ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2014 р.Справа № 905/2501/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання
Васильєва Л.О.

розглянувши справу

за позовом Приватне АТ "Страхова
компанія "ВУСО", м. Донецьк до
Товариство з додатковою
відповідальністю "Міжнародна страхова
компанія", м. Харків про стягнення
коштів за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Коваленка А.О.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року Приватне акціонерне
товариство Страхова компанія "Вусо"
(далі-позивач) звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою про
стягнення в порядку регресу з
Товариства з додатковою
відповідальністю "Міжнародна страхова
компанія" (далі-відповідач) суму
матеріальної шкоди у розмірі 6980,00 грн.,
а також відшкодувати за рахунок
відповідача суму судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивачем як страховиком виплачено
страхувальнику страхове відшкодування
в розмірі 6980,00 грн., внаслідок чого до
позивача в порядку ст. 1191 Цивільного
кодексу України та ст. 22 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" перейшло право вимоги
(регресу) в межах здійснених фактичних
затрат, як до особи, яка відповідальна
за заподіяні збитки, оскільки саме з
вини особи, яка керувала транспортним
засобом, цивільно-правова
відповідальність якої застрахована у
відповідача, сталася ДТП, наслідки якої
визнано позивачем страховим випадком
та здійснено виплату страхової суми.

Відповідач, не погоджуючись з
позовними вимогами позивача, вказує на
те, що правові підстави для стягнення
суми відшкодування у розмірі 6980,00 грн.
відсутні, оскільки відповідачем згідно
страхового акту №4993 від 12.04.2012 року
сума страхового відшкодування
сплачена, що підтверджується
платіжним дорученням від 12.04.2012 року
№3199. В свою чергу, не погоджуючись з
фактичним розміром відновлювального
ремонту автомобіля КІА RIO, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, 21.05.2014 року
звернувся до суду з клопотанням щодо
призначення у справі судової
автотоварознавчої експертизи на
вирішення якої поставити наступні
питання :

- Яка вартість відновлювального
ремонту з урахуванням коефіцієнту
зносу автомобіля Kia Rio, д.н.з. НОМЕР_1,
який був пошкоджений внаслідок ДТП
08.08.2011 року?

- Розрахунок здійснити на момент
настання страхового випадку 08.08.2011
року. Експертизу провести за
матеріалами справи, так як вказаний
транспортний засіб вже відновлено.

- Проведення експертизи доручити
фахівцям Харківського
науково-дослідного інституту судових
експертиз ім. М.С. Бокаріуса.

Ухвалою від 21.05.2014 року клопотання
відповідача задоволено та призначено
по справі судову автотоварознавчу
експертизу та зупинено провадження у
справі №905/2501/14.

18.09.2014 року на адресу суду надійшов
висновок судової автотоварознавчої
експертизи №6182 у якому визначено суму
відновлювального ремонту з
урахуванням коефіцієнту фізичного
зносу складових, пошкодженого у
результаті ДТВ автомобіля "KIA Ria" д.н.
НОМЕР_1, що складає 4051,93 грн.

Ухвалою від 19.09.2014 року поновлено
провадження у справі №905/2501/14 та
призначено розгляд справи на 07.10.2014
року.

У призначене судове засідання
представник позивача не з'явився, через
канцелярію суду надав клопотання вх.
№34495 від 03.10.2014 року у якому просить суд
здійснювати розгляд справи за
відсутністю його представника за
наявними матеріалами справи.

Представник відповідача у судовому
засідання надав усні пояснення, якими
підтримав правову позицію, викладену у
відзиві на позовну заяву та просив суд
у позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши докази та оцінивши їх в
сукупності, заслухавши пояснення
представників сторін, суд встановив
наступне.

05.09.2008 р. між Закритим акціонерним
товариством "Страхова компанія "ВУСО",
яке 07.09.2014 року було перейменовано у
Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Вусо", та ОСОБА_2
було укладено договір добровільного
страхування наземного транспорту №
-01, за яким позивач застрахував
майнові інтереси потерпілого,
пов'язані з експлуатацією наземного
транспортного засобу - автомобіля
марки KIA RIO, державний реєстраційний
номер НОМЕР_1.

Згідно довідки ДАІ, 08.08.2011 р. в м.
Харкові на перехресті пр.Гагаріна та
вул. Державінська сталася
дорожньо-транспортна пригода (надалі -
ДТП) за участю двох транспортних
засобів автомобіля KIA RIO, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1., який
належить ОСОБА_2 , під його керуванням
та ІЖ 412 , державний реєстраційний номер
НОМЕР_4, який належить ОСОБА_3, під його
керуванням.

06.09.2011 року постановою
Комінтернівського районного суду м.
Харкова ОСОБА_3 (з урахуванням
постанови від 21.02.2012 року, яким внесено
виправлення до резолютивної частини
постанови від 06.09.2011 року) визнано
винним у вчиненні зазначеного ДТП та
притягнуто до відповідальності за
вчинення правопорушення передбаченого
ст. 124 КУпАП (порушення Правил
дорожнього руху, що спричинило
пошкодження транспортних засобів)
шляхом накладення адміністративного
стягнення у вигляді штрафу.

Таким чином, ОСОБА_3 є винним у
спричиненні пошкоджень автомобілю KIA
RIO, державний реєстраційний номер
НОМЕР_1.

Статтею 3 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Згідно ст. 5 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" об'єктом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності є майнові інтереси,
що не суперечать законодавству
України, пов'язані з відшкодуванням
особою, цивільно-правова
відповідальність якої застрахована,
шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну
потерпілих внаслідок експлуатації
забезпеченого транспортного засобу.

Згідно ст. 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка
була заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 25 цього Закону визначено, що
здійснення страхових виплат і виплата
страхового відшкодування проводиться
страховиком згідно з договором
страхування на підставі заяви
страхувальника (його правонаступника
або третіх осіб, визначених умовами
страхування) і страхового акта
(аварійного сертифіката), який
складається страховиком або
уповноваженою ним особою (аварійним
комісаром) у формі, що визначається
страховиком.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України
"Про страхування" договір страхування
- це письмова угода між страхувальником
і страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Судом встановлено, що цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_3 на момент ДТП,
була застрахована у ТДА "Міжнародна
страхова компанія" за полісом
цивільно-правової відповідальності
серії ВЕ №2657059 , за яким в останнього
виник обов'язок здійснити
відшкодування шкоди заподіяної третім
особам під час ДТП, яка сталася за
участю забезпеченого транспортного
засобу.

Таким чином, у зв'язку з виплатою
страхового відшкодування
страхувальнику позивач набув право
регресу до винної у ДТП особи
відповідно до положень ст. 27 Закону
України "Про страхування".

09.08.2011 року до позивача звернувся
страхувальник із заявою про настання
страхового випадку та виплату
страхового відшкодування й надав при
цьому усі необхідні документи.

04.10.2011 року на підставі звіту №22/08/11 від
23.08.2011 року про оцінку колісного
транспортного засобу, здійсненого ТОВ
"Інкон -Капітал" та наряду - замовлення
на ремонт автомобіля "КІА RIO", державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 було
складено Страховий акт № 3097-02 по
Договору страхування наземного
транспорту №-01 від 05.09.2008 року та
розрахунок страхового відшкодування
до нього, згідно якого сума страхового
відшкодування до виплати
страхувальнику склала 6980,00 грн.

Позивач на підставі вищевказаних
документів здійснив виплату
страхового відшкодування в розмірі:
6980,00 грн., що підтверджується
платіжними дорученнями № 12075 від 04.10.2011
року, наявного в матеріалах справи (а.с.
39).

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" та статтею 993 ЦК
України визначено, що до страховика,
який виплатив страхове відшкодування
за договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1191 ЦК України, особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Відповідно до наведеного вище договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власника наземного транспортного
засобу Відповідач є особою,
відповідальною за завдану шкоду,
оскільки взяв на себе відповідальність
за свого страхувальника у разі
настання такого страхового ризику, як
відповідальність за шкоду, заподіяну
джерелом підвищеної небезпеки.

Таким чином, після сплати потерпілій
особі страхового відшкодування у
Позивача виникло право звернутися до
страховика винної у ДТП особи із
вимогою про виплату страхового
відшкодування у порядку регресу, з
огляду на наступне.

Частинами першою та другою статті 1187
ЦК України передбачено, що джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Як зазначалося вище, абсолютна вина
ОСОБА_4 у скоєнні ДТП встановлена
постановою Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 06.09.2011
року по справі № 3-3353/2011.

Позивач, в зв'язку з виплатою
Страхувальнику страхового
відшкодування у розмірі 6980,00 грн.,
заявив до ТДВ "Міжнародна страхова
компанія" претензію від 27.12.2011 року №9537
про відшкодування шкоди, заподіяної
джерелом підвищеної небезпеки у сумі
6980,00 грн. (в порядку регресу).

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем вказана претензія була
розглянута, та за результатами
розгляду було складено страховий акт
№4993 від 12.04.2012 року, яким події ДТП
визнані як страховий випадок.

На підставі наведеного страхового
акту та розрахунку страхового
відшкодування відповідачем було
виплачено страхове відшкодування
позивачу у сумі 3590,37 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№3199 від 12.04.2012 року (а.с. 68).

У відповідності до п.36.4 ст.36 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" чинній на момент скоєння ДТП)
виплата страхового відшкодування
здійснюється безпосередньо
потерпілому (іншій особі, яка має право
на отримання відшкодування) або
погодженим з ним особам, які надають
послуги з ремонту пошкодженого майна,
сплатили страхове відшкодування за
договором майнового страхування,
лікування потерпілих та інші послуги,
пов'язані з відшкодуванням збитків.

Верховним Судом України у Листі "Судова
практика розгляду цивільних справ, що
виникають з договорів страхування" від
19.07.2011 р. роз'яснено, що визначаючи
розмір заподіяної шкоди при
страхуванні наземного транспорту,
суди, у разі виникнення спору щодо
визначення розміру шкоди, повинні
виходити з фактичної (реальної) суми,
встановленої висновком
автотоварознавчої експертизи, або
відповідними документами станції
технічного обслуговування, на якій
проводився ремонт автомобіля.

З матеріалів справи вбачається, що з
метою встановлення розміру заподіяної
шкоди, було призначено
автотоварознавчу експертизи, за
результатами якої експертною
установою надано висновок, яким
визначено розмір відновлювального
ремонту з урахуванням коефіцієнту
фізичного зносу складових автомобіля
КІА RIO, державний номер НОМЕР_1, що
складає 4051,93 грн.

Нормою ст.29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що розмір
франшизи при відшкодуванні шкоди,
заподіяної майну потерпілих,
встановлюється при укладанні договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності і
не може перевищувати 2 відсотки від
ліміту відповідальності страховика, в
межах якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих. Страхове
відшкодування зменшується на суму
франшизи, розрахованої за правилами
цього підпункту.

Згідно із ч.18 ст.9 Закону України "Про
страхування" франшиза - частина
збитків, що не відшкодовується
страховиком згідно з договором
страхування.

Таким чином, виходячи з встановленого
висновком автотоварознавчої
експертизи №6182 від 12.09.2014 року розміру
відновлювального ремонту з
урахуванням коефіцієнту фізичного
зносу складових автомобіля КІА RIO,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
сума страхового відшкодування, яка
повинна бути відшкодована позивачу у
порядку регресу складає 4051,93 грн.

Проте, враховуючи сплату відповідачем
страхового відшкодування у розмірі
3590,37 грн. та те, що відповідно до ст. 12
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" страхове
відшкодування зменшується на суму
франшизи, розмір якої за полісом ВЕ/2657059
від 27.08.2010 року становить 510 грн.
(4051,93грн. - 3590,37грн. - 510 грн. = "-" 48, 44 грн.),
відповідач у повному обсязі
розрахувався з позивачем, а тому
позовні вимоги позивача є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 49
ГПК України Стороні, на користь якої
відбулося рішення, господарський суд
відшкодовує мито за рахунок другої
сторони і в тому разі, коли друга
сторона звільнена від сплати судового
збору. Суми які підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
послуги перекладача, адвоката та інші
витрати, пов'язані з розглядом справи,
покладаються, зокрема, при відмові в
позові на позивача.

Враховуючи наведені норми, судові
витрати, включаючи витрати на
проведення судової експертизи, що
складають 836,40 грн. згідно платіжного
доручення №711 від 16.07.2014 року,
покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.
124 Конституції України, ст. ст. 49, 75,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства Страхова компанія "ВУСО",
(83055, м. Донецьк, вул.
Постишева, 60, 7-й поверх, п/р 0761 в
ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023) на користь
Товариства з додатковою
відповідальністю " Міжнародна страхова
компанія", (61023, м.Харків,
вул. Мироносицька, 99, літ. А-3) витрати за
проведення судової експертизи у
розмірі 836,40 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 10.10.2014 р.

Суддя Л.С. Лаврова