ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2014 р.Справа № 916/1481/14Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

Головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів Журавльова О.О., Таран С.В.,

при секретарі судового засідання:
Селиверстовій М.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Байдерін О.А., Безпалько
І.О., за довіреностями;

від відповідача: не з'явився,
повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Комунального підприємства «Міський
житлово-комунальний центр»

на рішення господарського суду
Одеської області від 01 липня 2014 року

по справі № 916/1481/14

за позовом Комунального підприємства
«Міський житлово-комунальний центр»

до Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку «Хімік»
м.Южне

про стягнення 12 270,69 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Міський
житлово-комунальний центр» звернулось
до господарського суду Одеської
області з позовною заявою про
стягнення з Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку «Хімік» 12
270,69 грн. (згідно заяви про збільшення
розміру позовних вимог від 25.06.2014р.
а.с.67-68).

Рішенням господарського суду Одеської
області від 01.07.2014 р. (суддя Петров В.С.) у
задоволенні позову Комунального
підприємства „Міський
житлово-комунальний центр" до
Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку № 20 по
вулиці Ново-Білярська м. Южне „Хімік"
про стягнення 12 270,69 грн. відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції дійшов висновків про те, що
обов'язок оплати за послуги виникає у
відповідача лише на підставі
підписаних сторонами актів виконаних
робіт, які відсутні. Також докази
виставлення позивачем відповідачу
рахунків для їх оплати та їх отримання
відповідачем в матеріалах справи
відсутні.

Таким чином, суд першої інстанції
зазначив про те, що обставини справи
спростовують доводи позивача про
виконання ним своїх зобов'язань за
спірними договорами № 7 від 01.01.2009 р. та
№ 2 від 01.09.2011 р. щодо надання послуг з
диспетчерського обслуговування
ліфтів, а тому підстави для стягнення
коштів відсутні.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
Комунальне підприємство «Міський
житлово-комунальний центр» звернулось
до Одеського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду Одеської області
скасувати, та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу,
апелянт посилається на те, що договір
на диспетчерське обслуговування
ліфтів №2 від 01.09.2011 року не
оскаржувався сторонами, є правомірним
та чинним згідно ст.204 ЦК України,
відповідач не звертався до позивача з
щорічними заявами про небажання
продовжувати його дію, про неотримання
послуг за договором, не відмовлявся від
договору, а значить правочин щороку
автоматично продовжувався та був
обов'язковим для виконання сторонами.

Тобто, за твердженням апелянта, між
сторонами існували господарські
відносини, згідно з якими відповідач
прийняв на себе зобов'язання своєчасно
та належним чином оплачувати надані
позивачем послуги.

При цьому, відповідач не сповіщав про
неможливість оплати коштів у зв'язку з
отриманням неякісних послуг чи їх
неотриманням, а продовжував ці послуги
споживати, про що свідчать докази по
справі.

Апелянт посилався на те, що ним були
надані послуги згідно договору, про що
свідчать журнали реєстрації заявок по
ліфтах за період 2011 р. - травень 2014 року,
які судом першої інстанції не були
прийняті до уваги. При цьому, заявки на
обслуговування ліфтів приймаються на
даний час, що підтверджує те, що ОСББ
«Хімік» користується послугами
диспетчерської служби, скарг і
нарікань з боку жителів цього будинку
по роботі диспетчерської служби не
поступало жодного разу.

На думку апелянта, не підписання
відповідачем актів наданих послуг не
звільняє ОСББ «Хімік» від обов'язку
сплатити вартість наданих та отриманих
фактично послуг.

Між тим, доказом отримання послуг
відповідачем є його часткова оплата за
такі послуги, яка мала місце за
вересень 2011 року та липень 2012 року.

Таким чином, скаржник зазначав, що
обов'язок замовника оплатити послуги
виникає з факту їх надання виконавцем,
а не тільки з факту передачі послуг на
підставі акту приймання-передачі
виконаних робіт. Саме по собі ухилення
та не підписання актів наданих послуг
не пов'язується чинними положеннями
норм матеріального права з підставами
для звільнення від оплати замовлених
послуг.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча був
повідомлений належним чином про час,
дату та місце розгляду апеляційної
скарги, оскільки його явка не
визнавалась обов'язковою, судова
колегія дійшла висновку про можливість
розгляду апеляційної скарги за
відсутністю представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку про
відсутність підстав для скасування
рішення суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01
січня 2009 року між Об'єднанням
співвласників багатоквартирного
будинку № 20 „Хімік" (замовник) та
Комунальним підприємством
„Житлово-експлуатаційна дільниця № 3"
(виконавець) було укладено договір № 7
на диспетчерське обслуговування
ліфтів, за яким виконавець здійснює
диспетчерське обслуговування ліфтів
будинку № 20 по вул. Новобілярська, а
замовник здійснює оплату за надані
послуги і виконані роботи згідно умов
цього договору.

В п. 2.2 договору № 7 від 01.01.2009 р. вказана
ціна, що складає 216,69 грн. з ПДВ на
місяць.

Пунктом 7.1 вказаного договору
передбачено, що договір набуває
чинності з 01.01.2009 р. і діє по 31.12.2009 р.
включно. У разі відсутності заяви
однієї із сторін про припинення або
зміни умов даного договору за 30
календарних днів до кінця терміну його
дії, договір вважається продовженим на
той самий термін і на тих самих умовах,
які були передбачені цим договором.

Згідно рішення Южненської міської ради
Одеської області № 164-VI від 14.04.2011 р.
Комунальні підприємства
„Житлово-експлуатаційна дільниця № 1",
„Житлово-експлуатаційна дільниця № 3",
„Житлово-експлуатаційна дільниця № 4"
були реорганізовані шляхом приєднання
до комунального підприємства „Міський
житлово-комунальний центр". При цьому в
п. 7 вказаного рішення № 164-VI від 14.04.2011 р.
встановлено, що КП „МЖКЦ" є
правонаступником прав та обов'язків КП
„ЖЕД № 1", КП „ЖЕД № 3", КП „ЖЕД № 3".

30.06.2011 р. між Комунальним підприємством
„Житлово-експлуатаційна дільниця № 3"
та КП „Міський житлово-комунальний
центр" була укладена угода про
переуступку договору № 7 від 01.01.2009 р. на
диспетчерське обслуговування ліфтів,
згідно з якою КП „ЖЕД № 3" передає, а КП
„МЖКЦ" приймає на себе права та
зобов'язання першого та стає стороною
по договору № 7 від 01.01.2009 р. на
диспетчерське обслуговуванню ліфтів, а
заборгованість, що існує перед КП „ЖЕД
№ 3" на момент вступу в дію даної угоди,
переходить до КП „МЖКЦ". В п. 3 вказаної
угоди зазначено, що остання набирає
чинності з 01.07.2011 р.

01 вересня 2011 року між Об'єднанням
співвласників багатоквартирного
будинку „Хімік" (замовник) та КП
„Міський житлово-комунальний центр"
(виконавець) було укладено договір на
диспетчерське обслуговування ліфтів №
2 від 01.09.2011 р., згідно до п. 1.1 якого
позивач як виконавець здійснює
диспетчерське обслуговування ліфтів
будинку № 20 по вул. Новобілярська, а
замовник здійснює оплату за надані
послуги і виконані роботи згідно умов
договору.

Відповідно до п. 4.1 договору, виконавець
зобов'язаний забезпечувати
диспетчерське обслуговування ліфтів,
приймати заявки від мешканців та
передавати їх оперативному персоналу
організації, яка здійснює технічне
обслуговування ліфтів відповідно до
„Правил експлуатації ліфтів".

В п.2.1 договору передбачено, що вартість
послуг визначається згідно до
затвердженого рішенням Южненської
міської ради тарифу, який на момент
укладання договору складає 0,073 грн. за 1
кв.м загальної площі в місяць. Ціна
договору складає 351,52 грн. з урахуванням
ПДВ на місяць і визначена у розрахунку
ціни, що додається до договору і
складає його невід'ємну частину (п. 2.2
договору).

Згідно з п. 2.3.договору розмір оплати
змінюється шляхом укладання
додаткової угоди до договору у випадку
зміни площі, ціни, тарифу на послуги ОДС
в складі тарифу на утримання будинків
та прибудинкових територій для
населення м. Южне, затверджених
рішенням міськвиконкому, з дня їхнього
вступу в дію.

Згідно п.3.1 договору, наприкінці
поточного місяця виконавець надає
замовнику акти виконаних робіт із
вказівкою їхньої вартості.

Пунктами 3.2, 3.3,3.4 договору встановлено,
що замовник приймає акт, підписує і
засвідчує підпис печаткою. На підставі
підписаних актів замовник здійснює
оплату щомісяця не пізніше 15 числа
місяця. Послуги сплачуються готівкою
або в безготівковій формі. Кошти, що
надходять від замовника, у першу чергу
спрямовуються на погашення
заборгованості за минулі періоди (за
умови наявності заборгованості).

Згідно з п. 7.1 вказаного договору
останній набув чинності з 01.09.2011 р. та
строк його дії встановлено по 31.12.2012 р.
включно. У разі відсутності заяви
однієї із сторін про припинення або
зміни умов даного договору за 30
календарних днів до кінця терміну його
дії, договір вважається продовженим на
той самий термін і на тих самих умовах,
які були передбачені цим договором (п.
7.2 договору).

За твердженням позивача згідно
заяви про збільшення розміру позовних
вимог, він надавав послуги у період з
вересня 2011 р по 30.06.2014 р., про що
позивачем були складені відповідні
акти прийому-передачі виконаних робіт
(наданих послуг), сума послуг за якими
складає 11951,68 грн. (34 міс. х 351,52 грн.
щомісячно).

Разом з тим, відповідач за надані
послуги сплатив лише 703,04 грн., тобто
свої зобов'язання щодо своєчасної та в
повному обсязі сплати на диспетчерське
обслуговування ліфтів належним чином
не виконав, у зв'язку з чим у нього
виникла заборгованість в сумі 11682,04 грн.

Позивач звертався до відповідача
з претензіями про оплату
заборгованості, на які відповіді не
отримав, що і стало підставою для
звернення до суду.

Згідно до ст.193 ГК України, яка
цілком кореспондується зі ст. 525, 526
Цивільного кодексу України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

За змістом ст. 902 Цивільного кодексу
України визначено, що виконавець
повинен надати послугу особисто. У
випадках, встановлених договором,
виконавець має право покласти
виконання договору про надання послуг
на іншу особу, залишаючись
відповідальним в повному обсязі перед
замовником за порушення договору.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу
України, якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Ст. 530 Цивільного кодексу України
встановлено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.

В силу статті 538 Цивільного кодексу
України виконання свого обов'язку
однією із сторін, яке відповідно до
договору обумовлене виконанням другою
стороною свого обов'язку, є зустрічним
виконанням зобов'язання, при якому
сторони повинні виконувати свої
обов'язки одночасно, якщо інше не
встановлено умовами договору, актами
цивільного законодавства тощо.

Дослідивши матеріали справи, судова
колегія погоджується з висновками суду
першої інстанції про
необґрунтованість позовних вимог з
підстав їх недоведеності належними та
допустимими доказами в розумінні
ст.ст.32-34 ГПК України.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що
з договорів на диспетчерське
обслуговування ліфтів № 7 від 01.01.2009 р.
та № 2 від 01.09.2011 р. випливає, що
первинним документом, який свідчить
про здійснення господарської операції
за договором є саме акт виконаних
робіт.

Разом з тим, як зазначив суд першої
інстанції та перевірив апеляційний
суд, скаржником не наведено доказів
передачі відповідачу складених актів
прийому-передачі виконаних робіт
(наданих послуг) щомісячно, як це
передбачено п. 3.1. договорів № 7 від
01.01.2009 р. та № 2 від 01.09.2011 р.

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, з чим погоджується
колегія суддів, що акти
прийому-передачі виконаних робіт
передбачають підписання з боку
відповідача директором ОСОБА_3, який
був призначений керівником ОСББ тільки
у лютому 2012 року. Таким чином,
встановлений факт зайняття посади
директора ОСББ «Хімік» ОСОБА_3 лише у
лютому 2012 року свідчить про
неможливість підписання з боку
відповідача складених позивачем актів
виконаних робіт за період з липня 2011
року до лютого 2012 р.

Разом з тим, враховуючи що акт
прийому-передачі виконаних робіт
(наданих послуг) є єдиним документом,
підтверджуючим факт виконання
господарської операції, судова колегія
вважає, що він повинен бути складений
та наданий відповідачу на підпис
наприкінці місяця, в якому надавались
послуги.

Водночас, в матеріалах справи
відсутні докази направлення
скаржником актів приймання-передачі
виконаних робіт за період з вересня 2011
р по 30.06.2014 р., а тому судова колегія
вважає факт надання послуг за спірним
договором недоведеним, про що вірно
зазначено судом першої інстанції.

Крім того, судова колегія приймає до
уваги те, що факт надання послуг
заперечується й самим відповідачем,
яким стверджується, що диспетчерське
обслуговування ліфтів не виконується,
переговорні пристрої в кабінах не
працюють з часу обрання нового голови
правління від 01.03.2012 р. і на час судового
розгляду.

Відповідно до припису Відділу
технічного нагляду за безпекою роботи
ліфтів №4 від 14.04.2013 року, який складено
за результатами періодичного огляду
ліфтів ОСББ «Хімік», в кабінах ліфтів
немає диспетчерського зв'язку, з
причини пошкодження кабелю,
виправлення неможливе. З цієї ж причини
було розірвано договір з ТДВ
„Одесліфт", про що є лист № 116 від 22.11.2013
р.

Диспетчеризацію ліфтів не включено до
складової кошторису ОССБ "Хімік" за
рішенням правління ОСББ „Хімік"
(протокол № 4 від 30.03.2012 р.).

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апелянта про дійсність
договору, з чого, на думку скаржника,
випливає обов'язок відповідача
оплачувати послуги, оскільки як
встановлено судом, договір №2 від 01.09.2011
року сторонами не виконувався - доказів
надання послуг позивачем не надано,
доказів оплати вказаних послуг
відповідачем також немає. Судова
колегія зауважує, що передумовою для
оплати послуг являється їх надання.

Апеляційний суд не приймає в якості
доказу надання диспетчерських послуг
журнал реєстрації заявок КП «МЖКЦ»,
оскільки по-перше, відповідно до ст.101
ГПК України, додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього, водночас, в
матеріалах справи відсутні докази
звернення позивача до суду з
клопотанням про залучення вказаних
журналів реєстрації заявок.

Крім того, зазначені журнали є
одностороннім документом КП «МЖКЦ»,
складеним особою, перевірити
повноваження якої не вбачається
можливим; з записів в журналі неможливо
встановити, що заявки приймались саме
від користувачів ліфту по
вул.Новобілярській, 20 в м.Южне, оскільки
із запису «Н/б 20» неможливо
ідентифікувати адресу відповідача.

Колегія суддів вважає, що часткова
оплата відповідачем послуг з
диспетчерського обслуговування ліфтів
у вересні 2011 року та липні 2012 року не
являються доказом отримання послуг
взагалі, оскільки визнання частини
боргу відповідно до конкретного
рахунку не свідчить про визнання
відповідачем решти заборгованості
відповідно до інших рахунків за інші
періоди.

За таких обставин, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
місцевого господарського суду,
оскільки доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не підтверджені належними
та допустимими доказами в розумінні
ст.ст.32-34 ГПК України, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
підстав, передбачених ст.104 ГПК України,
для скасування рішення суду першої
інстанції та відмову у задоволенні
апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 99, 101- 105 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Міський
житлово-комунальний центр» залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської
області від 01 липня 2014 року по справі №
916/1481/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її
прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку до ВГСУ.

Повний текст постанови підписаний
06.10.2014 року

Головуючий суддя
А.І. Ярош

Суддя
О.О. Журавльов

Суддя
С.В. Таран