ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2014 року Справа №
904/3989/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого: судді Дарміна М.О.
(доповідач)

судді: Березкіної О.В., Чус О.В.

при секретарі судового засідання:
Литвин А.П.

Представники сторін:

від позивача: Данилевський О.М..
представник, довіреність №14-89 від
18.04.14;

від відповідача: Данильчук С.А.
представник, довіреність №42 від 11.04.14;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Дочірнього підприємства
"Південьтеплоенерго" комунального
підприємства "Дніпротеплоенерго"
Дніпропетровської обласної ради" на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 12.08.14р.
у справі № 904/3989/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України",

до Дочірнього підприємства
"Південьтеплоенерго" комунального
підприємства "Дніпротеплоенерго"
Дніпропетровської обласної ради",

про стягнення 51413,99 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад суті рішення місцевого
господарського суду :

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 12.08.14р.
у справі №904/3989/14 (суддя Турчин С.О.)
позов задоволено частково, стягнуто з
дочірнього підприємства
"Південьтеплоенерго" комунального
підприємства "Дніпротеплоенерго"
Дніпропетровської обласної ради" на
користь публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" 28328,75грн. -
пені, 6537,40грн. - 3% річних, 15404,92грн. -
інфляційних втрат, 1827,00грн. - витрат по
сплаті судового збору.

Приймаючи рішення, господарський суд
взяв до уваги, значну затримку
виконання грошового зобов`язання
відповідачем за спірним договором,
ступень виконання зобов'язання, причин
неналежного виконання, не знайшов
підстав для задоволення клопотання про
зменшення пені.

Підстави з яких порушено питання про
перегляд рішення:

Не погодившись з вказаним рішенням,
Дочірнє підприємство
"Південьтеплоенерго" комунального
підприємства "Дніпротеплоенерго"
Дніпропетровської обласної ради"
звернулося до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 12.08.14р.
у справі № 904/3989/14 скасувати, розглянути
справу по суті та прийняти нове
рішення.

В апеляційній скарзі скаржник
зазначає, що до позовної заяви позивач
надав розрахунок суми інфляційних
втрат з якого вбачається, що розрахунок
інфляційних втрат за прострочення
зобов'язання по жовтню місяцю 2013 року
виконано не помісячно. На думку
відповідача, при помісячному
розрахунку сума інфляційних втрат
становить 8791,21 грн. Крім того,
відповідач вважає, що нарахування
інфляційних втрат по зобов'язанням
листопада безпідставними в зв'язку з
тим, що на останній день місяця, в якому
платіж мав бути здійснений,
заборгованість була погашена.
Зазначає, що з розрахунку пені та 3%
річних, доданому до позовної заяви
вбачається, що позивач враховує дату
сплати заборгованості, в кількості
днів прострочення виконання
зобов'язання, розмір якого фактично
було зменшено. Тобто позивачем день
фактичної сплати суми заборгованості
включається в період часу, за який
здійснюється нарахування пені та 3%
річних всупереч пункту 1.9. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17 грудня 2013 року № 14.
Вважає, що при перевірці нарахування
штрафних санкцій, інфляційних втрат та
3% річних суд першої інстанції неповно
з'ясував обставин справи.

Доводи, викладені у відзиві на
апеляційну скаргу:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" надало заперечення
на апеляційну скаргу, в якому просить у
задоволенні апеляційної скарги
відмовити, зазначаючи, що доводи
відповідача, викладені в апеляційній
скарзі стосовно врахування дня оплати,
який включено в період часу
прострочення є некоректним і є
намаганням повторно зменшити належні
нарахування, які вже були перераховані
господарським судом. На думку позивача,
нарахуванню згідно інфляційних
процесів підлягають не тільки основна
сума боргу, а й суми, на які збільшився
борг за попередні періоди внаслідок
інфляційних процесів. Стосовно
зобов'язання жовтня 2013року, позивач
вважає, що компанією абсолютно
правомірно та арифметично вірно
визначено суму втрат від інфляційних
процесів у розмірі 8 803,77грн. Оскільки
відповідно до умов договору
підприємство відповідача повинно було
здійснити оплату до 14 числа місяця
наступного за місяцем поставки газу.
Станом на 14.11.13 число у неї була
заборгованість у розмірі 1255 886.89 грн..
відповідно є справедливим і вірним
нарахування суми втрат від інфляційних
процесів у розмірі 8 803,77 грн.
Заборгованість існувала до кінця
місяця, відтак компанією було
застосовано грудневий індекс інфляції.
Оскільки сума заборгованості у розмірі
1 255 886.89 грн. існувала з 14.11.13 по 30.12.13,
тобто більше місяця. Крім цього,
стосовно нарахування втрат від
інфляційних процесів за листопад 2013
року, зазначає, що компанією правомірно
та арифметично вірно нараховано суму 6
613,71грн. оскільки обов'язок оплати у
відповідача виник 14.12.2013 на суму 1 322
741,87грн і лише частково погашено
заборгованість 30.12.2013 та 31.12.2013 вже було
повністю погашено заборгованість.
Таким чином заборгованість була
погашена, аж через 18 днів. В даному
випадку заборгованість була погашена в
останній день місяця, і є
несправедливими посилання відповідача
на незаконність нарахування втрат від
інфляційних процесів за зобов'язаннями
листопада 2013 року із застосуванням
грудневого індексу інфляції.

У судовому засіданні представники
сторін надали суду додаткові усні
пояснення по апеляційній скарзі.

У судовому засіданні була оголошена
вступна та резолютивна частина
постанови Дніпропетровського
апеляційного господарського суду.

Обставини справи, встановлені
апеляційною інстанцією:

30.09.2013р. між Національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України" і дочірнім
підприємством "Південьтеплоенерго"
комунального підприємства
"Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської
обласної ради" укладено Договір
№13/4103-БО-4 купівлі - продажу природного
газу. (а.с. 17-22)

За умовами п.1.1 Договору, продавець
зобов'язується передати у власність
покупцю у 2013р. природний газ, ввезений
на митну територію України ПАТ „
Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ
ЗЕД , або/та природний газ,
видобутий на території України,
підприємствами, які не підпадають під
дію статті 10 Закону України „ Про
заходи функціонування ринку
природного газу", покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
цей природний газ, на умовах цього
договору.

ПАТ "Національна акціонерна компанія
"НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" передано у власність
покупцю, відповідно до актів приймання
- передачі природного газу в жовтні 2013р.
273.701 тис. куб. м. на 1 255 886,89 грн. (а.с. 23) і
в листопаді 2013р. 288,271 тис. куб. м. на 1 322
741,87 грн. (а.с. 24).

Зобов'язання, передбачені п. 6.1
договору, відповідно до якого оплата
за газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу,
остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу, відповідачем не були
виконані належним чином.

Мотиви з яких суд апеляційної
інстанції виходив при прийнятті
постанови:

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представників сторін, обговоривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
правильність юридичної оцінки
встановлених фактичних обставин
справи, застосування господарським
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при прийнятті ним рішення, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

За умовами ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення , в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимогати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, ч.1 ст. 530
Цивільного кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України,
цивільні та господарські зобов'язання
мають бути виконанні належним чином і у
встановлений договором строк, а
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається крім
випадків ,передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України,
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Згідно статті 599 ЦК України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином

Як вказано вище, між сторонами
укладено договір №13/4103-БО-4 купівлі -
продажу природного газу від 30.09.2013р.

ПАТ "Національна акціонерна
компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" передано у
власність покупцю за періоди 01.0913р. по
31.12.2013р., природний газ об'ємом
1022,783тис.м.куб. на суму 4693076,62грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи актами приймання-передачі
природного газу від 31.10.13р. на суму
1255886,89грн.; від 30.11.13р. на суму 1322741,87грн.;
від 31.12.13р. на суму 2114447,86грн.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до п.6.1 договору,
встановлено, що оплата за газ
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Однак, вищевказані зобов'язання
відповідачем не були виконані належним
чином.

Так за отриманий в жовтні 2013р.
природний газ на суму 1 255 886,89 грн.
відповідач розрахувався 30.12.2013р. у
розмірі 1 255 886, 89 грн., відповідно за
отриманий в листопаді 2013р. природний
газ на суму 1 322 741,87 грн. відповідач
розрахувався 30.12.2013р. у розмірі 719 000
грн. та31.12.3013р. у розмірі 603 741,87 грн. (а.с.
27)

У відповідності із ч.1 ст. 216
Господарського кодексу України,
учасники господарських відносин
несуть господарсько - правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

З огляду на положення ч.1 ст. 230
Господарського кодексу України,
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно вимог ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Тобто наслідки прострочення
боржником грошового зобов'язання у
вигляді інфляційного нарахування на
суму боргу та трьох процентів річних
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації ( плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Розмір заборгованості з урахуванням
індексу інфляції складає 15404,92грн. та 3%
річних у розмірі 6537,40грн.

При цьому доводи апелянта, щодо
невірності розрахунку інфляційних
втрат по боргу (а.с. 15,16), відповідно до
яких не підлягає нарахуванню
інфляційні втрати по місяцю, в останній
день якого було проведено розрахунок ,
колегія суддів відхиляє, керуючись
роз'ясненнями викладеними в п.2
інформаційного листа Вищого
господарського суду України № 01-06/928/2012
від 17 липня 2012 року «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права», відповідно
до якого «При застосуванні індексу
інфляції слід мати на увазі, що індекс
розраховується не на кожну дату місяця,
а в середньому на місяць і здійснюється
шляхом множення суми заборгованості на
момент її виникнення на сукупний
індекс інфляції за період прострочення
платежу. При цьому сума боргу, яка
сплачується з 1 по 15 день відповідного
місяця, індексується з врахуванням
цього місяця, а якщо сума боргу
сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця.»

Відповідно до умов договору
підприємство відповідача повинно було
здійснити оплату до 14 числа місяця
наступного за місяцем поставки газу.

Оскільки сума заборгованості за
жовтень 2014року у розмірі 1 255 886,89 грн.
існувала з 14.11.13 по 30.12.13 тобто більше
місяця, нарахування суми втрат від
інфляційних процесів у розмірі 8 803,77
грн. із застосуванням грудневого
індексу інфляції є вірним.

Відповідно, нарахування втрат від
інфляційних процесів за листопад 2013
року у розмірі 6 613,71 грн. є вірним,
оскільки обов'язок оплати на суму 1 322
741,87грн у відповідача виник 14.12.2013 і був
погашений платежами від 30.12.2013 та
31.12.2013, тобто заборгованість була
погашена в останній день місяця із
застосуванням грудневого індексу
інфляції є вірним.

Інші доводи апеляційної скарги
необґрунтовані і висновків суду першої
інстанції вони не спростовують.

Таким чином, місцевий господарський
суд всебічно, повно та об'єктивно
з'ясував всі обставини справи,
правильно застосував норми
процесуального та матеріального права,
що у відповідності до п.1 ч.1 ст.103 ГПК
України є підставою для залишення
рішення місцевого господарського суду
без змін, а скарги - без задоволення

Відповідно до статті 49 ГПК України
розподіл судових витрат, колегія
суддів залишає без змін.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. ст. 103-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства "Південьтеплоенерго"
комунального підприємства
"Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської
обласної ради"- залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 12.08.14р. у
справі №904/3989/14- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції
може бути оскаржено у касаційному
порядку до Вищого господарського суду
України через Дніпропетровський
апеляційний господарський суд
протягом двадцяти днів з дати її
прийняття.

Повний текст постанови складено
09.10.2014р.

Головуючий суддя М.О.Дармін
Суддя О.В. Березкіна Суддя

О.В. Чус