ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2014 р.Справа № 922/3912/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання
Васильєва Л.О.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Інтер-Ліга", м. Київ
до ДП "Південна Залізниця" м. Харків
про стягнення коштів за участю
представників сторін:

позивача - Лисака С.В.

відповідача - Цимбал О.В

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інтнр-Ліга"
звернулось до господарського суду
Харківської області з позовною заявою
до Державного підприємства "Південна
залізниця" (далі - відповідач) у якій
просить суд Стягнути з відповідача
заборгованість у розмірі 309 800,00 грн.,
пеню у розмірі 3 515,53 грн., інфляційні
втрати у розмірі 57392,84 грн., 3% річних у
розмірі 8125,38 грн. та покласти на
відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на порушення відповідачем
умов укладеного між ними договору
підряду №П/Ш-131188/НЮ від 12.07.2013 року в
частині розрахунків за надані послуги.

Ухвалою від 15.09.2014 року порушено
провадження по справ та призначено її
до розгляду у судовому засіданні на
06.10.2014 року.

У призначеному судовому засіданні
представник позивача позовні вимоги
підтримав у повному обсязі з підстав,
викладених у позовній заяві та просив
суд їх задовольнити.

Присутній у судовому засіданні
представник відповідача через
канцелярію суду надав відзив на
позовну заяву, в якому зазначив, що
платіжними дорученнями №1379 від 11.09.2014
року, №1382 від 12.09.2014 року, №1390 від 16.09.2014
року сплачено суму основного боргу у
розмірі 309 800,00 грн. по договору
№П/Ш-13188/НЮ, таким чином, в частині
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача суми основного боргу,
предмет спору відсутній. Щодо
нарахування позивачем штрафних
санкцій, 3% річних та інфляційних витрат
в цій частині проти позову заперечує,
вважає, що позивачем зроблено
розрахунок з порушенням норм чинного
законодавства. Крім того, у судовому
засіданні позивач заявив усне
клопотання щодо зменшення розміру
штрафних санкцій на 70%, з підстав,
викладених у відзиві на позовну заяву.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
дослідивши матеріали справи, всебічно
та повно дослідивши надані учасниками
судового процесу докази і таким чином
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення, суд встановив наступне.

12 липня 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"ІНТЕР-ЛІГА" та Державним підприємством
"Південна залізниця" укладено договір
підряду № П/Ш-131188/НЮ.

Договір підписано уповноваженими
представниками сторін та скріплено
печатками, а отже сторони досягли згоди
щодо його предмету та усіх істотних
умов.

За приписами статей 638, 639 ЦК України,
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір може бути укладений у будь-якій
формі, якщо вимоги щодо форми договору
не встановлені законом. Якщо сторони
домовилися укласти договір у певній
формі, він вважається укладеним з
моменту надання йому цієї форми, навіть
якщо законом ця форма для даного виду
договорів не вимагалася.

Відповідно до умов цього Договору
позивач зобов'язався у 2013 році надати
Замовнику послуги з капітального
ремонту вагонних уповільнювачів КВ-2 в
кількості З одиниць, РНЗ-2 в кількості 6
одиниць, згідно графіка подачі в ремонт
і випуску з ремонту вагонних
уповільнювачів, які с невід'ємною
частиною цього Договору. Замовник, в
свою чергу, зобов'язався прийняти ці
послуги та оплатити їх. (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору сума цього
договору визначається протоколом
узгодження договірної ціни на ремонт
вагонних уповільнювачів (додаток № 2)
та калькуляцією (додаток № 3) і складає 3
600 000 грн. (три мільйони шістсот тисяч
гривень 00 копійок), у тому числі ПДВ 20 %
600 000,00 (шістсот тисяч 00 копійок). При
цьому згідно з Додатком № 2 до Договору
узгоджена вартість послуг з
капітального ремонту вагонного
уповільнювача типу КВ-3 становить 760 000
гривень, а вартість послуг з
капітального ремонту вагонного
уповільнювача типу РНЗ-2 - 220 000 гривень.

Сторонами погоджено порядок
здійснення оплати, згідно якого
замовник проводить з підрядником
розрахунок ремонту вагонних
уповільнювачів на протязі 45
банківських днів після підписання акту
здачі-приймання виконаного ремонту на
отримання відповідного рахунку.
Підрядником разом з рахунком надається
фактична калькуляція з відображенням
по статтям фактичних витрат на
виконаний обсяг ремонту. Форма
рахунків у безготівковій формі 3 600 00,00
грн. ( п. 4.1. Договору).

Відповідно до п. 4.4. Договору до рахунку
додаються : податкова накладна,
калькуляція на ремонт, акт
здачі-приймання виконаних робіт.

Згідно п. 7.11. за несвоєчасну оплату
ремонту, замовник сплачує підряднику
пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що
діяла на період, за який нараховується
пеня, від суми заборгованості за кожен
день прострочення.

Позивач свої зобов'язання за вказаним
Договором виконав належним чином,
здійснивши капітальний ремонт
вагонних уповільнювачів КВ-2 в
кількості З одиниць, РНЗ-2 в кількості 6
одиниць та передавши результати цих
робіт ДП "Південна залізниця" 30.09.2013 р.,
22.11.2013 р., 11.12.2013 р. та 31.12.2013 р., що
підтверджується підписаними без
зауважень уповноваженими
представниками сторін та скріпленими
печатками актами здачфі-приймання
робіт (надання послуг), (а.с. 25-29).

Розмір основної заборгованості ДП
"Південна залізниця" підтверджується
виписками з рахунку TOB "ІНТЕР-ЛІГА" за
періоди сплати на її користь коштів за
договором № П/Ш-131188/НЮ від 12.07.2013 р.,
карткою рахунку № 361 по контрагенту ДП
"Південна залізниця" за договором від
12.07.2013 р. за 31.12.2010-20.06.2014 р., а також
актами звірки взаєморозрахунків від
01.01.2014 р. та від 30.06.2014 р.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Стаття 193 Господарського кодексу
України передбачає, суб'єкти
господарювання та учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Аналогічне положення закріплено в ст.
526 Цивільного кодексу України. Так,
зобов'язання повинно виконуватися
належним чином відповідно умовам
договору та вимогам цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а у разі відсутності таких умов і вимог
- згідно звичаїв ділового обігу або
іншим вимогам, які звичайно ставляться.

Проте, ДП "Південна залізниця" оплатила
вартість наданих послуг не в повному
обсязі: з 3 600 000 гривень, що мали бути
сплачені за надані послуги відповідно
до умов Договору, Відповідачем
сплачено 3 390 200 гривень. Сума боргу в
розмірі 309 800 гривень залишилась
несплаченою. Даний факт
підтверджується актом звірки взаємних
розрахунків підписаного сторонами
станом на 30.06.2014 року (а.с. 58).

Враховуючи викладене, позивач
звернувся до суду за захистом свого
порушеного права.

Надаючи правову оцінку позовних вимог
позивача щодо стягнення суми
заборгованості, суд виходив з
наступного.

За своєю правовою природою договір,
укладений між позивачем та
відповідачем, є договором підряду.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 837 ЦК України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Згідно п.п. 1, 3 ст. 843 Цивільного кодексу
України у договорі підряду
визначається ціна роботи або способи
її визначення. Ціна роботи у договорі
підряду включає відшкодування витрат
підрядника та плату за виконану ним
роботу.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно п.1 ст. 854 Цивільного кодексу
України, якщо договором підряду не
передбачена попередня оплата
виконаної роботи або окремих її етапів,
замовник зобов'язаний сплатити
підрядникові обумовлену ціну після
остаточної здачі роботи за умови, що
роботу виконано належним чином і в
погоджений строк або, за згодою
замовника, - достроково.

Згідно п.1 ст. 857 Цивільного кодексу
України, робота, виконана підрядником,
має відповідати умовам договору
підряду, а у разі їх відсутності або
неповноти -вимогам, що звичайно
ставляться до роботи відповідного
характеру.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст.11 цього Кодексу, а саме:
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки, зокрема, з договорів
та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Він може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного
кодексу України).

Ст. 193 Господарського кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін),
що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським Кодексом
України.

Так, судом встановлено наявність
виконання позивачем відповідачу робіт,
існування заборгованості по оплаті
виконаних робіт, у зв'язку з чим позовна
вимога позивача щодо стягнення з
відповідача вартості виконаних робіт в
сумі 305332грн. є обґрунтованою.

Проте, як свідчать матеріали справи,
відповідачем після звернення позивача
з позовною заявою до суду сплачено суму
боргу у розмірі 309 800,00 грн., що
підтверджується наявними у матеріалах
справи платіжними дорученнями №1379 від
11.09.2014 року, №1382 від 12.09.2014 року, №1390 від
16.09.2014 року, а отже зобов'язання по
договору №П/Ш-13188/НЮ на час розгляду
справи у судовому засіданні виконані
відповідачем повністю.

Положеннями ст. 80 ГПК України
встановлено, що господарський суд
припиняє провадження у справі, якщо
відсутній предмет спору.

Враховуючи викладене, а також те, що
предмет спору в частині стягнення суми
основного боргу у розмірі 309 800,00 грн.
відсутній, суд припиняє у цій частині
провадження у даній справі.

Окрім основної суми заборгованості
позивачем заявлено до стягнення пеню у
сумі 3 515,53 грн. Надаючи правову оцінку
позовних вимог в цій частині, суд
зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Частиною першою ст. 216 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно зі ст.ст.610, 611 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
встановлено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума, яку боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Водночас частиною шостою статті 232
Господарського кодексу України
визначено порядок застосування
штрафних санкцій та обмеження щодо
періоду їх нарахування. Зокрема,
частиною шостою цієї статті
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.11. Договору передбачено, що за
несвоєчасну оплату ремонту, замовник
сплачує підряднику пеню в розмірі
облікової ставки НБУ, що діяла на
період, за який нараховується пеня, від
суми заборгованості за кожен день
прострочення.

Позивачем до матеріалів справи надано
розрахунок пені по кожному періоду
прострочення виконання відповідачем
грошового зобов'язання по наданим
послугам по договору №П/Ш-131188/НЮ від
12.07.2013 року, суд перевіривши його
обґрунтованість встановив, що
позивачем при здійсненні розрахунку
нараховано 23515,53 грн. Дана сума
нарахована у відповідності до умов
договору та відповідає нормам чинного
законодавства. Проте у позовних
вимогах заявлено до стягнення 3515,53 грн.

Враховуючи положення ст. 83 ГПК України
та те , що жодною із сторін не заявлено
клопотання про вихід суду за межі
позовних вимог суд дійшов до висновку,
що сума пені, яка належить до сплати
складає 3515,53 грн.

Представник Відповідача у відкритому
судовому засіданні 06 жовтня 2014 року
підтримав клопотання, викладене у
позовній заяві про зменшення розміру
штрафних санкцій на70% та просив суд
задовольнити його у повному обсязі.

Суд, дослідивши клопотання
представника Відповідача про
зменшення розміру штрафних санкцій на
70%, вважає його таким, що підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з п. 1 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України
від 21.11.2011 № 01-06/1623/2011 "Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм процесуального права" відповідно
до п. 3 ст. 83 ГПК України господарський
суд, приймаючи рішення, має право
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

У наведеній нормі йдеться про
можливість зменшення розміру саме
неустойки (штрафу, пені).

Крім того, зазначена норма ГПК України
може застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
матеріального права, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме ч. 3 ст. 551
ЦК України і ст. 233 ГК України. Якщо
відповідні санкції застосовуються не у
зв'язку з порушенням зобов'язання, а з
інших передбачених законом підстав, їх
розмір не може бути зменшено судом.

Пунктом 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" від 26
грудня 2011 року №18 передбачено, що
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПКУ), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

З наведених норм випливає, що при
вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки суд приймає до
уваги майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема, із розміром
збитків кредитора.

Вирішуючи питання про зменшення
розміру пені та штрафу, яка підлягає
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК України), суд,
об'єктивно оцінивши даний випадок,
приймає до уваги причини неналежного
виконання зобов'язання відповідачем та
зменшує суму пені на 70%. Відповідно
пеня яка належить до стягнення
становить 1054,70 грн.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам в частині стягнення 3 % річних в
сумі 8125,38 грн та інфляційних втрат у
розмірі 57392,84 грн., суд зазначає
наступне.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те,
що наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3% річних не є санкціями, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінених грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

Відповідно до листа №62-97р Верховного
суду України від 03 квітня 1997 року, при
визначенні періоду розрахунку
інфляційних втрат, необхідно
враховувати порядок застосування
індексів інфляції. Згідно вказаного
порядку, період нарахування
визначається наступним чином. Якщо
прострочка виникла до 16 числа місяця,
то розрахунок здійснюється з
урахуванням індексу інфляції цього
місяця, а якщо прострочка виникла з 16
числа місяця, то розрахунок
здійснюється без урахування цього
місяця. За аналогією, якщо
заборгованість погашена до 16 числа
місяця, тоді індекс інфляції цього
місяця не враховується, а якщо
погашення заборгованості мало місце
після 16 числа місяця, тоді
враховується.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача,
перевіривши період нарахування
останнім вказаної суми 3% річних, дійшов
висновку про те, що відповідний
розрахунок є вірним, та відповідає
нормам чинного законодавства, а тому
сума 3% річних у розмірі 8125,38 грн.
підлягає стягненню з Відповідача у
повному обсязі.

Щодо заявленої вимоги Позивача про
стягнення з Відповідача 57392,84 гривень
суми інфляційних витрат, суд зазначає
наступне.

Перевіривши періоди нарахування суми
інфляційних втрат, суд дійшов висновку
про те, що відповідний розрахунок
відповідає вимогам ст.625 Цивільного
кодексу України, а також рекомендаціям
листа Верховного суду України від 03
квітня 1997 року. Таким чином, сума
інфляційних втрат підлягає стягненню
з відповідача.

Суд, вирішуючи питання розподілу
судових витрат, керується ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що
правові засади справляння судового
збору, платників, об'єкти та розміри
ставок судового збору, порядок сплати,
звільнення від сплати та повернення
такого збору визначаються Законом
України "Про судовий збір" від 08.07.2011
року.

За умовами ч.3 ст.7 цього ж Закону,
повернення сплаченої суми судового
збору здійснюється в порядку,
встановленому центральним органом
виконавчої влади із забезпечення
реалізації державної фінансової
політики.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону
України "Про судовий збір" сплачена
сума судового збору повертається за
ухвалою суду в разі зменшення розміру
позовних вимог або внесення судового
збору в більшому розмірі, ніж
встановлено законом.

Частиною 2 ст.7 Закону України "Про
судовий збір" передбачено, що у
випадках, установлених пунктом 1
частини першої цієї статті, судовий
збір повертається в розмірі
переплаченої суми; в інших випадках,
установлених частиною першою цієї
статті, - повністю.

Питання про повернення сплаченої суми
судового збору вирішується
господарським судом за результатами
розгляду відповідних матеріалів. Про
таке повернення зазначається, зокрема
в резолютивній частині судового
рішення, яким закінчується розгляд
справи по суті (при цьому в його
мотивувальній частині наводяться
підстави повернення сум судового збору
згідно із Законом) (п.5.2. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 7 від 21.02.2013 р. "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України").

З огляду на те, що ціна даного позову
становить 378833,75 грн., розмір судового
збору, який мав бути сплачений
позивачем, становить 7576,68 грн. Оскільки
позивачем сплачено судовий збір у
розмірі 7976,68 грн., суд вважає за
необхідне повернути з Державного
бюджету України на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Інтер-Ліга" суму надмірно сплаченого
судового збору в розмірі 400,00 грн.,
зарахованого на підставі платіжного
доручення №48 від 10.09.2014р. про сплату
судового збору у розмірі 7976,69грн.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст.ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75, ст. 82-85,
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Припинити провадження у справі №3912/14 в
частині стягнення суми основного боргу
у розмірі 309 800,00 грн.

Стягнути з Державного підприємства
"Південна залізниця" (61052, м.Харків, вул.
Червоноармійська, 7, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІНТЕР-ЛІГА" (03115,
м.Київ, вул. Львівська, 22а, оф. 3, ) пеню у розмірі 1054,70 грн.,
інфляційні втрати у розмірі 57392,84 грн., 3%
річних у розмірі 8125,38 грн. та судовий
збір у розмірі 7576,68 грн.

У іншій частині позовних вимог
відмовити.

Повернути Товариству з обмеженою
відповідальністю "ІНТЕР-ЛІГА" (03115,
м.Київ, вул. Львівська, 22а, оф. 3, ) суму надмірно сплаченого
судового збору в розмірі 400,00 грн.,
зарахованого на підставі платіжного
доручення №48 від 10.09.2014р. до державного
бюджету.

Видати накази після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 07.10.2014 р.

Суддя Л.С. Лаврова