ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2014 р.Справа № 922/3335/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання
Бабиніні Д.О.

розглянувши справу

за позовом Малого колективного
багатопрофільного підприємства "Зевс"
с. Шевченкове до 1. Шевченківської
районної державної адміністрації
Харківської області, смт. Шевченкове ,
2. Головного управління
Держземагентство у Харківської
області, м. Харків , 3. Відділу
Держземагентства у Шевченківському
районі Харьковської області, смт.
Шевченкове про поновлення становища
за участю представників сторін:

позивача - Авілову О.М. за довіреністю
від 02.07.2014р., Лисенка М.М. (директор,
відповідно до статуту),

1-го відповідача - Москальчук С.О. за
довіреністю № 02-35/1450 від 19.06.2014р.

2-го відповідача - Крайник К.О. за
довіреністю №32-20-14-14045/0/9-13 від 23.12.2013р.,

3-го відповідача - Штиха А.І. (начальник,
відповідно до наказу № 1к від 04.12.2012 р.),

ВСТАНОВИВ:

Мале колективне багатопрофільне
підприємство "Зевс", с. Шевченкове
(позивач) звернулось до господарського
суду Харківської області з позовом до
1-го відповідача Шевченківської
районної державної адміністрації, смт.
Шевченкове, 2-го відповідача Головного
управління Держземагенства в
Харківській області м. Харків, 3-го
відповідача Відділу Держземагенства у
Шевченківському районі Харківської
області про поновлення порушеного
права та відновлення становища, яке
існувало до порушення прав. В
обґрунтування позовних вимог, позивач
посилається на те, що право
безстрокового користування земельною
ділянкою МКБП "Зевс" було незаконно
порушено, а саме припинено право
постійного користування земельною
ділянкою, з урахуванням чого та
враховуючи приписи ст. 152 Земельного
кодексу України, просить суд поновити
запис в поземельній книзі на підставі
Державного акту на право користування
землею серії Б №074182 про право
безстрокового користування земельною
ділянкою площею 310,8 га, в тому числі
ріллі 205,2 га, сіножатей 31,6 га, пасовищ 31,2
га, під водою 33,1 га, ліс 2,6 га, доріг 2,8 га,
інших угідь 4,3 га, розташованою в
Шевченківському районі Харківської
області та включити відомості щодо
земельної ділянки до АС ДЗК.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 11.08.2014 року
було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її розгляд у
відкритому судовому засіданні на 08.09.2014
року о 11:15 год.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 08.09.2014 року
розгляд справи було відкладено на
29.09.2014 року о 12:15 год.

До господарського суду Харківської
області 29.09.2014 року від представника
позивача надійшла уточнена позовна
заява (вх.№ 33726), відповідно до якої
просить суд поновити запис в книзі
записів державних актів на право
користування землею серії Б № 074182 про
право безстрокового користування
земельною ділянкою площею 310,8 га, в тому
числі ріллі 205,2 га, сіножатей 31,6 га,
пасовищ 31,2 га, під водою 33,1 га, ліс 2,6 га,
доріг 2,8 га, інших угідь 4,3 га,
розташованою в Шевченківському районі
Харківської області, а також включити
відомості щодо земельної ділянки,
площею 310,8 га, в тому числі ріллі 205,2 га,
сіножатей 31,6 га, пасовищ 31,2 га, під
водою 33,1 га, ліс 2,6 га, доріг 2,8 га, інших
угідь 4,3 га, розташованою в
Шевченківському районі Харківської
області до АС ДЗК.

У судовому засіданні 29.09.2014 року було
оголошено перерву до 06.10.2014 року о 12:45
год.

Враховуючи приписи статті 22 ГПК
України та п. 3.11., п. 3. 12. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції", суд
приймає уточнену позовну заяву (вх.№
33726) надану позивачем 29.09.2014 року до
розгляду, як таку, що не суперечить
інтересам сторін та діючому
законодавству та продовжує розгляд
справи з урахуванням цих змін.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги з урахуванням
наданих уточнень підтримав у повному
обсязі та просив суд їх задовольнити з
підстав викладених у позовній заяві та
просив суд поновити запис в книзі
записів державних актів на право
користування землею серії Б № 074182 про
право безстрокового користування
земельною ділянкою площею 310,8 га, в тому
числі ріллі 205,2 га, сіножатей 31,6 га,
пасовищ 31,2 га, під водою 33,1 га, ліс 2,6 га,
доріг 2,8 га, інших угідь 4,3 га,
розташованою в Шевченківському районі
Харківської області, а також включити
відомості щодо земельної ділянки,
площею 310,8 га, в тому числі ріллі 205,2 га,
сіножатей 31,6 га, пасовищ 31,2 га, під
водою 33,1 га, ліс 2,6 га, доріг 2,8 га, інших
угідь 4,3 га, розташованою в
Шевченківському районі Харківської
області до АС ДЗК. Надав пояснення по
суті справи.

Представник 1-го відповідача в
призначене судове засідання з'явився,
проти позову заперечував у повному
обсязі з підстав викладених у відзиві
на позовну заяву (арк.с. 102-105) та
зазначив, що державний акт про право
постійного користування землею серії
Б№ 074182 скасовано, виключено з
Державного реєстру земель і його
поновлення неможливе, так як це буде
суперечити приписам земельного
законодавства. Окрім того, зазначив, що
відомості щодо даної земельної ділянки
не включені до бази даних АС ДЗК,
державний акт анульований і поновлення
державної реєстрації на сьогодні
можливе лише після розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки в порядку ст. 123 Земельного
кодексу України, виготовлення
обмінного файлу, проходження процедури
внесення даних до БД АС ДЗК та
подальшої її реєстрації відповідно до
чинного законодавства.

Представник 2-го відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечував у
повному обсязі з підстав викладених у
запереченні на позов (арк.с. 55-58) та
просив суд в задоволені позову
відмовити та зазначив, що позовні
вимоги МКБП «Зевс» не містять під собою
правового підґрунтя , викладені без
урахування змін, що відбулись у
законодавстві.

Представник 3-го відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечував у
повному обсязі з підстав викладених у
відзиві на позов (арк.с. 49-52) та просив
суд в задоволені позову відмовити, при
цьому зазначив, що відомості щодо
спірної земельної ділянки не включені
до бази даних АС ДЗК, державний акт був
анульований і поновлення державної
реєстрації права на земельну ділянку
на сьогодні можливе лише з вимогами
ст. 126 Земельного кодексу України.

Беручи до уваги, що відповідно до
статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування і подання
доказів покладено на сторони, а також з
огляду на те, сторони були попередженні
про розгляд справи за наявними
матеріалами у разі їх нез'явлення в
засідання суду, суд згідно за статтею 75
Господарського процесуального кодексу
України розглядає справу за наявними в
ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення присутніх
представників сторін, повністю,
всесторонньо, за своїм внутрішнім
переконанням, яке ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом, оцінивши надані
сторонами докази та надаючи правову
кваліфікацію викладеним обставинам
справи з урахуванням фактичних та
правових підстав позовних вимог
учасників судового процесу,
користуючись принципом об'єктивної
істини, принципами добросовісності,
розумності та справедливості судом,
встановлено наступне.

Мале колективне багатопрофільне
підприємство "ЗЕВС" створене у
відповідності до договору № 1 про
господарські, фінансові та інші
взаємовідносини засновників Малого
колективного багатопрофільного
підприємства "ЗЕВС" від 15.01.1992 р. Статут
Малого колективного багатопрофільного
підприємства "ЗЕВС" зареєстрований
рішенням Шевченківського районного
виконавчого комітету народних
депутатів Харківської області від
18.02.1992 р. № 38.

В 1993 році Шевченківським районним
виконавчим комітетом народних
депутатів Харківської області малому
підприємству "ЗЕВС" видано державний
акт на право безстрокового і
безоплатного користування земельною
ділянкою 309,23 га. серії Б № 074182,
зареєстрований в книзі записів
державних актів на право користування
землею за №15.

Розпорядженням Шевченківської
районної державної адміністрації
Харківської області від 17.06.2002 р. № 106
"Про припинення права постійного
користування земельною ділянкою МКБП
"ЗЕВС"", припинено право постійного
користування земельною ділянкою
Малого колективного багатопрофільного
підприємства "ЗЕВС" загальною площею
310,8 га; земельну ділянку передано до
земель запасу Сподобівської сільської
ради.

В подальшому вказане розпорядження
Шевченківської районної державної
адміністрації Харківської області від
17.06.2002 р. № 106 визнано судом недійсним
рішенням господарського суду
Харківської області від 27.12.2012 року по
справі № 5023/5361/12.

Як вказує позивач, у своїй позовній
заяві, отримавши наказ на примусове
виконання вказаного вище рішення суду,
Мале колективне багатопрофільне
підприємство "Зевс" с. Шевченкове,
намагаючись поновити своє право на
користування спірною земельною
ділянкою звертався до Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
службі Головного управління юстиції у
Харківській області із заявою про
примусове виконання рішення суду,
проте станом на момент розгляду даної
справи останнє досі не виконано.

Окрім того, як вказує позивач, останній
звертався у позасудовому порядку до
1-го відповідача, 2-го відповідача та 3-го
відповідача із поновленням свого
права користування земельною ділянкою,
але, від відповідачів були отримані
лише численні відповіді, проте
порушене право позивача станом на
момент розгляду даної справи поновлене
не було та право користування
земельною ділянкою площею 310,8 га, в тому
числі ріллі 205,2 га, сіножатей 31,6 га,
пасовищ 31,2 га, під водою 33,1 га, ліс 2,6 га,
доріг 2,8 га, інших угідь 4,3 га,
розташованою в Шевченківському районі
Харківської області не відновлене.

Вказані обставини й стали підставою
для звернення позивача з даним позовом
до суду.

Надаючи правову оцінку викладеним вище
обставинам, суд виходить з наступного.

Так, статтею 92 Земельного кодексу
України (далі - ЗК України) передбачено,
що право постійного користування
земельною ділянкою - це право володіння
і користування земельною ділянкою, яка
перебуває у державній або комунальній
власності, без встановлення строку.

Цією ж статтею визначено чіткий
перелік суб'єктів, що набувають права
постійного користування земельною
ділянкою, а саме:

- підприємства, установи та
організації, що належать до державної
та комунальної власності;

- громадські організації інвалідів
України, їх підприємства (об'єднання),
установи та організації;

- релігійні організації України,
статути (положення) яких зареєстровано
у встановленому законом порядку,
виключно для будівництва і
обслуговування культових та інших
будівель, необхідних для забезпечення
їх діяльності;

- публічне акціонерне товариство
залізничного транспорту загального
користування, утворене відповідно до
Закону України "Про особливості
утворення публічного акціонерного
товариства залізничного транспорту
загального користування".

Узагальнюючи вище викладене, суд
зазначає, що положення ст. 92 ЗК України
обмежує перелік суб'єктів права
постійного користування земельною
ділянкою і не передбачає можливості
набуття певними різновидами
підприємств (у т.ч. господарськими
товариствами) такого права.

Судом встановлено, що позивач володіє
на праві користування земельною
ділянкою 309,23 га на підставі Державного
Акту серії Б № 074182, зареєстрованого в
книзі записів державних актів на право
користування землею за №15 починаючи з
1993 року, а тому, суд зазначає, що із
набранням чинності Земельного Кодексу
України (з 01.01.2002 р.), спірна земельна
ділянка державної власності належить
на праві постійного користування
позивачу, для якого в свою чергу
законодавчо не передбачено можливості
використання землі на такому праві.

Пунктом 6 розділу 10 ЗК України
встановлено, що громадяни та юридичні
особи, які мають у постійному
користуванні земельні ділянки, але за
цим Кодексом не можуть мати їх на
такому праві, повинні до 01 січня 2008 року
переоформити у встановленому порядку
право власності або право оренди на
них.

Відповідно до п.1 резолютивної частини
рішення Конституційного Суду України
від 22.09.2005 р. № 5-рп/2005 пункт 6 розділу X
"Перехідні положення" Земельного
кодексу України щодо зобов'язання
переоформити право постійного
користування земельною ділянкою на
право власності або право оренди без
відповідного законодавчого,
організаційного та фінансового
забезпечення визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційними).

Відповідно до п. 3 статті 150 Конституції
України рішення Конституційного Суду
України є обов'язковими до виконання на
території України, остаточними і не
можуть бути оскаржені.

Аналогічну правову позицію закріплено
у п.27 постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 6 від
17.05.2011 р. "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин" (далі - постанова
пленуму ВГСУ № 6), а саме, норма статті 92
ЗК України не обмежує і не скасовує
право постійного користування
земельними ділянками, набуте іншими
способами в установлених
законодавством випадках станом на
01.01.2002 р.

Тому, враховуючи, що право постійного
користування у позивача виникло до
01.01.2002 (дня набрання чинності діючим ЗК
України), а тому суд зазначає, що таке
право після цієї дати продовжує
зберігатися.

Крім того, Законом України "Про
Державний земельний кадастр" (чинний з
01.01.2013 р.) встановлено, що документи,
якими було посвідчено право власності
чи право постійного користування
земельною ділянкою, видані до набрання
чинності цим Законом, є дійсними.

Пунктом 2.8 постанови пленуму ВГСУ № 6,
наголошено, що право постійного
землекористування є безстроковим, на
відміну від права оренди, і може бути
припинене лише з підстав, передбачених
статтею 141 ЗК України, перелік яких є
вичерпним. Дії органів державної влади
та місцевого самоврядування,
спрямовані на позбавлення суб'єкта
права користування земельною ділянкою
після державної реєстрації такого
права поза межами підстав, визначених у
статті 141 ЗК України, є такими, що
порушують право користування
земельною ділянкою.

Стосовно посилань 1-го відповідача у
наданому відзиві (арк.с. 102 - 105) на те, що
позивач не належить ні до державного,
ні до комунального підприємства, з
урахуванням чого воно не має права на
постійне користування земельною
ділянкою державної власності, суд
зазначає, що такі посилання
безпідставні та суперечать викладеним
вище положенням Закону, а тому не
заслуговують навіть на увагу.

Позивач, з урахуванням прийнятих
уточнень до позовної заяви, просить суд
поновити запис в книзі записів
державних актів на право користування
землею серії Б № 074182 про право
безстрокового користування земельною
ділянкою площею 310,8 га, в тому числі
ріллі 205,2 га, сіножатей 31,6 га, пасовищ 31,2
га, під водою 33,1 га, ліс 2,6 га, доріг 2,8 га,
інших угідь 4,3 га, розташованою в
Шевченківському районі Харківської
області, суд розглянувши вказану
вимогу виходить з наступного.

Порядок ведення поземельної книги і
книги записів про державну реєстрацію
державних актів на право власності на
земельну ділянку та на право
постійного користування земельною
ділянкою, договорів оренди землі, був
затверджений Постановою Кабінету
міністрів України № 1021 від 09.09.2009 р. (із
змінами, внесеними згідно з постановою
Кабінету Міністрів України № 791 від
20.07.2011 р.) затверджено Порядок ведення
Поземельної книги і Книги записів про
державну реєстрацію державних актів на
право власності на земельну ділянку та
на право постійного користування
земельною ділянкою, договорів оренди
землі, які в свою чергу втратили
чинність на підставі Постанови
Кабінету міністрів України від 17.10.2012 р.
№ 1051 "Про затвердження Порядку ведення
Державного земельного кадастру" (Із
змінами, внесеними згідно з Постановою
КМУ № 726 від 02.10.2013р.) та ведення
відповідних книг припинилось.

Суд, також зазначає, що до повноважень
територіальних органів
Держземагенства в частині державної
реєстрації державних актів на право
власності на земельну ділянку та на
право постійного користування
земельною ділянкою, договорів оренди
(суборенди) земельних ділянок,
земельного сервітуту, користування
чужою земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис), користування чужою
земельною ділянкою для забудови
(суперфіцій), не входить та останні не
здійснюють відповідну реєстрацію та
скасування таких записів , у зв'язку з
набуттям чинності Закону України "Про
державний земельний кадастр",
Постанови КМУ від 17.10.2012 р. № 1051 "Про
затвердження Порядку ведення
Державного земельного кадастру" (Із
змінами, внесеними згідно з Постановою
КМУ № 726 від 02.10.2013р.) та з урахуванням
змін до Земельного кодексу України
починаючи з 01.01.2013 року.

У відповідності до положень ст. 126
Земельного кодексу України, право
власності, користування земельною
ділянкою оформлюється відповідно до
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень".

Положеннями ст. 19 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень"
передбачено, що державна реєстрація
прав проводиться на підставі: 1)
договорів, укладених у порядку,
встановленому законом; 2) свідоцтв про
право власності на нерухоме майно,
виданих відповідно до вимог цього
Закону; 3) свідоцтв про право
власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та
комунальному житловому фонді; 4)
державних актів на право власності
або постійного користування на
земельну ділянку у випадках,
встановлених законом;

У відповідності до положень ст. 6 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень", систему органів державної
реєстрації прав становлять:
Міністерство юстиції України;
центральний орган виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
державної реєстрації прав; органи
державної реєстрації прав, утворені
Міністерством юстиції України в
установленому законодавством порядку.

Положеннями ст. 8 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень",
передбачено, що орган державної
реєстрації прав в тому числі проводить
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмовляє у їх реєстрації
та забезпечує ведення Державного
реєстру прав та ін.

З урахуванням викладеного та
враховуючи приписи ст. 126 Земельного
кодексу України, ст. ст. 6, 8, 19 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" вимога позивача до
відповідачів (1-го відповідача
Шевченківської районної державної
адміністрації, смт. Шевченкове, 2-го
відповідача Головного управління
Держземагенства в Харківській області
м. Харків, 3-го відповідача Відділу
Держземагенства у Шевченківському
районі Харківської області) щодо
поновлення запису в книзі записів
державних актів на право користування
землею серії Б № 074182 про право
безстрокового користування земельною
ділянкою площею 310,8 га, в тому числі
ріллі 205,2 га, сіножатей 31,6 га, пасовищ 31,2
га, під водою 33,1 га, ліс 2,6 га, доріг 2,8 га,
інших угідь 4,3 га, розташованою в
Шевченківському районі Харківської
області, не відповідають вимогам
діючого законодавства, не ґрунтуються
на Законі, а тому не підлягають
задоволенню.

Окрім того, позивачем заявлена вимога
щодо включення відомостей щодо
земельної ділянки, площею 310,8 га, в тому
числі ріллі 205,2 га, сіножатей 31,6 га,
пасовищ 31,2 га, під водою 33,1 га, ліс 2,6 га,
доріг 2,8 га, інших угідь 4,3 га,
розташованою в Шевченківському районі
Харківської області до АС ДЗК,
розглянувши яку, суд зазначає, що з
урахуванням ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України
(судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності;
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами; кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень) суд зазначає, що обов'язок
по доведенню існування в законі
підстав для задоволення заявленої
вимоги покладений на позивача.

Проте, в даному випадку цей тягар
доказування позивачем не витриманий.
Доказів в обґрунтування своєї позиції
у справі не надано.

В силу принципу змагальності судового
процесу (ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України)
ризик ненадання необхідних доказів
несе сторона, котра на них посилається.

За таких обставин суд приходить до
висновку про те, що позивачем не
доведено обставин, на які вони
посилаються, як на підставу своїх
позовних вимог, а відтак позовні вимоги
є безпідставними, такими, що не
ґрунтуються на Законі, суперечить
вимогам Закону України "Про Державний
земельний кадастр", Земельного кодексу
України, Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень", не ґрунтуються на
їх положеннях та не відповідають
вимогам земельного законодавства, а
тому, суд відмовляє в їх задоволенні у
повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст. 49 ГПК України
та постановою № 18 від 26.12.2011 р. Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції". Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, судові витрати покладаються на
позивача в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. ст. ст. 6, 8, 19 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень", ст. 126
Земельного кодексу України, постановою
пленуму Вищого господарського суду
України № 6 від 17.05.2011 р. "Про деякі
питання практики розгляду справ у
спорах, що виникають із земельних
відносин", ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 49, 75,
ст.ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 13.10.2014 р.

Суддя А.М. Буракова

922/3335/14