м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/3922/14 01.10.14

за позовомОб'єднання співвласників
багатоквартирних будинків "Простір" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДАМЕН"
простягнення 15 579,23 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Кибало А.Я. -
представник за довіреністю від
19.08.13;від відповідача ОСОБА_2 - керівник

В судовому засіданні 01.10.14. в порядку ст.
85 ГПК України, було оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Об'єднання співвласників
багатоквартирних будинків "Простір"
звернулось до Господарського суду
міста Києва із позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дамен" про стягнення
15 579,23 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані, тим що між
позивачем та відповідачем було
укладено договір № 03/13-01 від 31.12.12 про
оренду та утримання нежитлового
приміщення загальною площею 16 кв.м., що
розташоване на першому поверсі в буд. 58
А в м. Києві. У зв'язку з невиконанням
відповідачем своїх зобов'язань щодо
сплати орендної плати у останнього
виникла заборгованість за період з
01.04.12 по 01.07.13 в сумі 15579,23 грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.03.2014 порушено провадження у
справі за вищезазначеним позовом та
призначено справу до розгляду на 02.04.2014
року.

01.04.14 через канцелярію суду відповідач
надав відзив на позов, відповідно до
якого проти позову заперечує з
наступних підстав. За твердженням
відповідача, між сторонами було
укладено договір оренди від 01.05.12 №
03/12-1, строк дії якого закінчився 31.12.12.
Надана позивачем в додатках до
позовної заяви копія договору № 03/13-01
від 31.12.12 не містить підписів
представників сторін та їх печаток, а
тому не може бути належним доказом в
розумінні ст. 36 ГПК України. Крім того,
згідно протоколу обшуку від 02.04.13 серед
переліку документів, виявлених в ході
обшуку договір № 03/13-01 від 31.12.12 не
вказаний, тому твердження позивача про
вилучення у нього всіх документів
стосовно правовідносин з відповідачем
не відповідають дійсності. В січні 2013
року позивач запропонував відповідачу
для укладення проект договору оренди
нежитлового приміщення на 2013 рік, проте
відповідач відмовився його
підписувати та одночасно запропонував
позивачу зарахувати свої витрати на
проведення ремонту орендованого
приміщення в рахунок сплати орендної
плати в період з січня по травень 2013
року.

Враховуючи викладене, відповідач
вважає позовні вимоги
необґрунтованими та такими, що
задоволенню не підлягають.

У судове засідання 02.04.14 представники
сторін з'явились, представник
відповідача надав документи на
виконання вимог ухвали суду.
Представники сторін надали пояснення
по суті спору. У судових засіданнях
02.04.14 та 16.04.14 було оголошено перерву до
16.04.14 та 23.04.14 відповідно.

В судовому засіданні 16.04.14 позивачем
було надано для огляду суду оригінали
договорів: № 03/13-1 оренди та утримання
нежитлового приміщення від 31.12.12., акта
прийому-передачі офісного приміщення
від 31.12.12, № 03/12-1 оренди та утримання
нежитлового приміщення від 01.05.12, № б/н
на розміщення обладнання
інформаційного характеру (реклами) від
31.12.12, № б/н на розміщення обладнання
інформаційного характеру (реклами) від
01.04.12, копії яких наявні в матеріалах
справи.

В судове засідання 23.04.14 представники
сторін з'явились, представник позивача
надав уточнення до позову, відповідно
до якого зазначає, що заявлена до
стягнення сума заборгованості в
розмірі 15 579,23 грн. виникла на підставі
як договору про оренду та утримання
нежитлового приміщення № 03/13-01 від
31.12.12, так і договорів про розміщення
обладнання інформаційного характеру
(реклами) від 01.04.12 та від 31.12.12.

В судовому засіданні керівник
відповідача стверджував, що на
договорі про оренду та утримання
нежитлового приміщення № 03/13-01 від 31.12.12
стоїть не його підпис, а у позивача була
можливість заволодіти печаткою
відповідача, у зв'язку з чим відповідач
проти проведення судової
почеркознавчої експертизи не
заперечує.

В судовому засіданні 23.04.14 представники
сторін надали питання, які на їх думку,
мають бути поставленні на вирішення
судового експерта.

Враховуючи той факт, що для вирішення
справи по суті необхідно встановити
належність підпису громадянина
України ОСОБА_2 на документах, ухвалою
Господарського суду міста Києва від
23.04.2014 вирішено призначити судову
почеркознавчу експертизу та доручити
її проведення Київському
науково-дослідному інституту судових
експертиз, витрати, пов'язані з
проведенням експертизи покладено на
відповідача. На вирішення експерта
поставлено наступні питання: 1. Чи
виконано підпис від імені товариства з
обмеженою відповідальністю "Дамен" на
Договорі б/н на розміщення обладнання
інформаційного характеру (реклами) від
31 грудня 2012 року самим ОСОБА_2 або іншою
особою? 2 Чи виконано підпис від імені
товариства з обмеженою
відповідальністю "Дамен" на Договорі №
03/13-1 оренди та утримання нежитлового
приміщення від 31 грудня 2012 року самим
ОСОБА_2 або іншою особою? 3 Чи виконано
підпис від імені товариства з
обмеженою відповідальністю "Дамен" на
Акті 03/13-1 прийому-передачі офісного
приміщення від 31 грудня 2012 року самим
ОСОБА_2 або іншою особою?

30.05.14 на адресу Господарського суду
міста Києва надійшло клопотання
судових експертів Хоменка В.В. та
Слободянюка О.П. про надання додаткових
матеріалів та посвідчення зразків,
необхідних для проведення
судово-почеркознавчої експертизи та
технічної експертизи документів №
5563/5564/14-32 призначеної у господарській
справі № 910/3922/14.

Ухвалою суду від 02.06.14 було задоволено
клопотання експертів про надання
додаткових матеріалів та посвідчення
зразків, необхідних для проведення
експертизи, зобов'язано ТОВ "Дамен"
надати експертній установі відповідні
матеріали.

13.08.14 до суду надійшло повідомлення
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз про
неможливість надання висновку, у
зв'язку з незадоволенням клопотання
експертів та ненаданням вільних
зразків підпису ОСОБА_2, разом з
повідомленням було повернуто
матеріали справи № 910/3922/14.

Ухвалою суду від 19.08.14 було поновлено
провадження у справі № 910/3922/14, чергове
судове засідання призначено на 24.09.14.

В судовому засіданні 24.09.14 було
оголошено перерву до 01.10.14.

В судове засідання 01.10.14 представники
сторін з'явились, надали пояснення по
суті спору, представник позивача надав
додаткові докази по справі, позовні
вимоги підтримав., представник
відповідача проти позову заперечував.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив.

01 травня 2012 року між Об'єднанням
співвласників багатоквартирних
будинків "Простір" (далі - ОСББ
«Простір», позивач) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Дамен»
(далі - відповідач, орендар) було
укладено договір № 03/12-1 оренди та
утримання нежитлового приміщення.

Відповідно до п. 1.1. договору
орендодавець передає, а орендар
приймає у тимчасове користування
приміщення на 1-му поверсі, загальною
площею 16 кв.м., розташоване у м. Києві по
вул. Харківське шосе, 58-А для здійснення
діяльності, передбаченої його
статутом.

Пунктом 9.1 договору встановлено, що
останній набуває чинності з дня його
підписання і діє з 01.05.12 по 31.12.12.

Крім того, 31 грудня 2012 року між
Об'єднанням співвласників
багатоквартирних будинків "Простір"
(далі - ОСББ «Простір», позивач) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Дамен» (далі -
відповідач, орендар) було укладено
договір № 03/13-1 оренди та утримання
нежитлового приміщення (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору
орендодавець передає, а орендар
приймає у тимчасове користування
приміщення на 1-му поверсі, загальною
площею 16 кв.м., розташоване у м. Києві по
вул. Харківське шосе, 58-А для здійснення
діяльності, передбаченої його
статутом.

Згідно з п. 2.1 договору орендодавець
протягом тижня з дня підписання цього
договору передає, а орендар приймає у
користування орендоване майно.

На виконання умов договору позивач
передав, а відповідач прийняв у
користування нежитлове приміщення
загальною площею 16 кв.м., що розташоване
у м. Києві по вул. Харківське шосе, 58-А,
що підтверджується актом № 03/13-1
прийому-передачі офісного приміщення,
копія якого наявна в матеріалах справи.

Згідно з п.5.1 договору оренди за
користування орендованим майном
орендар сплачує щомісячно
орендодавцеві орендну плату в розмірі
2000,00 грн.

Пунктом 9.1 договору встановлено, що
останній набуває чинності з дня його
підписання і діє з 01.01.13 по 31.06.13.

12.08.13 представниками позивача було
складено акт про те, що при вскритті
вхідних дверей приміщення, яке було
здано в оренду ТОВ «Дамен» за договором
№ 03/13-1 від 31.12.12 встановлено, що
приміщення знаходиться в задовільному
стані, пусте, речей та майна не
виявлено.

Крім того, 31.12.12 сторонами було
підписано договір № б/н на розміщення
обладнання інформаційного характеру
(реклами), відповідно до умов якого (п.1.1)
предметом договору є надання
підприємством (позивачем) користувачу
права розміщення на частині поверхні
зовнішньої стіни площею 2 кв.м.
(перехідний балкон 1 під'їзду), в будинку
за адресою: м. Київ, вул. Харківське
шосе, 58-А, об'єкту інформаційного
характеру користувача (відповідача)
для надання мешканцям інформації
стосовно свої діяльності.

Відповідно до п.4.1.1, 4.1.3 позивач
зобов'язаний забезпечувати вільний та
безперешкодний доступ користувача у
будь-який час за його вимогою до стін
будинку з метою монтажу, встановлення
та експлуатації обладнання, щомісячно
до 5 числа місяця, наступного за
звітним, надавати користувачу акти
здачі-приймання послуг.

Спір виник в зв'язку з тим, що за
твердженням позивача відповідачем
порушено взяті на себе зобов'язання в
частині сплати орендної плати та плати
за утримання нежитлового приміщення за
період з 01.04.12 по 01.07.13.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача задоволенню не підлягають з
наступних підстав.

Укладений між позивачем та
відповідачем договір є договором
оренди, а відтак між сторонами виникли
правовідносини, які підпадають під
правове регулювання Глави 58 Цивільного
кодексу України та Глави 30
Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Відповідно до п. 1 ст. 283 Господарського
кодексу України за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного
кодексу України за користування майном
з наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського
кодексу України визначено, що орендна
плата - це фіксований платіж, який
орендар сплачує орендодавцю незалежно
від наслідків своєї господарської
діяльності. Розмір орендної плати може
бути змінений за погодженням сторін, а
також в інших випадках, передбачених
законодавством. Строки внесення
орендної плати визначаються в
договорі.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Статтею 759 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

За приписами ст. 765 Цивільного кодексу
України наймодавець зобов'язаний
передати наймачеві майно у
користування негайно або у строк
встановлений договором найму.

Згідно статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Оцінюючи доводи сторін, суд відмічає,
що відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Враховуючи викладене, саме на
відповідача покладається обов'язок
належними та допустимими доказами
довести ту обставину, що його
керівником ОСОБА_2 договір № 03/13-1
оренди та утримання нежитлового
приміщення від 31 грудня 2012 року та Акт
03/13-1 прийому-передачі офісного
приміщення від 31 грудня 2012 року не
підписувався.

Згідно з ч. 7 ст. 179 ГК України
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками.

Згідно з ч. 2 ст. 202 ЦК України особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Відповідно до ч. 1 ст. 92
Цивільного кодексу України юридична
особа набуває цивільних прав та
обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного
кодексу України правочин, який вчиняє
юридична особа, підписується особами,
уповноваженими на це установчими
документами або довіреністю та
скріплюється печаткою.

Згідно з ч. 3 ст. 237 Цивільного кодексу
України представництво виникає на
підставі договору, закону, акта органу
юридичної особи та з інших підстав,
встановлених актами цивільного
законодавства. Відповідно до ст. 239 ЦК
України правочин, вчинений
представником, створює, змінює,
припиняє цивільні права та обов'язки
особи, яку він представляє.

Як вбачається з матеріалів справи
договір № 03/13-1 оренди та утримання
нежитлового приміщення від 31 грудня 2012
року та Акт 03/13-1 прийому-передачі
офісного приміщення від 31 грудня 2012
року з боку орендаря підписано ОСОБА_2,
який станом на момент вирішення спору
та станом на момент укладення договору
був керівником відповідача. Доказів на
спростування вказаних обставин
відповідачем не надано, призначена
ухвалою суду від 23.04.14 почеркознавча
експертиза проведена не була у зв'язку
з невиконанням відповідачем вимог
судових експертів.

Підписуючи редакцію договору позивач
фактично погодився з передбаченими ним
умовами. Позивач на момент її укладення
не скористався наданим йому законом
правом за наявності заперечень
щодо окремих умов договору скласти
протокол розбіжностей (ч. 4 ст. 181
Господарського кодексу України).

У відповідності до ст. 204 Цивільного
кодексу України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійсним договору №
03/13-1 оренди та утримання нежитлового
приміщення від 31 грудня 2012 року
відповідачем не надано.

Враховуючи викладене, судом
відхиляються твердження відповідача
щодо не підписання його керівником
ОСОБА_2 договору № 03/13-1 оренди та
утримання нежитлового приміщення від 31
грудня 2012 року та Акту 03/13-1
прийому-передачі офісного приміщення
від 31 грудня 2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.п. 5.1, 5.2 договору № 03/13-1
оренди та утримання нежитлового
приміщення від 31 грудня 2012 року за
користування орендованим майном
орендар сплачує щомісячно
орендодавцеві орендну плату у розмірі 2
000,00 грн. Орендна плата перераховується
орендарем на розрахунковий рахунок
орендодавця до 07 числа наступного
місяця на підставі рахунку-фактури для
здійснення оплати протягом 5
банківських днів з дня його отримання.

Тобто, момент настання строку сплати
платежів за Договором № 03/13-1 пов'язаний
з фактом отримання Орендарем рахунку
Орендодавця.

Проте, матеріали справи не містять
доказів направлення позивачем на
адресу відповідача рахунків-фактур на
сплату орендної плати та плати за
утримання нежитлового приміщення
протягом періоду, за який заявлено до
стягнення заборгованість (квітень 2012 -
липень 2013 року).

На вимогу суду вказаних доказів
позивачем не подано. При цьому, не
приймаються судом в якості належних
доказів надані позивачем Акти від 01.02.13,
01.03.13, 01.04.13, 03.05.13, 03.06.13, 01.07.13, 01.08.1303.09.13,
про те, що представники ТОВ «Дамен»
відмовились отримати рахунки на сплату
отриманих послуг та орендну плату та
від підпису відмовилися, оскільки
вказані акти складені представниками
позивача в односторонньому порядку без
залучення до їх складання
представників незацікавлених осіб. Так
само відсутні в матеріалах справи
передбачені п. 4.1.3 договору № б/н на
розміщення обладнання інформаційного
характеру (реклами) акти
здачі-приймання послуг, які щомісячно
мали складатись позивачем та
надаватись на підпис відповідачу.

Таким чином, оскільки момент настання
строку сплати платежів за Договором №
03/13-1 оренди та утримання нежитлового
приміщення від 31 грудня 2012 року
пов'язаний з фактом отримання
Орендарем рахунку Орендодавця, а
доказів направлення відповідних
рахунків орендарю за спірний період
орендодавцем не надано, строк сплати
платежів за Договором за спірний
період в розмірі 15 579,23 грн. є таким, що
не настав.

З наданого позивачем розрахунку
заборгованості відповідача (довідка
про нарахування та сплату за оренду,
відшкодування плати за телефон,
податку на землю, податку на воду та
житлово-комунальні послуги)
вбачається, що фактично заборгованість
виникла в період з 01.01.13 по 01.07.13 та
нарахована позивачем саме за договором
№ 03/13-1 оренди та утримання нежитлового
приміщення від 31 грудня 2012 року.
Доказів надання позивачем
відповідачеві послуг за договором від
31.12.12 № б/н на розміщення обладнання
інформаційного характеру (реклами) та
відповідного розрахунку
заборгованості відповідача за
вказаним договором, позивачем не
надано.

Таким чином, суд вважає, що позивачем
передчасно заявлено даний позов,
оскільки строк виконання відповідачем
обов'язків згідно з п. 5.2 Договору № 03/13-1
оренди та утримання нежитлового
приміщення від 31 грудня 2012 року не
настав.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до статті 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

В порядку передбаченому ст. 43 ГПК
України Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Позивачем доказів, які б
підтверджували факт порушення
відповідачами його прав і охоронюваних
законом інтересів, не надано, за таких
обставин в задоволенні позовних вимог,
з викладених у позові правових підстав,
необхідно відмовити.

Судові витрати по сплаті судового
збору в розмірі 1827,00 грн. та витрати на
правову допомогу в розмірі 2000,00 грн.,
відповідно до положень статті 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
33, 34, 43, 49, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 03.10.2014 року

Суддя
Л.Г.Пукшин