м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/10905/14 17.09.14

За позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

до спільного українсько-німецького
підприємства "МАРКОМ" у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю

про стягнення 14.170,55 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: ОСОБА_2 - за довіреністю від
11.07.2014 № 1399;

відповідача: Данілова Т.О. - за
довіреністю від 31.12.2013 № 511/12.

С У Т Ь С П О Р У :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до Господарського суду міста
Києва із позовом до спільного
українсько-німецького підприємства
"МАРКОМ" у формі товариства з обмеженою
відповідальністю про стягнення з
останнього заборгованості в сумі 20.248,13
грн.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що
відповідачем порушено грошове
зобов'язання за укладеним між ними
договором поставки від 06.12.2013 № 60,
останній вартість отриманого товару
оплатив частково, що призвело до
виникнення у відповідача перед
позивачем заборгованості в сумі 19.744,83
грн. За таких обставин, позивачем
заявлена позовна вимога про стягнення
з відповідача вказаної суми основного
боргу, а також пені в сумі 503,30 грн.

В результаті автоматизованого
розподілу вказаної вище позовної
заяви, останню передано на розгляд
судді Балаца С.В.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 14.05.2014 № 910/8503/13 позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 був повернутий
без розгляду.

03 червня 2014 року зазначена вище позовна
заява надійшла до суду повторно у
зв'язку з чим, розпорядженням голови
Господарського суду міста Києва від
03.06.2014 № 10905/14, позовну заяву фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 передано на
розгляд судді Балаца С.В.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 06.06.2014 прийнято позовну заяву
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
розгляду та порушено провадження у
справі № 910/10905/14.

Представником позивача в судовому
засіданні 14 липня 2014 року надано суду
заяву про покладення на відповідача
витрат, пов'язаних з оплатою послуг
нотаріуса, які полягають в оформленні
довіреності.

Господарським судом 04 серпня 2014 року
винесено ухвалу, якою задоволено
клопотання представника позивача та
продовжено строк розгляду спору в
порядку, визначеному ч. 3 ст. 69
Господарського процесуального кодексу
України.

В судовому засіданні 04 серпня 2014 року
судом оголошено перерву.

В судовому засіданні 15 вересня 2014 року
судом оголошено перерву до 17 вересня 2014
року.

Відповідач, скориставшись правом,
наданим ст. 59 ГПК, надав суду відзив,
яким позов відхилено повністю з тих
підстав, що позивачем не додано до
позову рахунків на оплату товару, а
також, відповідачем було оплачено
товар в сумі 4.000,00 грн, які враховані
позивачем не були. Крім того,
відповідач заперечив проти розрахунку
пені.

Позивачем 08 серпня та 17 вересня 2014 року
надані суду заяви про зменшення
позовних вимог. Виходячи зі сукупності
вказаних заяв, позивачем зменшено
розмір позовних вимог до 14.170,55 грн, з
яких: 12.744,83 грн - сума основного боргу та
1.425,72 грн - пені.

Вищевказані заяви позивача від 08.08.2014
та від 17.09.2014 судом прийняті, тому спір
розглядається судом з урахуванням
зменшення розміру позовних вимог.

В судовому засіданні 17 вересня 2014 року
судом оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних
представників сторін даної справи по
суті спору та дослідивши наявні у
матеріалах даної справи докази,
Господарський суд міста Києва

В С Т А Н О В И В :

Між фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1, як постачальником, (далі -
позивач) та спільним
українсько-німецьким підприємством
"МАРКОМ" у формі товариства з обмеженою
відповідальністю, як покупцем, (далі -
відповідач) укладено Договір поставки
від 06.12.2013 № 60 (далі - Договір), згідно з
умовами якого позивач приймає на себе
зобов'язання поставляти і передавати у
власність відповідача, а останній
зобов'язується приймати і оплачувати
товар шляхом перерахування грошових
коштів на поточний рахунок позивача
протягом 30 (тридцяти) календарних днів
з дати поставки товару (пункти 1.1, 4.3
Договору). Датою поставки товару
вважається дата підписання
відповідачем товарно-транспортної
та/або видаткової накладної (п. 2.14
Договору). У відповідності до п. 6.4
Договору, у випадку несвоєчасної
оплати вартості товару відповідач
зобов'язаний сплатити позивачеві пеню
в розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла
на момент невиконання зобов'язання, від
суми заборгованості за кожен день
прострочення.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного
кодексу України договір є підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків (зобов'язань), які повинні
виконуватися належним чином і у
встановлений строк відповідно до
вказівок закону, договору (ст. 526
Цивільного кодексу України), а
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається (ст. 525
Цивільного кодексу України).

Виходячи із змісту правовідносин,
останні є відносинами з поставки
товару, відтак, права і обов'язки сторін
визначаються, у тому числі, положеннями
глави 54 Цивільного кодексу України.

Приписом частин 1, 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України унормовано, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Судом встановлено, що позивачем
поставлено, а відповідачем отримано
товар загальною вартістю 59.009,54 грн за
такими видатковими накладними: від
09.12.2013 № РН-0001219, від 11.12.2013 № РН-0001224, від
12.12.2013 № РН-0001241, від 18.12.2013 № РН-0001237, від
26.12.2013 № РН-0001294, від 26.12.2013 № РН-0001306, від
24.01.2014 № РН-0000073, від 27.01.2014 № РН-0000083, від
03.02.2014 № РН-0000084, від 03.02.2014 № РН-0000105, від
05.02.2014 № РН-0000068, від 17.02.2014 № РН-0000128, які
підписані з боку відповідача та
скріплені відбитками його штампу
(засвідчені копії вказаних накладних
містяться в матеріалах справи).

Спір між сторонами судового процесу
виник внаслідок порушення
відповідачем його грошового
зобов'язання за Договором. Відповідач в
строк, встановлений п. 4.3 Договору,
оплату вартості отриманого ним товару
на користь позивача здійснив частково
в сумі 46.264,71 грн, про що свідчать наявні
в матеріалах справи платіжні
доручення. Наведена обставина призвела
до виникнення у відповідача перед
позивачем заборгованості за Договором
в розмірі 12.744,83 грн та звернення
позивача до господарського суду із
позовом з метою захисту свого
порушеного права і охоронюваного
законом інтересу шляхом стягнення з
відповідача вказаної суми основного
боргу, а також пені в сумі 1.425,72 грн у
зв'язку із порушенням відповідачем
зобов'язання.

За результатами оцінки доказів,
наявних в матеріалах справи, та
виходячи з викладених вище фактичних
обставин, суд дійшов висновку, що позов
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
підлягає задоволенню частково, з
урахуванням такого.

За приписами, встановленими частинами
1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України
визначено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Положенням ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу
України визначено, що у разі
прострочення оплати товару продавець
має право вимагати, у тому числі, оплати
товару.

Суд відзначає, будь-яких доказів щодо
погашення відповідачем перед
позивачем заборгованості в сумі 12.744,83
грн, сторонами спору до суду не подано.

Обов'язок доказування відповідно до
пункту 4 частини третьої статті 129
Конституції України та статті 33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Підсумовуючи сукупність встановлених
вище фактів, суд дійшов висновку, що
позовна вимога про стягнення з
відповідача боргу в сумі 12.744,83 грн
підлягає задоволенню повністю, з тих
підстав, що факт наявності
заборгованості у відповідача перед
позивачем належним чином останнім
доведено, документально підтверджено,
і в той же час відповідачем в порядку,
визначеному статтями 33, 36
Господарського процесуального кодексу
України, не спростовано.

З огляду на те, що відповідач своїми
діями порушив зобов'язання за
Договором (ст. 610 Цивільного кодексу
України), то він вважається таким, що
прострочив виконання (ст. 612 Цивільного
кодексу України), тому є підстави для
застосування відповідальності,
встановленої договором та законом.

Вирішуючи спір в частині позовних
вимог про застосування до відповідача
господарської санкцій у вигляді пені,
суд виходить з такого.

Частиною 1 статті 230 Господарського
кодексу України встановлено, що
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

У відповідності ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

У відповідності до положень,
визначених ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Згідно з ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо
останній день строку припадає на
вихідний, святковий або інший
неробочий день, що визначений
відповідно до закону у місці вчинення
певної дії, днем закінчення строку є
перший за ним робочий день.

Виходячи з наведених вище норм права,
перебіг періоду прострочення
відповідачем грошового зобов'язання за
Договором починається з першого дня, за
спливом строку, коли зобов'язання мало
бути виконано, тобто з 31 дня від дати
поставки товару за відповідною
видатковою накладною, а також виходячи
з припису ч. 6 ст. 232 ГК України, пеня
нараховується за шість місяців
прострочення виконання зобов'язання,
починаючи з першого дня такого
прострочення.

Отже, суд, дослідивши здійснений
позивачем розрахунок пені, визнав його
арифметично невірним.

Таким чином, позовна вимога про
стягнення з відповідача пені підлягає
задоволенню частково в сумі 1.060,52 грн,
за розрахунком суду (наведений далі по
тексту), здійсненого з урахуванням
правил, встановлених наведеними вище
нормами права, а також умов,
передбачених п. 4.3 Договору:

Видаткова накладна (дата №)Сума боргу
(грн)Період простроченняКількість днів
простроченняРозмір подвійної
облікової ставки НБУСума пені за
період простроченнявід 26.12.2013 №
РН-,0027.01.2014 - 14.04.20147813 %27,34 15.04.2014 -
16.07.20149318 %45,13 17.07.2014 - 27.07.20141125 %7,41від
24.01.2014 № РН-00000735.400,1724.02.2014 - 14.04.20145013 %96,17
15.04.2014 - 16.07.20149318 %247,67 17.07.2014 - 24.08.20143925
%144,25від 27.01.2014 № РН-00000834.540,0227.02.2014 -
14.04.20144713 %76,00 15.04.2014 - 16.07.20149318 %208,22 17.07.2014 -
27.08.20144225 %130,60від 03.02.2014 №
РН-,0006.03.2014 - 14.04.20144013 %9,06 15.04.2014 -
16.07.20149318 %29,17 17.07.2014 - 03.09.20144925 %21,35від
17.02.2014 № РН-,6420.03.2014 - 14.04.20142613 %1,71
15.04.2014 - 16.07.20149318 %8,47 17.07.2014 - 17.09.20146325 %7,97

Враховуючи, що спір виник в результаті
неправильних дій відповідача, тому суд,
керуючись ч. 2 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладає витрати по сплаті судового
збору на спільне українсько-німецьке
підприємство "МАРКОМ" у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю.

Відносно заяви позивача про покладення
на відповідача витрат, пов'язаних з
оплатою послуг нотаріуса, які
полягають у посвідчені останнім
довіреності від 11.07.2014, в сумі 300,00 грн,
суд зазначає таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 44
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати складаються з
судового збору, сум, що підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, призначеної господарським
судом, витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи.

Другою частиною статті 49
Господарського процесуального кодексу
України унормовано, що якщо спір виник
внаслідок неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору.

Факт оплати позивачем послуг нотаріуса
підтверджується довідкою останнього
від 11.07.2014, з якої вбачається, що
приватний нотаріус ОСОБА_4 отримала 300,00
грн за вчинення нотаріальних дій за №№
1399-1400.

Відповідно до наявної в матеріалах
справи засвідченої нотаріусом копії
(нотаріальна дія за № 1400) довіреності
позивача від 11.07.2014, вказана
довіреність зареєстрована в реєстрі за
№ 1399.

Таким чином, беручи до уваги те, що
неправильні дії відповідача, які
полягають у порушенні ним зобов'язань
за договором, потягли за собою
звернення позивача до господарського
суду за захистом своїх порушених прав,
а вказане, у свою чергу, призвело до
понесення позивачем витрат, пов'язаних
із оплатою вищезазначених послуг
нотаріуса, суд дійшов висновку, що
заява позивача є обґрунтованою, тому
господарські витрати в розмірі 300,00 грн
покладаються на спільне
українсько-німецьке підприємство
"МАРКОМ" у формі товариства з обмеженою
відповідальністю.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49 та
статтями 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути зі спільного
українсько-німецького підприємства
"МАРКОМ" у формі товариства з обмеженою
відповідальністю (04053, м. Київ, провулок
Нестеровський, буд. 7/9;
ідентифікаційний код 14364757) на користь
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (49000,
АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) основну заборгованість в сумі
12.744,83 (дванадцять тисяч сімсот сорок
чотири) грн 83 коп.; пеню в сумі 1.060,52 (одна
тисяча шістдесят) грн 52 коп.; витрати по
сплаті судового збору в сумі 1.827,00 (одна
тисяча вісімсот двадцять сім) грн 00
коп.; витрати по сплаті послуг
нотаріуса в сумі 300,00 (триста) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

4. В іншій частині позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 24 вересня 2014
року.

Суддя
С.В. Балац