Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "07" жовтня 2014 р.
Справа № 906/1092/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Давидюка В.К.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Івашкевич О.Г. - дов.
№205 від 28.08.14р.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (м. Київ)

до Комунального підприємства
"Малинтеплоенерго" (м. Малин,
Житомирська область)

про стягнення 109416,08 грн.

Позивач звернувся до господарського
суду Житомирської області з позовом
про стягнення з відповідача на свою
користь 109416,08 грн. інфляційних та 3%
річних за прострочення оплати
отриманого природного газу, з яких 90298,06
грн. - інфляційні та 19118,02 грн. - 3% річних.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, хоча про час та
місце розгляду справи був повідомлений
вчасно і належним чином.

Представник відповідача в засіданні
суду надав контррозрахунок позовних
вимог (доповнення до відзиву), згідно
якого розбіжності у розрахунку
інфляційних становлять 262,27 грн., а у
розрахунку 3% річних - 1239,89 грн. Просив
суд відмовити в задоволенні позову в
частині стягнення 1502,16 грн. (262,27 грн. +
1239,89 грн.) за безпідставністю. В решті
позовні вимоги визнав.

Справа розглядається за наявними в ній
матеріалами у відповідності до ст. 75
ГПК України.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

20.12.10р. між Дочірньою компанією "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"
(постачальник/позивач) та Комунальним
підприємством "Малинтеплоенерго"
(покупець, відповідач) було укладено
договір №06/10-2469ТЕ-10 про закупівлю
природного газу за державні кошти,
згідно якого позивач зобов'язується
поставити покупцеві імпортований
природний газ, а відповідач
зобов'язаний прийняти і оплатити
природний газ в обсязі, зазначеному у п.
1.2 цього договору.

Пунктом 4.1 вказаного договору сторони
погодили, що розрахунки проводяться
шляхом поетапної оплати у такому
порядку:

- перша оплата в розмірі 34 (тридцять
чотири) відсотки від вартості
запланованих місячних обсягів
постачання газу проводиться не пізніше
10 числа місяця поставки;

- подальші оплати проводяться
плановими платежами по 33 (тридцять три)
відсотки від вартості запланованих
місячних обсягів постачання газу до 20
та 30 (31) числа місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично
спожиті обсяги газу здійснюється на
підставі акта приймання-передачі газу
до 20 числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

На виконання умов договору позивачем
протягом січня - квітня 2011р. було
передано, а відповідачем прийнято
природний газ на загальну суму
2457518,97грн., що встановлено рішенням
господарського суду Житомирської
області від 25.11.13р. у справі №906/1532/13 за
позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" до
Комунального підприємства
"Малинтеплоенерго" про стягнення 962312,46
грн., яке набрало законної сили (а.с.7-9).

Також зазначеним рішенням встановлено,
що відповідач свої зобов'язання щодо
оплати одержаного газу виконав
частково, на суму 1717370,93 грн.

Відповідно до ч.3 ст. 35 ГПК України,
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Крім того, вищевказаним рішенням суду
від 25.11.13р. у справі №906/1532/13 з
Комунального підприємства
"Малинтеплоенерго" стягнуто на користь
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" 740148,04 грн.
заборгованості за поставлений
природний газ, 59661,50грн. пені, 14453,56 грн.
інфляційних нарахувань (нарахованих за
період з березня 2011р. по травень 2013р.),
88387,87 грн. 3% річних (нарахованих за
період з 21.02.11р. по 10.10.13р.) та 19246,50 грн.
судового збору.

Станом на даний час вказана
заборгованість перед позивачем
повністю не погашена.

Тому, на підставі ст. 625 ЦК України,
позивачем на суму боргу, що залишилась
несплаченою, за період з жовтня 2013 р. по
червень 2014 р. нараховано інфляційні
втрати в сумі 90298,06 грн., а також за
період з 11.10.13р. по 22.08.14р. 3% річних в
розмірі 19118,02 грн., які останній і
просить суд стягнути з відповідача в
позовній заяві.

Суд приходить до висновку про часткове
задоволення позовних вимог, з огляду на
наступне.

Згідно зі статтею 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Ця норма кореспондується з
приписами частини 1 статті 193
Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 598 ЦК України
передбачено, що зобов'язання
припиняється частково або в повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом.

Зокрема, стаття 599 ЦК України
передбачає, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Згідно з приписами частини 1 статті 625
ЦК України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлено
договором або законом.

Як суд зазначав вище, рішенням
господарського суду Житомирської
області від 25.11.13р. у справі 906/1532/13 з
відповідача стягнуто на користь
позивача 740148,04 грн. заборгованості за
поставлений природний газ, 59661,50грн.
пені, 14453,56 грн. інфляційних нарахувань
(нарахованих за період з березня 2011р. по
травень 2013р.), 88387,87 грн. 3% річних
(нарахованих за період з 21.02.11р. по
10.10.13р.) та 19246,50 грн. судового збору.
Вказане рішення набуло законної сили,
проте відповідач обов'язок зі сплати
грошової суми, покладений на нього в
судовому порядку, належним чином не
виконав, що свідчить про прострочення
ним виконання свого зобов'язання щодо
сплати боргу.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та трьох процентів річних є способом
захисту майнового права та інтересу,
який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (виплати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

А тому наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
зобов'язальних правовідносин сторін
вказаного договору та не звільняє
останнього від відповідальності за
невиконання грошового зобов'язання, а
також не позбавляє кредитора права на
отримання коштів, передбачених
частиною 2 статті 625 ЦК України.

Враховуючи те, що чинне законодавство
не пов'язує припинення зобов'язання з
постановленням судового рішення чи
відкриттям виконавчого провадження
щодо його примусового виконання, а
наявність судових актів про стягнення
заборгованості не припиняє грошових
зобов'язань боржника та не виключає
його відповідальності за порушення
строків розрахунків, суд приходить до
висновку про наявність правових
підстав для застосування до спірних
правовідносин положень статті 625 ЦК
України.

Така ж правова позиція Верховного Суду
України, викладена в постанові від
23.01.12р. №37/64.

Однак, перевіривши розрахунок
інфляційних та 3-ох% річних, суд вважає,
що позивач невірно нарахував вказані
зобов'язання, оскільки не врахував
часткові проплати, які були здійснені в
процесі виконавчого провадження.

Зокрема, 15.05.14р. виконавчою службою з
виконання наказу господарського суду
Житомирської області №906/1532/13
перераховано позивачеві 26226,56 грн.
боргу; 11.07.14р. - 15504,04 грн. заборгованості.

Вказане підтверджується листами
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Житомирській області (а.с.40, 44).

Таким чином, розбіжності у розрахунку
інфляційних виникають за червень 2014р. і
складають 262,27 грн., оскільки мають
нараховуватись на суму боргу 713921,48 грн.
(зменшеної на 26226,56 грн., стягнутої
відділом ДВС з рахунку відповідача
15.05.14р.), розмір яких становить:

- 713921,48 грн. х 101% - 713921,48 = 7139,21 грн.

Позивачем за червень місяць 2014р.
нараховано 7401,48 грн. інфляційних.

Тому суд відмовляє в задоволенні
позову в частині стягнення 262,27 грн.
(7401,48 грн. - 7139,21 грн.) інфляційних, а
загальний розмір інфляційних втрат,
який підлягає задоволенню, становить
90035,79 грн. (90298,06 грн. - 262,27 грн.).

Крім того, суд вважає за необхідне
зробити перерахунок 3% річних,
враховуючи часткові проплати
відповідача:

за період з 11.10.13р. по 14.05.14р.:

- 3 / 365 х 740148,04 грн. (сума боргу) х 216
(кількість днів прострочки) / 100 = 13140,04
грн.

за період з 15.05.14р. по 10.07.14р.:

- 3 / 365 х 713921,48 (сума боргу) х 57 (кількість
днів прострочки) / 100 = 3344,64 грн.

за період з 11.07.14р. по 04.08.14р. (дата
звернення до суду):

- 3 / 365 х 698417,44 грн. (сума боргу) х 25
(кількість днів прострочки) / 100 = 1435,09
грн.

Таким чином, розмір 3-х% річних, який
підлягає задоволенню, становить 17919,77
грн. (13140,04 грн. + 3344,64 грн. + 1435,09 грн.).

А оскільки позивачем заявлено до
стягнення 19118,02 грн. 3% річних, тому суд
відмовляє в задоволенні позову в
частині стягнення 1198,25 (19118,02 грн. - 17919,77
грн.) 3% річних.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач позов щодо підстав та
предмету не оспорив, доказів сплати
боргу суду не надав, в судовому
засіданні позов визнав частково.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги в частині стягнення 90035,79 грн.
інфляційних та 17919,77 грн. 3% річних є
обгрунтованими, заявлені у
відповідності до вимог чинного
законодавства, підтверджуються
належними доказами, які є в матеріалах
справи і підлягають задоволенню. А в
частині стягнення 262,27 грн. інфляційних
та 1198,25 грн. 3% річних суд відмовляє в
задоволенні позову.

Витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача
пропорційно до обгрунтовано заявлених
позовних вимог, оскільки він спонукав
позивача звернутись з позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 35, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК
України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства
"Малинтеплоенерго", 11601, Житомирська
область, м. Малин, вул. Василя Стуса, 23,

на користь Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", 04116, м.Київ,
вул. Шолуденка,1,

- 90035,79 грн. - інфляційних нарахувань;

- 17919,77 грн. - 3% річних;

- 2159,11 грн. - витрат, пов'язаних зі
сплатою судового збору.

3. Відмовити в задоволенні позову в
частині стягнення 262,27 грн. інфляційних
та 1198,25 грн. 3% річних.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
Давидюк В.К.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу (рек. з пов. про вручення)