КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2014 р.
Справа№ 911/2691/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Алданової С.О.

Коршун Н.М.

при секретарі Драчук
Р.А.

за участю представників:

від позивача Тучіної О.М. -
дов. б/н від 14.01.2014р.

від відповідача Острянка
М.М. - дов. б/н від 08.04.2014р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю

«Науково-виробниче
підприємство «Будтехносервіс»

на рішення

господарського суду Київської області

від 01.08.2014р. (суддя
Ейвазова А.Р.)

у справі №911/2691/14

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю

«Нові пожежні
технології»

(далі - ТОВ «Нові
пожежні технології»)

до Товариства з
обмеженою відповідальністю

«Науково-виробниче
підприємство «Будтехносервіс»

(далі - ТОВ «НВП
«Будтехносервіс»)

про стягнення 57 520,53
грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Київської області від 01.08.2014р. у справі
№911/2691/14 позов задоволено частково,
стягнуто з ТОВ «НВП «Будтехносервіс»
на користь ТОВ «Нові пожежні
технології» 49 811,10грн. основної
заборгованості, 2 259,92грн. процентів, 5
429,40грн. інфляційних втрат, 1 826,36грн.
витрат зі сплати судового збору, 4
000,00грн. витрат на оплату послуг
адвоката. В частині стягнення 20,11грн.
процентів відмовлено.

Не погоджуючись із згаданим рішенням,
відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку, просив скасувати
щодо стягнення трьох процентів річних
та інфляційних втрат та прийняти в цій
частині нове рішення, яким стягнути з
відповідача 888,41грн. трьох процентів
річних та 2 042,25грн. інфляційних втрат. В
обґрунтування своїх вимог зазначив, що
приймаючи оскаржене рішення суд першої
інстанції помилково посилався на
приписи ст.692 ЦК України - спеціальної
норми, якою врегульоване питання щодо
строку оплати покупцем товару,
оскільки, на думку апелянта, у випадку
не встановлення строку виконання
зобов'язання боржником, останній на
підставі ст.530 ЦК України повинен таке
зобов'язання виконати протягом семи
днів з дня пред'явлення вимоги
кредитором. За твердженнями скаржника,
місцевим судом зайво стягнуто з
відповідача частину трьох процентів
річних та інфляційних втрат, адже
останній повинен був виконати
обов'язок з оплати отриманого товару в
період з 19.07.2013р. по 25.07.2013р., а відтак
його зобов'язання щодо оплати товару
вважається простроченим з 26.07.2013р. тощо.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.08.2014р.
апеляційну скаргу ТОВ «НВП
«Будтехносервіс» прийнято до
провадження в складі колегії суддів:
головуючий суддя Дикунська С.Я., судді:
Алданова С.О., Жук Г.А. та призначено
розгляд справи на 30.09.2014 року.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 30.09.2014р., в
зв'язку з перебуванням судді Жук Г.А. у
відпустці, змінено склад суду та
визначено судову колегію в складі:
головуючий суддя Дикунська С.Я., судді:
Алданова С.О., Коршун Н.М.

Представник апелянта в судовому
засіданні доводи скарги підтримав,
просив її задовольнити, проти основної
суми боргу не заперечив, зазначив, що
оскаржує рішення лише в частині
стягнення трьох процентів річних та
інфляційних втрат, тому просив рішення
скасувати частково та прийняти нове
про стягнення з відповідача 888,41грн.
трьох процентів річних та 2 042,25грн.
інфляційних втрат. В решті рішення
просив залишити без змін.

Представник позивача доводи скарги
заперечив, просив не брати їх до уваги,
а відтак рішення місцевого суду як
законне та обґрунтоване просив
залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши доводи апеляційної
скарги, дослідивши долучені до
матеріалів справи письмові докази,
виходячи з вимог чинного
законодавства, апеляційний
господарський суд дійшов висновку, що
скарга не підлягає задоволенню за
таких обставин.

Так, ТОВ «Нові пожежні технології»
звернулось до господарського суду
Київської області з позовом до ТОВ «НВП
«Будтехносервіс» про стягнення 57
520,53грн., з яких: 49 811,10грн. - основний
борг; 2 280,03грн. - три проценти річних за
період з 21.12.2012р. по 25.06.2014р.; 5 429,40грн. -
інфляційні втрати за період з 01.01.2013р.
по 31.05.2014 року. В обґрунтування
заявлених вимог позивач посилався на
порушення відповідачем зобов'язань з
оплати переданого позивачем згідно
видаткової накладної №РН-00584 від
20.12.2012р. товару у встановлений ст.692 ЦК
України строк тощо.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
визнав позов в частині основного боргу,
проте не погодився із розрахунком
інфляційних втрат та процентів річних,
а також просив суд відмовити в
задоволенні вимог позивача щодо
відшкодування 17 800,00грн. витрат на
оплату послуг адвоката тощо.

Суд першої інстанції, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали справи дійшов
висновку про обґрунтованість частини
позовних вимог, відтак позов
задовольнив частково.

Так, частково задовольняючи позов
місцевий суд посилався на те, що факт
укладення сторонами договору
купівлі-продажу в усній формі на
підставі ст.205 ЦК України підтверджено
письмовим доказом - накладною №РН-00584
від 20.12.2012р., в якій зазначено
найменування, кількість, ціна одиниці
товару, факт прийняття відповідного
товару у відповідній кількості, за
відповідною ціною підтверджено
підписами на цій видатковій накладній,
що свідчить про згоду відповідача на
купівлю-продаж товару на відповідних
умовах. Місцевий суд вважав, що строк
виконання зобов'язання з оплати при
купівлі-продажу визначається ст.692 ЦК
України як спеціальною нормою, яка
регулює відповідні відносини та якою
встановлено, що товар при
купівлі-продажу оплачується після його
прийняття, якщо сторонами не змінено це
загальне правило шляхом визначення
спеціальних умов договором. Відтак суд
першої інстанції дійшов висновку, що
строк оплати товару відповідачем є
простроченим з 21.12.2012р., в зв'язку з чим з
відповідача підлягає стягненню сума
основного боргу в розмірі 49 811,10грн.
Здійснивши перерахунок заявлених до
стягнення трьох процентів річних за
період з 21.12.2012р. по 25.06.2014р. на суму
боргу, суд встановив, що розмір цих
процентів за згаданий період складає 2
259,92грн., а відтак в задоволенні 20,11грн.
процентів річних відмовив. Вимоги
позивача про стягнення 5 429,40грн.
інфляційних втрат за період з 01.01.2013р.
по 31.05.2014р. суд вважав обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі, зважаючи на те, що їх
розмір обраховано правильно. В частині
вимог про стягнення витрат на оплату
послуг адвоката суд вважав, що їх
розмір є завищеним, тому дійшов
висновку, що такі витрати підлягають
відшкодуванню частково в розмірі 4
000,00грн. тощо.

Як видно з матеріалів справи та тексту
апеляційної скарги, апелянт не
погоджується з оскарженим рішенням
лише в частині стягнення штрафних
санкцій, вважаючи, що їх розмір
обраховано неправильно, натомість
стягнення з нього суми основного боргу
не заперечує.

Зобов'язанням на підставі ст.509 ЦК
України є правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу,
зокрема з договорів та правочинів.

Відповідно до приписів ст.ст.174, 181 ГК
України господарські зобов'язання
можуть виникати, зокрема, з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать. Господарський
договір за загальним правилом
викладається в формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальних вимог до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Правочин, для якого законом не
встановлено обов'язкової письмової
форми, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків (ч.2 ст.205 ЦК України).

Як встановлено матеріалами справи,
20.12.2012р. позивач передав відповідачу
товар за видатковою накладною №РН-00584
від 20.12.2012р. на суму 49 811,10грн. Факт
отримання товару від позивача
відповідачем не заперечується. Згідно
матеріалів справи договір між
сторонами не укладався.

З огляду на те, що фактичну поставку
товару підтверджено матеріалами
справи, апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що прийняття
покупцем товару від продавця свідчить
про укладення між ними договору
купівлі-продажу у спрощений спосіб.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства (ст.530
ЦК України).

Разом з тим, згідно ч.1 ст.692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до п.1.7 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань», якщо у договорі
або законі не встановлено строку
(терміну), у який повинно бути виконано
грошове зобов'язання, судам необхідно
виходити з приписів частини другої
статті 530 ЦК України. Цією нормою
передбачено, між іншим, і можливість
виникнення обов'язку негайного
виконання; такий обов'язок випливає,
наприклад, з припису частини першої
статті 692 ЦК України, якою визначено, що
покупець за договором купівлі-продажу
повинен оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього;
відтак якщо договором або актами
цивільного законодавства не
встановлено інший строк оплати товару,
відповідна оплата має бути здійснена
боржником негайно після такого
прийняття, незалежно від того, чи
пред'явив йому кредитор пов'язану з цим
вимогу. При цьому передбачена законом
відповідальність за невиконання
грошового зобов'язання підлягає
застосуванню починаючи з дня,
наступного за днем прийняття товару,
якщо інше не вбачається з укладеного
сторонами договору.

Таким чином, оскільки інший строк
оплати товару сторонами у видатковій
накладній встановлено не було,
відповідач мав розрахуватись з
позивачем в повному обсязі після
отримання товару, тобто 21.12.2012р., а отже
й строк оплати товару відповідачем
вважається простроченим з 21.12.2012р. й
нарахування штрафних санкцій також
повинно відбуватись від цієї дати.

Положеннями ст.ст. 525, 526 ЦК України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться; одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Порушенням зобов'язання на підставі ст.
610 ЦК України є його невиконання або
виконання з порушенням визначених
змістом зобов'язання умов (неналежне
виконання).

Як видно з матеріалів справи, всупереч
вимогам цивільного та господарського
законодавства відповідач у
встановлений строк не виконав
зобов'язань з оплати грошових коштів в
сумі 49 811,10грн., відтак з відповідача
стягненню підлягає згадана сума
основного боргу.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлено
договором або законом ( ч. 2 ст. 625 ЦК
України).

Здійснивши перерахунок трьох
процентів річних та інфляційних втрат,
апеляційний господарський суд
встановив, що розмір трьох процентів
річних за період з 21.12.2012р. по 25.06.2014р. на
суму боргу 49 811,10грн. становить 2 259,92грн.,
отже місцевим судом правомірно
задоволено позовні вимоги в цій
частині частково - на суму 2 259,92грн. та
відмовлено у стягненні 20,11грн.

В частині вимог про стягнення
інфляційних втрат за період з 01.01.2013р.
по 31.05.2014р. за розрахунком суду
апеляційного суду стягненню
підлягають 5 484,42грн., проте, враховуючи
відсутність в матеріалах справи
клопотань про вихід за межі позовних
вимог, апеляційний господарський
погоджується з рішенням суду першої
інстанції про задоволення вимоги в
частині стягнення інфляційних втрат в
розмірі 5 429,40грн.

За таких обставин, апеляційний
господарський суд вважає висновки
місцевого суду законними,
обґрунтованими обставинами й
матеріалами справи, детальний аналіз
яких, як і нормативне обґрунтування
прийнятого судового рішення наведено
місцевим судом, підстав для скасування
його не знаходить. Доводи апелянта по
суті скарги, як безпідставні й
необґрунтовані не заслуговують на
увагу, оскільки не підтверджуються
жодними доказами по справі й не
спростовують викладених в судовому
рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Науково-виробниче підприємство
«Будтехносервіс» залишити без
задоволення, рішення господарського
суду Київської області від 01.08.2014р. у
справі №911/2691/14 - без змін.

Матеріали справи №911/2691/14 повернути до
господарського суду Київської області.

Постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя
С.Я. Дикунська

Судді
С.О. Алданова

Н.М. Коршун