м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю Науково Виробниче
"Інформаційні технології"
до Відкритого акціонерного
товариства "НТВ-ПЛЮС"
про визнання ліцензійного договору
недійсним та визнання договору
Головуючий суддя: Домнічева І.О.
Суддя: Ващенко Т.М.
Суддя: Сівакова В.В.
від позивача: Черній Т.П. - за дов.
Терещенко В.В. - за дов.
від відповідача: Яременко Л.С. - за дов.
Милосердов Д.М. - за дов.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
об'єднання "Інформаційні технології"
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до Відкритого
акціонерного товариства "НТВ-ПЛЮС" про
визнання удаваним договору доручення
№ 133/VIP від 1 січня 2011 р. укладеним між
Позивачем та Відповідачем, який був
здійснений з метою приховання іншого
правочину, ліцензійного договору про
надання прав на розповсюдження через
кабельну мережу каналів пакету «ВІП
-КІНО» на території України. Визнати
недійсним ліцензійний договір про
надання прав на розповсюдження з
кабельну мережу каналів пакету «ВІП
-КІНО», який насправді був укладений
між позивачем та відповідачем.
Ухвалою від 14.03.2014 р. суддя Домнічева
І.О. порушила провадження у справі та
призначила до розгляду на 01.04.2014 р.
01.04.2014 р. від позивача через відділ
діловодства суду надійшли додаткові
матеріали та заява про відвід судді
31.03.14р. через відділ діловодства суду
відповідачем подано телеграму про
відкладення розгляду справи.
Розпорядженням Заступника Голови
господарського суду міста Києва від
01.04.2014 р. у зв'язку з перебуванням судді
Домнічевої І.О. на лікарняному справу
передано для розгляду судді Літвіновій
Ухвалою від 01.04.2014 р. суддя Літвінова
М.Є. прийняла справу до свого
провадження та призначила до розгляду
Розпорядженням В.о. Голови
господарського суду міста Києва від
11.04.2014 р. у зв'язку з виходом з
лікарняного, справу передано для
розгляду судді Домнічевій І.О.
14.04.14р. через відділ діловодства суду
позивачем подано пояснення по справі.
14.04.14р. через відділ діловодства суду
відповідачем подано відзив на позовну
заяву в якому проти позову заперечує.
Ухвалою від 15.04.2014 р. відмовлено у
задоволенні заяви про відвід судді
Домнічевої І.О. та призначено
колегіальний склад суду для розгляду
справи.
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 15.04.2014 р. справу
передано для розгляду колегії суддів у
складі: головуючий суддя Домнічева І.О.,
суддя Трофименко Т.Ю. та суддя Ващенко
Ухвалою від 15.04.2014 р. зазначена колегія
суддів прийняла справу до свого
провадження, розгляд справи призначено
13.05.14р. через відділ діловодства суду
позивачем подано клопотання про
витребування доказів.
Ухвалою від 13.05.2014 р. розгляд справи
відкладено на 05.06.2014 р.
05.06.14р. через відділ діловодства суду
відповідачем подано додаткові
пояснення по справі.
05.06.14р. через відділ діловодства суду
відповідачем подано клопотання про
витребування доказів, клопотання про
долучення до матеріалів справи.
В судовому засіданні 05.06.2014 р. оголошено
перерву до 11.06.2014 р.
11.06.14р. через відділ діловодства суду
відповідачем подано заперечення.
11.06.14р. через відділ діловодства суду
позивачем подано клопотання про
витребування доказів, клопотання про
В судовому засіданні 11.06.2014 р. оголошено
перерву до 25.06.2014 р.
23.06.14р. через відділ діловодства суду
позивачем подано клопотання про
витребування доказів.
25.06.14р. через відділ діловодства суду
відповідачем подано письмові
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 25.06.2014 р. у зв'язку з
перебуванням судді Ващенко Т.М. у
відпустці, справу передано для
розгляду колегії суддів у складі:
головуючий суддя Домнічева І.О., суддя
Трофименко Т.Ю. та суддя Літвінова М.Є.
Ухвалою від 25.06.2014 р. зазначена колегія
суддів прийняла справу до свого
провадження, розгляд справи призначено
07.08.14р. через відділ діловодства суду
позивачем подано додаткові матеріали
по справі та пояснення про складність
та резонантність справи.
В судовому засіданні 07.08.2014 р. оголошено
перерву до 26.08.2014 р.
22.08.14р. через відділ діловодства суду
відповідач подав заперечення на
пояснення відповідача.
26.08.14р. через відділ діловодства суду
позивачем подано пояснення
Розпорядженням В.о. Голови
господарського суду міста Києва від
26.08.2014 р. у зв'язку з перебуванням судді
Домнічевої І.О. та судді Трофименко Т.Ю.
у відпустці, справу передано для
розгляду колегії суддів у складі:
головуючий суддя Літвінова М.Є., суддя
Ващенко Т.М. та суддя Сівакова В.В.
Ухвалою від 26.08.14р. справу прийнято до
свого провадження та призначено до
розгляду на 02.09.14р.
29.08.14р. через відділ діловодства суду
відповідачем подано заперечення.
Розпорядженням В.о. Голови
господарського суду міста Києва від
01.09.2014 р. у зв'язку з тим, що суддя
Домнічевої І.О. вийшла з відпустки
вирішено справу передати для розгляду
колегії суддів у складі: головуючий
суддя Домнічева І.,О., суддя Ващенко Т.М.
та суддя Сівакова В.В.
02.09.14р. через відділ діловодства суду
позивачем подано додаткові матеріали
по справі.
На підставі ст. 77 ГПК України, в
судовому засіданні 02.09.14р. оголошено
перерву до 16.09.14р.
15.09.14р. через відділ діловодства суду
відповідач подав заперечення.
16.09.14р. через відділ діловодства суду
відповідач подав заперечення.
16.09.14р. через відділ діловодства суду
позивач подав клопотання про
витребування доказів.
На підставі ст. 77 ГПК України, в
судовому засіданні 16.09.14р. оголошено
перерву до 07.10.14р.
03.10.14р. через відділ діловодства суду
відповідачем подано клопотання про
розгляд справи в закритому судовому
засіданні, яке судом не задоволено.
06.10.14р. через відділ діловодства суду
відповідач подав додаткові пояснення.
В судовому засіданні 07.10.14 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні дані, на яких ґрунтуються
позовні вимоги, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

1 січня 2011 між TOB «Науково - виробниче
об'єднання «Інформаційні технології»,
(далі - Позивач ) та BAT« НТВ - ПЛЮС»,
нерезидентом України, (далі -
відповідач), був укладений договір
доручення № 133/VIP - (далі - Договір
доручення), який був підписаний від
імені Відповідача його агентом, TOB
«Рекламна телевізійна група»,
повноваження якого були передані за
агентським договором № 59/1-06 від 01.04.06р.
(далі - агентський договір).

Як стверджує позивач, доказом
удаваності, тобто заміни ліцензійного
договору Договором доручення слугує та
обставина про отримання Відповідачем
за агентським договором від свого
агента платежів роялті. Про
перерахування платежів роялті
свідчать Звіти агента Відповідача , а
саме Звіт TOB «РТГ» №8 за агентським
договором ; Звіт TOB «РТГ» № 7 за
агентським договором; Звіт TOB «РТГ» № 6
за агентським договором; Звіт TOB «РТГ»
№ 5 за агентсьм договором; Звіт TOB «РТГ»
№ 4 за агентським договором ; Звіт TOB
«РТГ» № 3 за агентським договором; Звіт
TOB «РТГ» № 2 за агентським договором, з
яких випливає, що Відповідач приймає на
свою користь роялті, яке виплачується
тільки при використанні об'єкта
інтелектуальної власності. У перелік
договорів з яких сплачується роялті
Відповідачем включений і уявний
Договір доручення.

Розглядаючи по суті ліцензійний
договір, який насправді уклали Сторони
зрозуміло, що в першу чергу ліцензіар
(Відповідач) зобов'язаний надати
ліцензіату (Позивачу) права на
поширення Телепрограми пакета «ВІП
КІНО».

У результаті предметом ліцензійного
договору є дія з розповсюдження
об'єкта, яким є телепрограма пакета
«ВІП КІНО ». А Телепрограма , в свою
чергу представляє собою об'єднану
єдиної творчою концепцією сукупність
передач (телерадіопередач ), яка має
постійну назву і транслюється
телерадіоорганізацією за певною
сіткою мовлення.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги
позивач зазначає, що виходячи з
вищевикладеного, очевидно, що Договір
доручення № 133/VIP від 1 січня 2011 року,
укладений між Позивачем та
відповідачем було вчинено з метою
приховання іншого правочину
ліцензійного договору про надання прав
на розповсюдження через кабельну
мережу каналів пакету «ВІП -КІНО»
(об'єкта інтелектуальної власності) на
території України, а тому Договір
доручення є удаваним, а сторони у своїх
правовідносинах по суті керувалися
правилами, які встановлені для
ліцензійних договорів. Посилаючись на
ст.ст. 203, 235, 420, 426, 1107, 1109 ЦК України,
позивач просить суд визнати удаваним
договір доручення № 133/VIP від 1 січня 2011
року, укладений між Позивачем та
Відповідачем, який був здійснений з
метою приховання іншого правочину,
ліцензійного договору про надання прав
на розповсюдження через кабельну
мережу каналів пакету І -КІНО» на
території України. Визнати недійсним
ліцензійний договір про надання прав
на розповсюдження з кабельну мережу
каналів пакету «ВІП -КІНО», який
насправді був укладений між позивачем
та відповідачем.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтуються на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Щодо визнання договору доручення
удаваним.

Відповідно до ч. 1 ст.235 ЦК України,
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.

Проте, в укладенні Оскаржуваного
договору не вбачається жодного
приховування іншого правочину.
Навпаки, даний договір був укладений в
повній відповідності до Агентського
договору № 59/1-06 від 01.04.2014р. (далі -
Агентський договір) з залученням
Агента Позивача - TOB «РЕКЛАМНА
ТЕЛЕВІЗІЙНА ГРУПА».

Пунктом 2.2. Агентського договору
передбачено, що TOB «РЕКЛАМНА
ТЕЛЕВІЗІЙНА ГРУПА» зобов'язується
здійснювати наступні дії:

- від імені та за рахунок Відповідача
укладати абонентські договори в
частині зобов'язань відповідача по
формі, погодженої сторонами в додатку
№1 до договору;

- від імені Відповідача приймати
абонентську плату згідно з умовами
абонентських договорів;

- у відповідності з п.5.1. договору
перераховувати Відповідачу
абонентську плату, отриману від
Абонентів протягом календарного
місяця.

При цьому TOB «РЕКЛАМНА ТЕЛЕВІЗІЙНА
ГРУПА» вправі передати права та
обов'язки щодо укладення абонентських
договорів та прийому абонентської
плати іншим особам («Операторам»), які
відповідно до форми абонентського
договору, затвердженого Агентським
договором, здійснюють доставку сигнал
телерадіопрограм пакета абонентам за
допомогою кабельної мережі.

Змістом Оскаржуваного договору є
виконання Повіреним (Позивачем) від
імені та за рахунок Довірителя (ВАТ
«НТВ-ПЛЮС» в особі TOB «РЕКЛАМНА
ТЕЛЕВІЗІЙНА ГРУПА») певних дій,
викладених в п. 2,1. Оскаржуваного
договору, зокрема:

1. укладати із Абонентами Абонентські
договори у відповідності із формою,
затвердженою у Додатку № 1 до цього
Договору, що підписані з боку
Довірителя, та надсилати два
примірника оригінала Абонентського
договору в адресу Довірителя.

2. здійснювати розкодування та
надання можливості перегляду
Телерадіопрограм («Кинохит»,
«Киноклуб», «Премьера») Пакета VIP-кіно
за допомогою Багатоканальної
телемережі Абонентам, з якими укладено
Абонентські договори. Розкодування
сигналу Пакета здійснюється Повіреним
із застосуванням карток доступу, які
придбані та

активовані виключно у Довірителя на
підставі відповідної окремої угоди
Сторін;

3. здійснювати збір Абонентської плати
з Абонентів.

Статтею 239 ЦК України, передбачено, що
правочин, вчинений представником,
створює, змінює, припиняє цивільні
права та обов'язки особи, яку він
представляє.

Відповідно до ст.1000 ЦК України, за
договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії.
Правочин, вчинений повіреним, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки довірителя.

Таким чином, Оскаржуваний договір
створив для Позивача та Відповідача
конкретні права та обов'язки, які
відповідали їх волевиявленню та
створювали для Сторін певні правові
наслідки.

Як вбачається з предмету Оскаржуваного
договору та Агентського договору,
повноваження сторін за такими
договорами відповідають одне одному,
фактично дублюючи зміст.

Відповідно до ст. 1109 ЦК України, за
ліцензійним договором одна сторона
(ліцензіар) надає другій стороні
(ліцензіату) дозвіл на використання
об'єкта права інтелектуальної
власності (ліцензію) на умовах,
визначених за взаємною згодою сторін з
урахуванням вимог цього Кодексу та
іншого закону.

Таким чином, як вбачається з
Оскаржуваного договору не йдеться про
передачу будь-яких прав на
використання об'єктів інтелектуальної
власності, в тому числі й прав на
розповсюдження телерадіопрограм, що
входять до пакету «VIP-Кино». Предметом
Договору доручення є дії, які не
містять в собі, та за своєю природою не
можуть містити, будь-яких ознак
об'єктів права інтелектуальної
власності. Перелік таких об'єктів
визначений в ст. 420 ЦКУ, зокрема до них
належать й передачі (програми)
організацій мовлення. Однак, зі змісту
п. 2.1. Договору доручення можна зробити
об'єктивний висновок, що укладення
абонентських договорів, здійснення
розкодування та надання можливості
перегляду телерадіопрограм та збір з
абонентів абонентської плати не
належать до предмету ліцензійного
договору, передбаченого ст. 1109 ЦКУ, і
жодних ліцензійних прав на
використання телерадіопрограм
Позивачу не надано.

Посилання Позивача на сплату роялті за
Агентським договором також не доводять
передачі ліцензійних прав. В
Агентському договорі в п. 5.1. прямо
зазначено, що «Агент зобов'язується
перераховувати Телекомпанії суму
грошових коштів, яка розраховується як
добуток Абонентської плати та
кількості Абонентських договорів, що
діють на останній день звітного
місяця». Тобто про жодне роялті не
йдеться, ані у Оскаржуваному договорі,
ані у Агентському договорі. Крім того,
додані Позивачем до Позову звіти не є,
та їх не можна вважати, частиною
договору, вони не встановлюють прав та
обов'язків сторін договору, а лише
містять показники виконання TOB
«РЕКЛАМНА ТЕЛЕВІЗІЙНА ГРУПА» взятих на
себе повноважень.

Таким чином, передача ліцензійних та
інших прав на об'єкти права
інтелектуальної власності не
відбувалася, а тому будь-які посилання
Позивача стосовно укладення
ліцензійного договору є повністю
неприпустимими, зроблені в результаті
хибного розуміння Позивачем природи
договору доручення та ліцензійного
договору.

Стосовно посилання позивача щодо
недійсності договору слід зазначити
наступне.

Позивач вказує на те, що Відповідач не
оплатив авторську винагороду авторам
(правовласникам) за використання
(поширення) їх творів. Так, про несплату
свідчить відсутність договорів,
укладених між Відповідачем та
авторами, а також договорів з
організаціями колективного управління
правами, що на думку Позивача є
підставою для визнання договору
недійсним.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 1003 ЦК України, у
договорі доручення або у виданій на
підставі договору довіреності мають
бути чітко визначені юридичні дії, які
належить вчинити повіреному. Дії, які
належить вчинити повіреному, мають
бути правомірними, конкретними та
здійсненними.

Змістом Оскаржуваного договору є
виконання Повіреним (TOB «НВО
«Інформаційні Технології») від імені
та за рахунок Довірителя (ВАТ
«НТВ-ПЛЮС» в особі TOB «РЕКЛАМНА
ТЕЛЕВІЗІЙНА ГРУПА») певних дій,
описаних вище. Перелічені дії є
правомірними (не суперечать положенням
законодавства, можуть виконуватися без
доручення (ст. 1003 ЦКУ), не порушують
права та інтереси третіх осіб),
конкретними (чітко зазначені
повноваження повіреного) та
здійсненними (повірений наділений
достатнім обсягом повноважень для
виконання доручення, володіє (орендує)
багатоканальною мережею для доведення
сигналу телерадіопрограм).

Отже, зміст Оскаржуваного договору не
суперечить законодавству, а тому
відсутні підстави, визначені ст. 215 ЦК
України.

Крім того, в законодавстві не міститься
норм про те. що неукладення договорів з
організаціями колективного управління
правами та/або несплата їм винагороди
за використання об'єктів
інтелектуальної власності призводить
до визнання договору недійсним.

Відповідно до листа «Асоціації
«АРМА-Україна» № 21 від 26.02.2013р.
зазначено, що станом на 26.02.2013р.
договору між «Асоціацією
«АРМА-Україна» та TOB «РЕКЛАМНА
ТЕЛЕВІЗІЙНА ГРУПА» щодо сплати
винагороди через організацію
колективного управління правами за
використання аудіовізуальних творів
на телеканалах «Киноклуб», «Кинохит»,
«Премьера», не існує, а підтверджень
щодо виплати винагороди
правовласникам та суб'єктам авторських
і суміжних прав за використання
аудіовізуальних творів способом їх
ретрансляції не отримано. Однак,
відсутність таких документів саме у
вказаної Асоціації зовсім не означає
відсутність таких договорів, укладених
з правовласниками контенту
телепрограм.

Так, при формуванні контенту
телерадіопрограм Відповідач укладає
ліцензійні та інші договори з
правовласниками різноманітних
передах, фільмів, інших
аудіовізуальних творів, що входитимуть
до складу телерадіопрограм, і виплачує
їм належну авторську та ліцензійну
винагороду. При цьому такі
правовласники гарантують «очищеність»
прав на об'єкти інтелектуальної
власності. Умови зазначених договорів
є конфіденційними, і їх розголошення
можливо лише за згодою правовласників
на підставі відповідної ухвали суду.

Відповідно до Постанови КМУ № 71 від
18.01.2003р. «Про затвердження розміру,
порядку та умов виплати винагороди
(роялті) за комерційне використання
опублікованих з комерційною метою
фонограм, відеограм, їх примірників та
зафіксованих у них виконань» TOB
«РЕКЛАМНА ТЕЛЕВІЗІЙНА ГРУПА» не
повинно укладати договорів з
організаціями колективного управління
правами, такий обов'язок передбачений
виключно для осіб, які використовують
об'єкти права інтелектуальної
власності (фонограми, відеограми,
виконання) з комерційною метою шляхом
публічного виконання, публічного
сповіщення, трансляції та ретрансляції
у передачах ефірного, супутникового,
кабельного телебачення, зокрема
провайдерів програмної послуги, тощо.
Однак TOB «РЕКЛАМНА ТЕЛЕВІЗІЙНА ГРУПА»
не здійснює перелічених дій, не є
провайдером програмної послуги і йому
взагалі не надані права на будь-яку з
зазначених дій. Тому зауваження
Позивача стосовно необхідності
«очищення» прав на контент
телерадіопрограм є хибними та не
відповідають положенням
законодавства.

Крім того, Позивач наголошує на тому, що
телерадіопрограми «Кинохит» та
«Премьера» є неадаптованими, а саме не
внесеними до Переліку іноземних
програм, зміст яких відповідає вимогам
Європейської конвенції про
транскордонне телебачення і
ретрансляція яких на території України
не обмежується згідно з ч. 1. ст. 42 Закону
України «Про телебачення і
радіомовлення», що прийнятий
Національною радою України з питань
телебачення та радіомовлення.

Слід зазначити, що відсутність
будь-якої телерадіопрограми у Переліку
не веде до незаконності її
розповсюдження, тим більше не порушує
норм законодавства (Закони України
«Про телебачення і радіомовлення»,
«Про рекламу» та ін.).

Державні органи з питань телебачення
мають право перевіряти програми, що
ретранслюються, на відповідність
нормам та вимогам національного
законодавства, окрім програм, що
ретранслюються з держав-членів
Європейського Союзу або країн, які
ратифікували зазначену Конвенцію. Тому
питання про невнесення
телерадіопрограм «Кинохит» та
«Премьера» до Переліку вважаємо
невирішеним через різницю у
законодавчій позиції та позиції
Національної ради України з цього
приводу.

При цьому не можна ототожнювати
поняття «неадаптованості» та
«недотримання прав суб'єктів
авторського права, виконавців,
виробників фонограм (відеограм) і
власників аудіовізуальних творів»,
через неукладення договорів з
останніми на виплату їм авторської
винагороди. Навіть якщо
телерадіопрограма не внесена до
Переліку це не означає, що права на її
складові належним чином не отримані, а
оплата власникам авторських та
суміжних прав не здійснена належним
чином. Питання про включення тієї чи
іншої телерадіопрограми до Переліку
вирішується Національної радою
України незалежно від факту здійснення
виплат авторської винагороди.

Викладена Позивачем інформація щодо
«неадаптованості» телерадіопрограм не
може бути доказом недійсності
договору. В жодному
нормативно-правовому акті не має норм
про можливе визнання договору
недійсним через відсутність
«адаптації» телепрограми.

Слід зазначити, що Оскаржуваний
договір виконувався сторонами, і
Позивач знав про «неадаптованість»
телерадіопрограм, а тому посилання на
такий їх статус є неприпустимим.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ
від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» судам
необхідно враховувати, що згідно із
статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити ЦК, іншим
законам України, які приймаються
відповідно до Конституції України та
ЦК, міжнародним договорам, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
радою України, актам Президента
України, постановам Кабінету Міністрів
України, актам інших органів державної
влади України, органів влади АРК у
випадках і в межах, встановлених
Конституцією України та законом, а
також моральним засадам суспільства;
угода може бути визнана недійною лише з
підстав і з наслідками, передбаченими
законом; в кожній справі про визнання
угоди недійсною суд повинен встановити
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угоди недійсною і
настання певних юридичних наслідків.

Вирішуючи спори про визнання угод
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання угод
недійсними і настання відповідних
наслідків, а саме: відповідність змісту
угод вимогам закону; додержання
встановленої форми угоди;
правоздатність сторін за угодою; у чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору.

Таким чином, доводи Позивача про
удаваність правочину, визнання
Оскаржуваного договору ліцензійним та
визнання його недійсним з підстав
«неадаптованості», відсутності
укладених договорів з авторами та/або
організаціями колективного управління
правами, невиплат авторської
винагороди тощо є недоведеними.

У відповідності до Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013 № 11 (далі-Постанова) надано
роз'яснення, що у силу припису статті 204
ЦК України правомірність правочину
презюмується. Отже, обов'язок доведення
наявності обставин, з якими закон
пов'язує визнання господарським судом
оспорюваного правочину недійсним,
покладається на позивача (прокурора - в
разі подання ним відповідного позову).

Правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом
(п. 7 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними»).

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень.

Враховуючи те що, Позивач не довів
належними та допустимими доказами
щодо наявності підстав для визнання
Оскаржуваного договору удаваним та
недійсним позов задоволенню не
підлягає.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК
України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Повне рішення складено 15.10.14 р.

Головуючий суддя
І.О. Домнічева

Суддя
Т.М. Ващенко

Суддя
В.В. Сівакова