м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гранд Афіш
Україна"до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Аргеніум"про
стягнення 20 838, 99 грн. Суддя Стасюк С.В.
Представники сторін:
від позивача Санжарівська Т.Г. (дов.
б/н від 01.07.2014 року)від відповідача не
Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 02 жовтня 2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення у справі.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Гранд Афіш Україна"
(надалі по тексту - позивач) звернулося
до Господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Аргеніум" (надалі по
тесту - відповідач) про стягнення
20 838, 99 грн., а також просить суд
покласти на відповідача судові
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 16.07.2014 року порушено
справи призначено на 19.08.2014 року.
18.08.2014 року через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшли документи на
часткове виконання вимог ухвали суду.
Розпорядженням В.о. Голови
Господарського суду міста Києва від
для розгляду судді Гулевець О.В., у
зв'язку з перебуванням
судді Стасюка С.В. у відпустці.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 19.08.2014 року суддя Гулевець
справи призначено на 02.10.2014 року.
Розпорядженням В.о. Голови
Господарського суду міста Києва від
для розгляду судді Стасюку С.В., у
зв'язку з його виходом з відпустки.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 29.09.2014 року суддя Стасюк С.В.
провадження, розгляд справи призначено
відповідно до ухвали Господарського
суду міста Києва від 19.08.2014 року.
У судовому засіданні 02.10.2014 року
представник позивач підтримав позовні
вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача у судове
засідання 05.06.2014 року повторно не
з'явився, вимоги ухвали суду у справі №
на позов не надав, про причини своєї
неявки суд не повідомив.
Місцезнаходження відповідача за
Возз'єднання, буд. 15, оф. 410, на
яку було відправлено ухвали суду
вказана в позові та підтверджується
матеріалами справи.
Слід зазначити, що законодавство
України, в тому числі Господарський
процесуальний кодекс України, не
зобов'язує й сторону у справі, зокрема
позивача, з'ясовувати фактичне
місцезнаходження іншої сторони
(сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно зі статтею 93
Цивільного кодексу України) та
зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.
В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
При цьому, судом враховано, що
відповідно до пункту 3.9.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції",
розпочинаючи судовий розгляд, суддя
має встановити, чи повідомлені про час
і місце цього розгляду особи, які
беруть участь у справі, але не з'явилися
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87
Господарського процесуального кодексу
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку статті 75
Господарського процесуального кодексу
Розглянувши подані позивачем
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, суд -
На виконання усних домовленостей
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Гранд Афіш Україна"
виготовило та передало на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Аргеніум" товар на
загальну суму 20 838,99 грн., а саме, наліпку
у кількості 1 893 шт., наліпку А4 у
кількості 1000 шт., постери у кількості 1000
шт. та банер у кількості 1 шт., що
підтверджується наступними
видатковими накладними:
- видаткова накладна № РН-17/05-06 від
17.05.2013 року на суму 1 185,00 грн.;
- видаткова накладна № РН-17/05-06 від
17.05.2013 року на суму 5 0455,00 грн.;
- видаткова накладна № РН-03/06-07 від
03.06.2013 року на суму 1 185,00 грн.;
- видаткова накладна № РН-03/06-08 від
03.06.2013 року на суму 3 227,00 грн.;
- видаткова накладна № РН-25/06-03 від
25.06.2013 року на суму 7 682,00 грн.;
- видаткова накладна № РН-07/08-09 від
07.08.2013 року на суму 945,00 грн.;
- видаткова накладна № РН-07/08-10 від
07.08.2013 року на суму 1 570,00 грн.
За твердженням позивача, відповідач не
здійснив оплату за отриманий від
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гранд Афіш Україна"
товар згідно вищевказаних накладних.
З метою досудового врегулювання спору
позивач звернувся до відповідача з
вимогою від 21.03.2014 року за вих. № 38 про
сплату заборгованості.
У відповідь на вищевказану вимогу
відповідач листом від 08.04.2014 року за
вих. № 10/04-14 зазначив про визнання боргу
та просив відстрочити оплати з
частковою можливістю погашення богу на
протязі трьох місяців, що буде
становити 6 946,33 грн.
Розглянувши лист відповідача від 08.04.2014
року за вих. № 10/04-14, позивач у листі від
11.04.2014 року за вих. № 54 просив
відповідача погасити суму
заборгованості у розмірі 20 838,99 грн. у
строк до 31.05.2014 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач, в порушення умов чинного
законодавства, свої зобов'язання щодо
оплати вартості товару не виконав, що
стало підставою для звернення до суду з
позовом про стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Аргеніум"
20 838,99 грн. заборгованості.
Відповідач не скористувався своїм
процесуальним правом, передбаченим
статтею 22 Господарського
процесуального кодексу України, на
подання відзиву на позов, жодних
заперечень на спростування наведених
позивачем обставин суду не надав.
Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
Частиною 1 статті 173 Господарського
кодексу України визначено, що
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
Правовідносини між сторонами виникли
на підставі усної домовленості, за
умовами якої Товариство з обмеженою
відповідальністю "Гранд Афіш Україна"
зобов'язалось виготовити та передати
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Аргеніум" товар.
За загальним порядком укладання
господарських договорів вони
викладаються у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів
(стаття 181 Господарського кодексу
Правочин згідно зі статтею 205
Цивільного кодексу України може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
Відповідно до статті 208 Цивільного
кодексу України правочини між
юридичними особами належить вчиняти у
При цьому, відповідно до статті 207
Цивільного кодексу України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку. Правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
Згідно з частиною 2 статті 180
Господарського кодексу України
господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.
Як вбачається з видаткових накладних,
які підписані уповноваженими особами
та скріплені печатками сторін
(належним чином засвідчені копії
місяться в матеріалах справи), позивач
передав на користь відповідача товар
на загальну суму 20 838,99 грн., а саме,
наліпку у кількості 1 893 шт., наліпку А4 у
кількості 1000 шт., постери у кількості 1000
шт. та банер у кількості 1 шт.
Оскільки надані до матеріалів справи
видаткові накладні містять
найменування товару, його кількість та
ціну, слід дійти висновку, що між
сторонами в цій частині мало місце
укладення правочину на поставку товару
За своєю правовою природою укладений
між сторонами Договір є договором
Відповідно до статті 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
Відповідно до статті 671 Цивільного
кодексу України, якщо за договором
купівлі-продажу переданню підлягає
товар у певному співвідношенні за
видами, моделями, розмірами, кольорами
або іншими ознаками (асортимент),
продавець зобов'язаний передати
покупцеві товар в асортименті,
погодженому сторонами. Якщо договором
купівлі-продажу асортимент товару не
встановлений або асортимент не був
визначений у порядку, встановленому
договором, але із суті зобов'язання
випливає, що товар підлягає переданню
покупцеві в асортименті, продавець має
право передати покупцеві товар в
асортименті виходячи з потреб покупця,
які були відомі продавцеві на момент
укладення договору, або відмовитися
У відповідності до статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу. Не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань.
Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.
Відповідач в судове засідання не
з'явився, доказів проти існування боргу
перед позивачем або інших заперечень
щодо позовних вимог не надав та не
Як встановлено судом відповідач вчасно
та повністю не розрахувався з
позивачем у зв'язку з чим виникла
заборгованість у розмірі 20 838,99 грн. за
договором поставки у спрощений спосіб,
тобто шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень.
Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень; докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу;
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.
Відповідачем не надано суду належних
та допустимих доказів на підтвердження
оплати ним товару на суму 20 838,99 грн.
згідно з умовами укладеного між
сторонами у спрощений спосіб Договору
та у відповідності з приписами чинного
законодавства, що регулює договірні
зобов'язальні відносини.
Зважаючи на вищенаведене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гранд Афіш Україна"
про стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Аргеніум" 20 838, 99 грн.
є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати з судового збору покладаються
Виходячи з вищенаведеного та керуючись
статтями 4, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою
Київ, проспект Возз'єднання, буд. 15, оф.
410, код ЄДРПОУ 3728514) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гранд Афіш Україна"
вісімсот тридцять вісім) грн. 99 коп.
заборгованості, 1 827 (одну тисячу
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
витрат по сплаті судового збору.
Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 07.10.2014 року

Суддя
С.В.
Стасюк