м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Юейтранспорт"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Енерго+"
про стягнення 11 545,21 грн.
Суддя Бондарчук В.В.
від позивача: Чала Н.В.
від відповідача: не з'явились
вільний слухач: Терещенко І.В.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Юейтранспорт"
(далі-позивач) звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Енерго+"
(далі-відповідач) про стягнення 7 614,32
грн. - заборгованості, 103,89 грн. - 3% річних
та 2 000,00 грн. - витрат на послуги
Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань щодо оплати наданих
послуг згідно контракту №102 на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом від 11.09.2013 р.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 15.07.2014 р. порушено провадження
у даній справі, призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 29.07.2014
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
Розгляд справи неодноразово
відкладався через нез'явлення
повноважних представників позивача та
неналежне виконання сторонами вимог
суду.
У даному судовому засіданні
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги.
Представники відповідача у судове
засідання не з'явилися, причин неявки
суду не повідомили.
Суд відзначає, що відповідач
повідомлявся ухвалами суду про час та
місце розгляду даної судової справи,
проте відзиву на позовну заяву не
подав, в судове засідання своїх
представників не направив, заявлені
позовні вимоги не заперечив.
Так, частиною 2 ст. 17 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців»
визначено, що в Єдиному державному
реєстрі містяться відомості щодо
юридичної особи, зокрема, про
місцезнаходження останньої.
З наявного в матеріалах справи
спеціального витягу з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України станом на 15.07.2014 р.
вбачається, що місцезнаходженням
Заболотного, буд. 150, офіс 89.
Ухвали Господарського суду міста Києва
від 15.07.2014 р., від 29.07.2014 р. та від 11.09.2014 р.
судом направлено на зазначену у витязі
адресу відповідача, при цьому, до суду
повернулися конверти з ухвалами суду
від 15.07.2014 р. та від 29.07.2014 р. з відміткою
«за закінченням встановленого строку
зберігання», а конверт з ухвалою суду
від 11.09.2014 р. до суду не повернувся.
Так, відповідно до п. 3.9.1. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції», за
змістом статті 64 ГПК України, зокрема, в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
Доказом такого повідомлення в разі
неповернення ухвали підприємством
зв'язку може бути й долучений до
матеріалів справи та засвідчений самим
судом витяг з офіційного сайту
Українського державного підприємства
поштового зв'язку "Укрпошта" щодо
відстеження пересилання поштових
відправлень, який містить інформацію
про отримання адресатом відповідного
поштового відправлення, або засвідчена
копія реєстру поштових відправлень
суду.
Приймаючи до уваги, що представник
відповідача був належним чином
повідомлений про дату та час судового
засідання, враховуючи, що матеріали
справи містять достатньо документів
для розгляду справи по суті, суд вважає,
що неявка у судове засідання
представників відповідача не є
перешкодою для прийняття рішення у
даній справі.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 29.09.2014 р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11.09.2013 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Юейтранспорт" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Енерго+" укладено
договір №102 на перевезення вантажів
автомобільним транспортом, умовами
якого передбачено, що відповідач
доручає, а позивач приймає на себе
зобов'язання по організації
перевезення вантажів у міжнародному
автомобільному сполученні.

Згідно п. 2.2 договору, на кожну партію
грузу, який перевозиться на одному
транспортному засобі, позивач оформлює
товарно-транспортну накладну за
зразком CMR, TIR згідно письмового додатку
до договору (заявки).

Відповідно до п. 3.2 договору, в заявці
зазначається: точна адреса місця
завантаження та відвантаження вантажу
із зазначенням контактних телефонів;
адреса проведення митних вимог під час
завантаження та відвантаження; вага,
вигляд пакування, кількість місця
вантажу, його особливі властивості, які
потребують особливих умов або
запобіжних заходів для збереження
вантажу під час перевезення; особливі
умови завантаження (відвантаження);
фрахтова ставка, що не включає оплату
за конвой, штрафні санкції за
перевезення та інші непередбачені
витрати.

Згідно з п. 4.2.1. договору, відповідач
зобов'язаний повідомити у своїй заявці
усю необхідну інформацію про
перевезення за формою вказаною у п. 3.2.
даного договору і гарантувати
достовірність переданої інформації.

У відповідності до п. 5.3 договору,
оплата здійснюється протягом 7 (семи)
календарних днів з моменту отримання
рахунку позивача у гривнях, акта
виконаних робіт, які підлягають
відправці за кожне окреме перевезення
відповідно до кожної погодженої
заявки. При цьому, позивач відправляє
рахунки і акти на адресу, зазначену у
даному договорі або у разі письмового
повідомлення відповідача про зміну
адреси, на нову вказану відповідачем в
повідомлені адресу. Вважається, що
відповідач отримав рахунки та акти і у
тому випадку, якщо лист з вкладеними
документами не доставлені відповідачу
з його вини (закінчення терміну
зберігання на підприємстві зв'язку,
відмова в отриманні, зміна адреси без
повідомлення позивача, не знаходження
за адресою і т.д.), датою ж отримання
вважатиметься дата на календарному
штемпелі, проставленому підприємством
зв'язку на повідомленні про вручення
поштового відправлення, в якому
зазначено про не вручення листа.

Даний договір набуває чинності з дати
його підписання і діє до 31.12.2014 р. Якщо
жодна із сторін за 30 днів до закінчення
терміну дії договору не сповістить
іншу сторону у письмовій формі про
розірвання договору, термін його дії
автоматично продовжується на кожен
наступний календарний рік (п. 9.2
договору).

11.09.2013 р. між сторонами укладено
договір-заявку на послуги з
перевезення вантажу №UA- до
контракту №102 від 11.09.2013 р., умовами
якого передбачено, що позивач
зобов'язується здійснити перевезення
вантажу по маршруту Маніса (Турція) -
Київ (Україна).

Відповідно до п.п. 12 та 13 договору,
вартість перевезення становить 800 дол.
США, порядок та форми розрахунку
проводяться у безготівковій формі без
ПДВ на день вивантаження по копії
інвойса.

03.04.2014 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Юейтранспорт" (далі-
експедитор) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Оріон Логістік"
(далі-перевізник) укладено договір №51
на транспортне обслуговування, умовами
якого передбачено, що експедитор
замовляє, а перевізник надає послуги з
організації і виконання перевезень
вантажів, автомобільним транспортом у
міському, міжміському та міжнародному
перевезенні.

Договір дійсний до 31.12.2013 р. У разі
закінчення дії даного договору, за
відсутності пропозиції і претензій
будь-якій із сторін, договір вважається
пролонгованим автоматично ще на рік (п.
9.4. договору).

Згідно договору-заявки на послуги з
перевезення вантажу №UA- від 09.09.2013
р. до договору №51 від 03.04.2013 р.
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Оріон Логістік»
зобов'язується здійснити перевезення
вантажу по маршруту Маніса (Турція) -
Київ (Україна).

30.09.2013 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Оріон Логістік»
(далі- експедитор) та Приватним
підприємством «Мілленіум-Транс»
(далі-перевізник) укладено договір №
300913 про транспортно-експедиційне
обслуговування по перевезенню
вантажів.

Відповідно до п. 1.1. договору, предметом
даного договору є взаємовідносини
сторін, які виникають при
транспортному обслуговуванні
вантажів, що надаються експедитором
для перевезення автомобільним
транспортом перевізника (або його
субпідрядником, довіреними особами,
яких він являється) в міському,
міжміському та міжнародному
сполученні.

Як стверджує позивач, він повністю
виконав взяті на себе зобов'язання,
організував перевезення вантажу за
допомогою субекспедитора Товариства з
обмеженою відповідальністю «Оріон
Логістік», які в свою чергу
організували його за допомогою
Приватного підприємства
«Мілленіум-Транс».

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначає, що відповідач неналежним
чином виконує зобов'язання по оплаті
перевезення, зокрема погашення
заборгованості у розмірі 7 614, 32 грн.
Крім того, позивач просить суд стягнути
з відповідача 103, 89 грн. - 3% річних.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Проаналізувавши зміст укладеного між
сторонами договору №102 на перевезення
вантажів автомобільним транспортом
від 11.09.2013 р. суд дійшов висновку, що за
своєю правовою природою він є
договором перевезення вантажу.

Відповідно до ст. 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, в силу якого
один суб'єкт (зобов'язана сторона, у
тому числі боржник) зобов'язаний
вчинити певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку. Основними видами
господарських зобов'язань є
майново-господарські зобов'язання та
організаційно-господарські
зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського
кодексу України, за договором
перевезення вантажу одна сторона
(перевізник) зобов'язується доставити
ввірений їй другою стороною
(вантажовідправником) вантаж до пункту
призначення в установлений
законодавством чи договором строк та
видати його уповноваженій на одержання
вантажу особі (вантажоодержувачу), а
вантажовідправник зобов'язується
сплатити за перевезення вантажу
встановлену плату.

Частиною 2 ст. 307 Господарського кодексу
України встановлено, що договір
перевезення вантажу укладається у
письмовій формі. Укладення договору
перевезення вантажу підтверджується
складенням перевізного документа
(транспортної накладної, коносамента
тощо) відповідно до вимог
законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу
України, загальні умови перевезення
визначаються цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

За твердженням позивача, відповідач
неналежним чином виконує свої
зобов'язання за договором №102 на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом від 11.09.2013 р., а саме щодо
оплати організації перевезення.

Частиною 1-2 ст. 909 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором
перевезення вантажу одна сторона
(перевізник) зобов'язується доставити
довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату. Договір
перевезення вантажу укладається у
письмовій формі.

Відповідно до ст. 4, 5 Конвенції "Про
договір міжнародного дорожнього
перевезення вантажів (КДПВ)" від 19.05.1956
р. виконання перевезення
підтверджується товарно-транспортною
накладною (CMR).

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема з товарно-транспортною
накладної (CMR) від 13.09.2013 р., остання не
містить відомостей про одержання
вантажу, зокрема, підпису та штампу
одержувача.

Положеннями статті 526 Цивільного
кодексу України передбачено, що
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивачем не доведено виконання
своїх зобов'язань за договором №102 на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом від 11.09.2013 р., щодо
перевезення вантажу, оскільки
товарно-транспортна накладна (CMR) не
містить відповідних відомостей.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Юейтранспорт" щодо
стягнення з відповідача
заборгованості у розмірі 7 614,32 грн. за
послуги перевезення вантажу не
підлягають задоволенню, у зв'язку з
недоведенням викладених обставин у
позовній заяві.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено: 02.10.2014 р.

Суддя
Бондарчук В.В.