ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2014 р.
Справа № 914/1324/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого - судді
Кравчук Н.М.

суддів
Гнатюк Г.М.

Якімець Г.Г.

розглянувши апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Ерде Банк» б/н від 18.07.2014р.

на рішення господарського
суду Львівської області від 25.06.2014р.

у справі № 914/1324/14

за позовом: публічного
акціонерного товариства «Ерде Банк»
(надалі ПАТ «Ерде Банк»), м. Київ

до відповідача: товариства з
обмеженою відповідальністю «Оріва
Україна» (надалі ТзОВ «Оріва Україна»),
м. Львів

про стягнення
безпідставно перерахованих коштів,

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

Заяв про відвід суддів та клопотань про
здійснення технічної фіксації
судового процесу від сторін не
надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Львівської області від 25.06.2014р. у справі
№914/1324/14 (суддя Рим Т.Я.) відмовлено у
задоволенні позовних вимог ПАТ «Ерде
Банк» до ТзОВ «Оріва Україна» про
стягнення безпідставно перерахованих
коштів.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що поданий
позов на підставі ст. 1212 ЦК України не
підлягає до задоволення, оскільки
кошти, які позивач просить стягнути з
відповідача, отримано як передоплату
за договором, то такі кошти набуто за
наявності правової підстави, а тому не
можуть бути стягнуті відповідно до
вказаної статті.

Не погоджуючись з даним рішенням, ПАТ
«Ерде Банк» подало апеляційну скаргу, в
якій вказує, що судом першої інстанції
не враховано надані ним докази та
аргументи, а відтак, винесено
необ'єктивне рішення, просить його
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задоволити позовні вимоги
повністю. Зокрема, скаржник зазначає,
що позивач перерахував на рахунок
відповідача 62 924,32 грн. на виконання
умов договору факторингу. Проте,
відповідач не вчинив дій, які був
зобов'язаний вчинити за договором
№11/230611-Ф про факторингове
обслуговування від 23.06.2011 року. Таким
чином, зазначена сума коштів є
безпідставно отриманими відповідачем,
оскільки сторонами не було складено
Реєстру переданих документів за
укладеним договором, а положення
договору, які регулюють відносини
сторін, не почали діяти. Відповідно, на
думку скаржника, до даних
правовідносин застосовуються
положення ст. 1212 ЦК України.

31.07.2014р. автоматизованою системою
документообігу суду дану справу
розподілено до розгляду
судді-доповідачу Кравчук Н.М.

Розпорядженням в.о. голови суду від
01.08.2014р. в склад колегії для розгляду
даної справи введено суддів - Гнатюк
Г.М. та Мирутенка О.Л.

Ухвалами суду від 01.08.14р. поновлено
строк подання апеляційної скарги,
прийнято її до провадження та
призначено до розгляду на 21.08.2014р.

В зв'язку з перебуванням судді Гнатюк
Г.М. у відпустці, розпорядженням голови
Львівського апеляційного
господарського суду від 20.08.2014р. для
розгляду справи № 914/1324/14 замість судді
Гнатюк Г.М. введено суддю Якімець Г.Г.

Ухвалою суду від 21.08.2014р. розгляд справи
відкладено до 25.09.2014р.

В зв'язку з перебуванням судді
Мирутенка О.Л. у відпустці,
розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
24.09.2014р. для розгляду справи № 914/1324/14
замість судді Мирутенка О.Л. введено
суддю Гнатюк Г.М.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, причини неявки
не повідомив, хоча належним чином був
повідомлений про дату, час і місце
розгляду справи.

Відповідач явку уповноваженого
представника в судові засідання
жодного разу не забезпечив, відзиву на
апеляційну скаргу не подав, ухвала
Львівського апеляційного
господарського суду, надіслана
відповідачу, повернулася на адресу
суду з відміткою «за закінченням
терміну зберігання».

Статтею 64 ГПК України передбачено, що
ухвала про порушення провадження у
справі надсилається зазначеним особам
за повідомленою ними господарському
суду поштовою адресою. У разі ненадання
сторонами інформації щодо їх поштової
адреси, ухвала про відкриття
провадження у справі надсилається за
адресою місцезнаходження (місця
проживання) сторін, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. У
разі відсутності сторін за такою
адресою, вважається, що ухвала про
порушення провадження у справі вручена
їм належним чином.

Згідно пошуку в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, місцезнаходження
юридичної особи ТзОВ «Оріва Україна»
значиться адреса: 79031, м. Львів, вул.
Стрийська, 148/73 (а.с. 33).

Таким чином, надіславши ухвали суду за
вказаною адресою, суд вчинив всі
належні процесуальні дії щодо
повідомлення відповідача про дату, час
і місце розгляду справи.

Відповідно до ч.3 ст. 22 ГПК України
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Враховуючи наведене, ухвала суду
вважається врученою останньому
належним чином, а тому суд вважає за
можливе розглянути справу за наявними
в ній матеріалами у відповідності до
ст. 75 ГПК України, без участі
уповноваженого представника
відповідача, запобігаючи, одночасно,
безпідставному затягуванню розгляду
спору та сприяючи своєчасному
поновленню порушеного права.

Розглянувши апеляційну скаргу,
матеріали справи, Львівський
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

23.06.2011р. між ПАТ "Ерде Банк" (фактор) та
ТзОВ "Оріва Україна" (підприємство)
укладено договір №11/230611-Ф про
факторингове обслуговування, згідно
умов якого підприємство зобов'язується
відступити факторові право вимоги від
дебіторів підприємства, зазначених у
переліку дебіторів, коштів (включаючи
усі види неустойок), право на одержання
яких належить підприємству на підставі
документів, що підтверджують таке
право вимоги відповідно до контракту, а
фактор має право придбати зазначені
права вимоги коштів від дебіторів
підприємства і передати за плату кошти
у розмірі, що рівний вартості
відступленого підприємством факторові
права вимоги коштів від дебіторів
підприємства, у порядку й у випадках,
передбачених даним договором (а.с. 13-17).

Даний договір підписано на скріплено
печатками сторін.

Крім того, сторонами у додаткових
угодах №2/1 від 23.06.2011 р. до договору, №2/2
від 23.09.2011р., №2/3 від 23.12.2011р., №2/4 від
23.03.2012р., №2/5 від 21.06.2012р. домовились, що
підприємство передає для придбання
фактором права вимоги грошових коштів
з моменту їх виникнення, за всіма
контрактами, що укладені між
підприємством та дебіторами, що
включені до переліку дебіторів,
протягом строку (терміну) дії договору
(а.с. 18-22).

Позивачем перераховано на користь
відповідача кошти у сумі 62 924,32 грн., про
що свідчить виписка АТ "Ерде Банк" по
особовому рахунку за період з 01.07.2012р.
по 22.05.2013р. з призначенням платежу:
перерахування коштів за договором №
11/230611-Ф про факторингове
обслуговування (а.с. 23, повна виписка
долучена до матеріалів апеляційного
провадження).

11.07.2013р. позивач надіслав на адресу
відповідача вимогу №53/07 про повернення
безпідставно отриманих коштів. Вимога
мотивована тим, що не був укладений
Реєстр переданих документів за угодою,
а тому положення договору, які
регулюють взаємовідносини сторін,
пов'язані з цим, не почали діяти (а.с.
24-25).

Проте, дана вимога була залишена без
відповіді та задоволення, що стало
підставою звернення до суду.

При прийняті постанови, колегія суддів
керувалася наступним.

Майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України,
що визначено ст. 175 ГК України.

В ст.11 ЦК України зазначено, що, однією з
підстав виникнення зобов'язань, є
зокрема договори та інші правочини.

Частиною 1 ст.1077 ЦК України за договором
факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Пунктом 5.1.1 договору передбачено, що
для здійснення факторингу сторони
підписують перелік дебіторів, права
грошової вимоги до яких придбаються
фактором відповідно до умов цього
договору, шляхом підписання
відповідної додаткової угоди до цього
договору.

Як убачається із матеріалів справи,
додаткові угоди №2/1 від 23.06.2011 р., №2/2
від 23.09.2011 р., №2/3 від 23.12.2011 р., №2/4 від
23.03.2012 р., №2/5 від 21.06.2012 р. сторонами
укладено. Згідно з цими угодами сторони
домовились, що підприємство передає
для придбання фактором права вимоги
грошових коштів з моменту їх
виникнення, за всіма контрактами, що
укладені між підприємством та
дебіторами, що включені до переліку
дебіторів, протягом строку (терміну)
дії договору

Відповідно до пункту 5.2.5 договору
моментом відступлення фактором
підприємству права грошової вимоги від
дебітора за конкретною угодою є момент
підписання фактором і підприємством
Реєстру переданих документів за
угодами, право грошової вимоги, за
якими відступлено підприємством
факторові відповідно до умов цього
договору.

Відповідачем не доведено факту
передачі позивачу відповідних
документів та підписання сторонами
реєстру переданих документів за
угодами. Позивачем не надано суду
доказів того, що він звертався до
відповідача з вимогою такі документи
передати.

Пунктом 5.3.1 договору передбачено, що
фактор не пізніше робочого дня,
наступного за днем підписання
сторонами реєстру переданих
документів за угодою і надання
підприємством стандартного
повідомлення про зміну реквізитів,
перераховує аванс у розмірі, який
передбачений у реєстрі переданих
документів за угодами, на поточний
рахунок підприємства.

Таким чином, провівши перерахування
коштів до часу складення реєстру,
позивач здійснив часткове дострокове
виконання зобов'язання (сплата авансу).
Відповідно до статті 531 ЦК України
боржник має право виконати свій
обов'язок достроково, якщо інше не
встановлено договором, актами
цивільного законодавства або не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала. При
цьому в силу частини другої цієї статті
зазначені положення застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про: 1) повернення
виконаного за недійсним правочином; 2)
витребування майна власником із чужого
незаконного володіння; 3) повернення
виконаного однією із сторін у
зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди
особою, яка незаконно набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи.

У постанові Верховного Суду України
від 22.01.2013р. у справі № 5006/18/13/2012
викладено правову позицію, згідно з
якою аналіз ст. 1212 ЦК України дає
підстави для висновку, що цей вид
позадоговірних зобов'язань породжують
такі юридичні факти: 1/ набуття особою
майна або його збереження за рахунок
іншої особи; 2/ відсутність для цього
правових підстав або якщо такі відпали.

Таким чином, оскільки між сторонами у
справі було укладено договір, а кошти,
які позивач просить стягнути з
відповідача, отримано як передоплату
за договором, то такі кошти набуто за
наявності правової підстави, а тому не
можуть бути стягнуті відповідно до
положень статті 1212 ЦК України.

Колегія суддів зазначає, що посилання
скаржника на те, що оскільки сторонами
не було укладено Реєстру переданих
документів за укладеним договором,
тому положення договору, які регулюють
відносини сторін, не почали діяти, а
перераховані кошти ТзОВ «Орава
Україна» в сумі 62 924,32 грн. є
безпідставно отриманими, є хибним, з
огляду на наступне.

В п.2.2 договору № 11/230611-Ф від 23.06.2011р.
зазначено, що протягом строку дії
даного договору конкретна грошова
вимога до дебітора підприємства
вважається придбаною фактором з
моменту підписання реєстру переданих
документів по угоді.

Розділ 5.2 вказаного договору
передбачає порядок передачі прав
грошової вимоги, зокрема п.5.2.5 -
моментом відступлення фактором
підприємству права грошової вимоги від
дебітора по конкретній угоді є момент
підписання фактором і підприємством
реєстру переданих документів по
угодам, право грошової вимоги по яким
відступлено підприємством факторові
відповідно до умов даного договору.

Тобто, підписання фактором і
підприємством реєстру переданих
документів по угодам надає фактору
право грошової вимоги від дебітора.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 626
ЦК України).

Згідно ч.2 ст. 631 ЦК України договір
набирає чинності з моменту його
укладення.

В матеріалах справи відсутні докази
визнання спірного договору недійсним,
а сам факт нескладання реєстру
переданих документів не свідчить про
те, що зобов'язання за договором
розірвані чи іншим чином припинені.

Пунктом 6.1 договору сторони
передбачили, що за невиконання або
неналежне виконання своїх зобов'язань
за цим договором, сторони несуть
відповідальність відповідно до
чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Оскільки, як встановлено господарським
судом, та підтверджується матеріалами
справи, між ПАТ "Ерде Банк" та ТзОВ
"Оріва Україна" було укладено договір
№11/230611-Ф про факторингове
обслуговування, а кошти, які позивач
просить стягнути з відповідача,
отримано відповідачем як попередня
оплата за договором, який не було
розірвано, то колегія суддів
погоджується з доводами суду першої
інстанції, що вимога позивача про
стягнення з відповідача
перерахованого авансу за договором
№11/230611-Ф від 23.06.2011р. в розмірі 62 924,32
грн., як безпідставно отриманих коштів
згідно вимог ст. 1212 ЦК України є
необґрунтованою.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Однак, скаржником всупереч
вищенаведеній нормі права, не подано
доказів, які б підтвердили факти,
викладені в позовній заяві, а доводи,
наведені в апеляційній скарзі не
спростовують правомірність висновків,
викладених в оскаржуваному рішенні
суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції вважає, що рішення місцевого
господарського суду є законним,
обґрунтованим, прийнятим з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, а тому його слід залишити без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Львівський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду
Львівської області від 25.06.2014р. у справі
№ 914/1324/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку згідно
з розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу передати до
господарського суду Львівської
області.

Головуючий суддя
Кравчук Н.М.

судді
Гнатюк Г.М.

Якімець Г.Г.