ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2014 р.Справа № 922/3303/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання
Михайлюк В.Ю.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Райффайзен Банк Аваль",
м.Київ до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, смт.Приколотне Харківської
області про стягнення 28447,24 гривень за
участю представників:

позивача - Мікуліної Т.О. (довіреність
№1352/13 від 03 серпня 2013 року)

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

07 серпня 2014 року позивач, публічне
акціонерне товариство "Райффайзен Банк
Аваль", звернувся до господарського
суду Харківської області з позовною
заявою про стягнення з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (відповідача)
суми заборгованості у розмірі 28447,24
гривень, у тому числі, 25068,59 гривень суми
основної заборгованості за кредитом,
3121,98 гривень заборгованості за
відсотками та 256,67 гривень нарахованої
пені. Заявлену вимогу обґрунтував
неналежним виконанням відповідачем
умов кредитного договору №011/Р3-01-07-1-0/646,
укладеного між сторонами 20 грудня 2013
року. Крім того, позивач просив суд
стягнути з відповідача 1827,00 гривень
судового збору.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 08 серпня 2014
року було прийнято вищевказану позовну
заяву до розгляду. Провадження у справі
було порушено та призначено до
розгляду у відкритому судовому
засіданні на 03 вересня 2014 року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 03 вересня 2014
року було відкладено розгляд справи на
30 вересня 2014 року.

Представник позивача у відкритому
судовому засіданні 30 вересня 2014 року
підтримав заявлені позовні вимоги та
просив суд задовольнити їх в повному
обсязі.

Відповідач у відкрите судове засідання
30 вересня 2014 року свого представника не
направив. Про причини неявки суд не
повідомив. Про час та місце проведення
судового засідання був повідомлений
належним чином.

Враховуючи те, що норми ст.65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов'язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3
ст.129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що в межах
наданих йому повноважень створені
належні умови для надання сторонами
доказів та здійснені всі необхідні дії
щодо витребування додаткових доказів,
а тому вважає за можливе розглядати
справу за наявними в ній і додатково
поданими на вимогу суду матеріалами і
документами.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення проти них,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представника позивача, встановив
наступне.

20 грудня 2013 року між публічним
акціонерним товариством «Райффайзен
Банк Аваль», (позивачем) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2
(відповідачем) було укладено кредитний
договір №011/РЗ-01-07-1-0/646. Відповідачу
було надано кредит у розмірі 26000,00
гривень із сплатою 26% річних строком до
27 листопада 2015 року. Даний договір було
підписано повноважними представниками
з обох сторін та скріплено печатками.

Відповідно до п.1.1 кредитного договору,
позивач зобов'язався надати
відповідачу кредит, а відповідач, в
свою чергу, зобов'язався отримати
кредит, використати його за цільовим
призначенням, повернути позивачу
основну суму кредиту, сплатити
проценти за користування кредитом, та
комісії а також виконати інші
обов'язки, визначені цим договором.

Згідно із п.4.2 спірного договору,
відповідач зобов'язався здійснювати
повернення кредиту та сплату процентів
щомісячно ануїтетними (однаковими)
платежами в розмірі згідно з графіком.
Ануїтетний платіж включає в себе
повернення частини основної суми
кредиту та сплату процентів за його
користування.

Пунктом 7.1.3 кредитного договору
передбачено право позивача вимагати
дострокового повного/часткового
виконання відповідачем зобов'язань за
цим договором.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач не виконав належним чином
зобов'язання за кредитним договором, не
здійснював щомісячне погашення
кредиту та не сплачував відсотки у
розмірах і у строки, передбачені
договором, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість за кредитом у розмірі
25068,59 гривень, у тому числі, прострочена
4437,31 гривень та заборгованість за
відсотками у розмірі 3121,98 гривень.

Позивач, в свою чергу, надіслав
відповідачу вимогу про дострокове
виконання грошових зобов'язань, якими
було зобов'язано у 30-денний термін
достроково повернути всю суму
заборгованості. Проте, в установлений
строк заборгованість за кредитом
відповідачем повернута не була.

Стаття 129 Конституції України
встановлює, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією із основних
засад судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, суд дійшов висновку про повне
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Згідно із ч.1 ст.179 Господарського
кодексу України, майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і не
господарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Відповідно до частини 1 статті 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

За кредитним договором, банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК
України).

Відповідно до ч.1 ст.1048 Цивільного
кодексу України, позикодавець має
право на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України.

Крім того, частиною другою статті 1050
Цивільного кодексу України
встановлено, що коли договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами, то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати відсотків, належних йому.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Враховуючи викладене, та те, що на
момент прийняття рішення по справі, у
матеріалах справи відсутні будь-які
докази погашення відповідачем
заборгованості в добровільному
порядку, суд вважає заявлену вимогу
позивача щодо стягнення з відповідача
суми заборгованості за кредитом у
розмірі 25068,59 гривень, у тому числі,
простроченої 4437,31 гривень та
заборгованості за відсотками у розмірі
3121,98 гривень нормативно та
документально обґрунтованою та такою,
що підлягає задоволенню.

Щодо заявленої вимоги позивача про
стягнення з відповідача 256,67 гривень
пені за порушення строків сплати
кредиту та відсотків, суд зазначає
наступне.

Згідно із ст.548 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом. Виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком (ст.546
ЦКУ).

За кожен календарний день прострочення
виконання будь-яких грошових
зобов'язань за кредитним договором
позичальник сплачує банку пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла
на час виникнення заборгованості, від
суми простроченого платежу за кожен
календарний день прострочення (п.10.2.1
кредитного договору).

Позивач нарахував суму пені, з
урахуванням Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
№543/96-ВР від 22 листопада 1996 року, та в
порядку ч.6 ст.232 Господарського кодексу
України.

З урахуванням викладеного, суд,
перевіривши розрахунок пені,
нарахованої позивачем, перевіривши
період нарахування останнім вказаної
суми, дійшов висновку про те, що
відповідний розрахунок є вірним, та
таким, що відповідає нормам чинного
законодавства, а тому нарахована сума
підлягає стягненню з відповідача у
повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, встановивши сторону, з вини
якої справу було доведено до суду, суд
керується ст.ст.44, 49 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до яких судовий збір
покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного, ст.129
Конституції України, ст.ст.530, 599, 629, 1048,
1050, 1054 Цивільного кодексу України,
ст.ст.179, 193, 232 Господарського кодексу
України, та керуючись ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІНН НОМЕР_1) на користь
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Харківської обласної дирекції
«Райффайзен Банк Аваль» (61166, м.Харків,
вул.Новгородська, 11, , р/р
№290921074 в Харківській обласній дирекції
"Райффайзен Банк Аваль", МФО 350589) 25068,59
гривень заборгованості за кредитом,
3121,98 гривень заборгованості за
відсотками, 256,67 гривень пені за
порушення строків сплати кредиту та
відсотків та 1827,00 гривень судового
збору.

Видати відповідний наказ після
набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 06 жовтня 2014
року.

Суддя К.В. Аріт

Справа №922/3303/14