м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
У Х В А Л А

Справа № 32/232-36/297-30/59 09.10.14

За позовом Малого приватного
підприємства «Мрія-93»

До: 1. Київської міської ради

2. Головного управління земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради (Київської

міської державної адміністрації)

Про визнання права на земельну
ділянку

За участю прокуратури міста Києва

Суддя
Ващенко Т.М.

Представники учасників судового
процесу:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача-1: Дорошенко О.С. -
представник за довіреністю № 225-КР-973
від 11.09.14.

Від відповідача-2: не з'явився

Від прокуратури: Давиденко О.В. -
посвідчення № 024243 від 25.01.14.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На новий розгляд Господарського суду
міста Києва передані позовні вимоги
Малого приватного підприємства "Мрія-93"
(далі - позивач) до Київської міської
ради (далі - відповідач-1), Головного
управління земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) (далі - відповідач-2) про
визнання права позивача на оренду
земельної ділянки на острові Гідропарк
у Дніпровському районі м. Києва згідно
з проектом відведення та висновками,
які містяться в ньому, який погоджений
в порядку, встановленому рішенням
Київської міської ради від 15 липня 2004
року № 457/1867 „Про врегулювання
процедури передачі в користування
земельних ділянок в м. Києві"; визнання
укладеним договір оренди земельної
ділянки для будівництва, експлуатації
та обслуговування закладу
громадського харчування з літнім
майданчиком на острові Гідропарк у
Дніпровському районі м. Києва між малим
приватним підприємством „Мрія-93" та
Київською міською радою в редакції, яка
підписана малим приватним
підприємством „Мрія-93" та відповідає
вимогам Закону України „Про оренду
землі" та Типового договору оренди
землі, що затверджений Постановою
Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 №
220 та переданою дану земельну ділянку
на умовах, викладених у договорі, з
моменту набрання чинності судовим
рішенням; зобов'язання Головного
управління земельних ресурсів
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації)
зареєструвати договір оренди
земельної ділянки з усіма додатками, що
є його невід'ємними частинами, між
Орендодавцем - Київською міською радою
та орендарем - малим приватним
підприємством „Мрія-93" у встановленому
порядку.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 23.05.08. у справі № 32/232 позов
задоволено повністю.

12.06.08. на виконання рішення
Господарського суду міста Києва від
23.05.08. у справі № 32/232 було видано
відповідні накази.

Постановою Вищого господарського суду
України від 07.07.10. у справі № 32/232
рішення Господарського суду міста
Києва від 23.05.08. у справі № 32/232
скасовано, справу передано на новий
розгляд до Господарського суду міста
Києва.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 13.09.10. у справі № 32/232-36/297 в
задоволенні позову відмовлено в
повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 30.11.10. у справі
№ 32/232-36/297 рішення Господарського суду
міста Києва від 13.09.10. у справі № 32/232-36/297
залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 23.02.11. у справі № 32/232-36/297
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 30.11.10. у справі
№ 32/232-36/297 та рішення Господарського
суду міста Києва від 13.09.10. у справі №
32/232-36/297 скасовано, справу передано на
новий розгляд до Господарського суду
міста Києва.

Справу № 32/232-36/297 передано на новий
розгляд судді Ващенко Т.М.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 07.03.11. суддею Ващенко Т.М.
прийнято справу № 32/232-36/297 до свого
провадження, присвоєно їй номер "№
32/232-36/297-30/59", та призначено справу №
32/232-36/297-30/59 до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 19.04.11. на підставі ст. 79 ГПК
України було зупинено провадження у
справі № 32/232-36/297-30/59 до вирішення
пов'язаної з нею іншої справи №
2-а-2026/2011, що розглядається Дніпровським
районним судом міста Києва.

11.08.14. до Господарського суду міста
Києва через відділ діловодства
надійшло клопотання позивача про
поновлення провадження у справі №
32/232-36/297-30/59, оскільки усунуто обставини,
що зумовили його зупинення.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 29.08.14. на підставі ст. 79
Господарського процесуального кодексу
України поновлено провадження у даній
справі та призначено її до розгляду на
23.09.14. о 11-40.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.9.14. на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України розгляд справи було відкладено
на 09.10.14. о 11-20.

Представники позивача та відповідача-2
ПОВТОРНО в судове засідання 09.10.14. не
з'явилися, вимоги попередніх ухвал
Господарського суду міста Києва не
виконали, про поважні причини неявки
суд не повідомили, про час і місце
проведення судового засідання були
повідомлені належним чином.

Оскільки суд відкладав розгляд справи,
надаючи можливість учасникам судового
процесу реалізувати свої процесуальні
права на представництво інтересів у
суді та подання доказів в
обґрунтування своїх вимог та
заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 ГПК України, не
знаходить підстав для повторного
відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст.
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
строку.

Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005р. у справі "Смірнова проти
України").

Відповідно до Листа Верховного Суду
України головам апеляційних судів
України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у
цивільних, адміністративних і
господарських справах перебіг
провадження для цілей статті 6
Конвенції розпочинається з моменту
подання позову і закінчується
винесенням остаточного рішення у
справі.

Критерії оцінювання "розумності"
строку розгляду справи є спільними для
всіх категорій справ (цивільних,
господарських, адміністративних чи
кримінальних). Це - складність справи,
поведінка заявника та поведінка
органів державної влади (насамперед,
суду). Відповідальність держави за
затягування провадження у справі, як
правило, настає у випадку
нерегулярного призначення судових
засідань, призначення судових засідань
з великими інтервалами, затягування
при передачі або пересиланні справи з
одного суду в інший, невжиття судом
заходів до дисциплінування сторін у
справі, свідків, експертів, повторне
направлення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
розгляд.

Всі ці обставини судам слід
враховувати при розгляді кожної
справи, оскільки перевищення розумних
строків розгляду справ становить
порушення прав, гарантованих пунктом 1
статті 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, а збільшення
кількості звернень до Європейського
суду з прав людини не лише погіршує
імідж нашої держави на міжнародному
рівні, але й призводить до значних
втрат державного бюджету.

Суд, дослідивши матеріали справи
дійшов висновку про наявність
обставин, які є достатніми підставами
для залишення позову без розгляду з
огляду на наступне.

Так, як вбачається з матеріалів справи,
ухвалами суду від 29.08.14. та 23.09.14.
позивача було зобов'язано надати,
зокрема, на підставі ст. 22 ГПК України
заяву, в якій викласти підставу і
предмет позову, викласти позовні
вимоги, обґрунтувавши вказану заяву
відповідними доказами та надавши
нормативно-правове обґрунтування
зазначеної заяви; оригінали
документів, копії яких додані до
позовної заяви для огляду в судовому
засіданні.

Також, вказаними ухвалами суду було
зобов'язано сторони, в тому числі
позивача, направити свого повноважного
представника для дачі пояснень по суті
спору, явку останнього було визнано
обов'язковою, та було попереджено
позивача про правові наслідки
нез'явлення в судове засідання на
виклик Господарського суду міста Києва
та неподання витребуваних судом
доказів.

Однак, позивачем не надано суду
відповідних документів, а його
представник без повідомлення причин не
з'явився в судові засідання 23.09.14. та
09.10.14., що на думку суду, перешкоджає
вирішенню спору.

Зокрема, належить зазначити, що вказане
зумовлює наслідки, передбачені ст. 81
Господарського процесуального кодексу
України.

Відповідно до п. 3.13. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.11. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у разі неподання
учасником судового процесу з
неповажних причин або без повідомлення
причин матеріалів та інших доказів,
витребуваних господарським судом,
останній може здійснити розгляд справи
за наявними в ній матеріалами та
доказами або, з огляду на обставини
конкретної справи, залишити позов без
розгляду на підставі пункту 5 частини
першої статті 81 ГПК.

Також, згідно з п. 4.9. вказаної
постанови, при вирішенні питання щодо
залишення позову без розгляду (стаття 81
ГПК) господарським судам слід мати на
увазі, що застосування пункту 5 частини
першої цієї статті можливо лише за
наявності таких умов:

- додаткові документи вважаються
витребуваними, тільки якщо про це
зазначено у відповідному
процесуальному документі або, в разі
оголошення перерви в судовому
засіданні, - в протоколі такого
засідання;

- витребувані документи чи явка
представника позивача дійсно
необхідні для вирішення спору, тобто за
їх відсутності суд позбавлений
можливості вирішити спір по суті;

- позивач не подав документи,
витребувані судом при підготовці
справи до розгляду (стаття 65 ГПК) або в
порядку статті 38 названого Кодексу, чи
не направив свого представника в
засідання господарського суду без
поважних причин. Отже, перш ніж
залишити позов без розгляду
господарський суд зобов'язаний
з'ясувати причини невиконання його
вимог позивачем і об'єктивно оцінити їх
поважність.

Поважними, з урахуванням конкретних
обставин справи, вважаються причини,
які за об'єктивних, тобто не залежних
від позивача, обставин унеможливлювали
або істотно утруднювали вчинення ним
відповідних процесуальних дій; при
цьому береться до уваги й те, чи вживав
позивач заходів до усунення цих
обставин або послаблення їх
негативного впливу на виконання
позивачем процесуальних обов'язків,
покладених на нього судом. Відповідні
докази подаються позивачем і
оцінюються господарським судом за
загальними правилами статті 43 ГПК.

У разі неповідомлення позивачем таких
причин суд вправі, в залежності від
конкретних обставин справи, або
залишити позов без розгляду, або
розглянути справу за наявними в ній
доказами.

Додатково суд відзначає, що у
відповідності до п. 1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
23.03.12. № 6 «Про судове рішення», рішення
з господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі. Рішення
господарського суду має ґрунтуватись
на повному з'ясуванні такого: чи мали
місце обставини, на які посилаються
особи, що беруть участь у процесі, та
якими доказами вони підтверджуються;
чи не виявлено у процесі розгляду
справи інших фактичних обставин, що
мають суттєве значення для правильного
вирішення спору, і доказів на
підтвердження цих обставин; яка
правова кваліфікація відносин сторін,
виходячи з фактів, установлених у
процесі розгляду справи, та яка правова
норма підлягає застосуванню для
вирішення спору.

Явка представника позивача в судові
засіданні та подання ним доказів
необхідні для безпосереднього
сповіщення останнім про знані їм
відомості та докази у справі,
з'ясування наявності чи відсутності
обставин, на яких ґрунтуються позовні
вимоги в їх сукупності, вирішення інших
питань, без оцінки яких неможливий
всебічний, повний і об'єктивний розгляд
справи по суті.

Згідно з частиною третьою статті 22 ГПК
України сторони зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

В даному випадку, позивач не повідомив
поважних причин не направлення свого
представника до суду для участі у
судовому засіданні та неподання
відповідних документів.

Враховуючи предмет спору, а також
доказове наповнення матеріалів справи,
суд вважає, що за вказаних обставин
спір не може бути вирішено по суті, у
зв'язку з чим залишає позов без
розгляду в порядку п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК
України.

При цьому судові витрати, згідно ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, відносяться на рахунок
позивача у повному обсязі.

Водночас, суд вважає за необхідне
зазначити, що згідно з ч. 4 ст. 81
Господарського процесуального кодексу
України, після усунення обставин, які
зумовили залишення позову без
розгляду, позивач має право знову
звернутися з ним до господарського
суду в загальному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 4-5, 4-7, п.5 ч. 1 ст. 81, ст. 86
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Малого приватного підприємства
«Мрія-93» залишити без розгляду.

Суддя

Т.М. Ващенко