №24-2802-13-00001 від
08.01.2013 року являється страхування
відповідальності та останній за своєю
правовою природою не є договором
майнового страхування, суд приходить
до висновку, що на підставі ст. 993
Цивільного кодексу України та ст. 27
Закону України «Про страхування» до
позивача не перейшло право до особи,
відповідальної за заподіяний збиток,
оскільки вказані норм надають таке
право лише особам, що виплатили
страхову відшкодування за договором
майнового страхування.

Відповідно до ст. ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

Враховуючи наведене, суд визнає
заявлені позовні вимоги
необґрунтованими, та такими, що не
підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста
Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено: 09.10.2014 р.

Судді
Бондарчук В.В.
(головуюча)

Нечай О.В.

Спичак О.М.