м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "АХА
до Приватного акціонерного
товариства "Український страховий дім"
про відшкодування шкоди в
порядку регресу 1382,18 грн.
Суддя Бондаренко Г.П.
від позивача не з'явились
від відповідача не з'явились
Відповідно до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні 30.09.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "АХА Страхування"
звернулося до Господарського суду
міста Києва із позовом до Приватного
акціонерного товариства "Український
страховий дім" про відшкодування шкоди
в порядку регресу - 1382,18 грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 15.08.2014 позовну заяву прийнято
до розгляду, порушено провадження у
справі № 910/16911/14, розгляд справи
призначено на 30.09.2014.

27.08.2014 на виконання вимог ухвали про
порушення провадження у справі
представник позивача через відділ
діловодства (канцелярія)
Господарського суду м. Києва подав
витребувані документи, оформленні
клопотанням.

28.08.2014 до відділу діловодства
Господарського суду м. Києва від
Моторно (транспортного) страхового
бюро України надійшла інформація щодо
страховика та страхувальника за
полісом страхування цивільно-правової
відповідальності власника наземного
транспортний засобу "ВАЗ 21104" державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, строку дії
зазначеного полісу, розміру франшизи
за даним полісом та ліміту
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну за даним полісом № АС/0036503.

У судове засідання 30.09.2014 представники
сторін не з'явились, про причини неявки
до суду не повідомили, про час та місце
проведення судового засідання
повідомлені належним чином, про що
свідчать відповідні повідомлення про
вручення поштових відправлень.

Позовні вимоги вмотивовані
положеннями ст. ст. 993, 1191, ЦК України, ст.
27 ЗУ "Про страхування", ст. 12, 22 ЗУ "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів".

Відповідно до даних Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців, адреса
місцезнаходження відповідача є тією ж,
яка вказана у позовній заяві, а саме:
01023, м. Київ, Спортивна площа, 3.

Так, згідно з п. 11 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
15.03.2007 р. № 01-8/123 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2006 році" відповідні
процесуальні документи надсилаються
господарським судом згідно з поштовими
реквізитами учасників судового
процесу, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до Інформаційного листа
Вищого господарського суду України №
01-8/1228 від 02.06.2006 р. "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році" до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками "адресат вибув",
"адресат відсутній" і т.п., з урахуванням
конкретних обставин справи можуть
вважатися належними доказами
виконання господарським судом
обов'язку щодо повідомлення учасників
судового процесу про вчинення цим
судом певних процесуальних дій.

Слід зазначити, що законодавство
України, в тому числі Господарський
процесуальний кодекс України, не
зобов'язує й сторону у справі, зокрема
позивача, з'ясовувати фактичне
місцезнаходження іншої сторони
(сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно зі статтею 93
Цивільного кодексу України) та
зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
цю юридичну особу.

При цьому, судом враховано, що
відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Відомості про місцезнаходження
відповідача є правомірними, що
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб і
фізичних осіб-підприємців на
відповідача.

Зважаючи на те, що неявка представників
сторін не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

12.06.2013 між позивачем - Приватним
акціонерним товариством "Страхова
компанія "АХА Страхування" (далі по
тексту - позивач, страховик) та гр.
ОСОБА_1 (далі по тексту - страхувальник)
був укладений договір добровільного
страхування наземного транспортного
засобу № 1794а/13д , предметом якого є
страхування майнових інтересів
страхувальника, пов'язані з володінням,
користуванням і розпорядженням
транспортним засобом марки "ВАЗ 2110"
державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Згідно довідки № 9304996 ВДАІ
Красноармійського МВ ГУМВС України в
Донецькій обл. б/н від 20.05.2014, яка
наявна в матеріалах справи, вбачається,
що 21.11.2013 о 10 год. 00 хв. в м.
Красноармійськ Донецької області на
вул. 40 років Жовтня в районі кінотеатру
"Мир" відбулося зіткнення автомобілів
за участю транспортного засобу марки
"ВАЗ 21104" державний реєстраційний номер
НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та
транспортного засобу марки "ВАЗ»
державний реєстраційний номер НОМЕР_2
під керуванням водія ОСОБА_1, внаслідок
чого останній отримав механічні
пошкодження у вигляді деформації
задньої правої та задньої центральної
частини кузова.

21.11.2013 ОСОБА_1 звернувся до позивача із
повідомленням про настання страхового
випадку та із заявою про виплату
страхового відшкодування за
пошкодження внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
застрахованого транспортного засобу,
що відповідно до умов договору
добровільного страхування є страховим
випадком.

На підставі заяви страхувальника від
21.11.2013, страхового акту №1.001.13.17646/VESKO1894
від 21.01.2014 та розрахунку страхового
відшкодування від 21.01.2014 до страхового
акту №1.001.13.17646/VESKO1894 від 21.01.2014,
позивачем виплачено страхове
відшкодування у розмірі 1892,18 грн.
страхувальнику, що підтверджується
наявною копією в матеріалах справи
платіжного доручення № 85 388 від 23.01.2014.

Відповідно до постанови
Красноармійського міськрайонного
суду Донецької обл., від 16.12.2013 по
справі №3/235/1677/13 №235/6896/13-п, вбачається,
що 21.11.2013 о 10 год. 00 хв. по вул. 40 років
Жовтня в м. Красноармійськ Донецької
області в районі кінотеатру "Мир",
водій ОСОБА_2 транспортного засобу
марки "ВАЗ 21104" державний реєстраційний
номер НОМЕР_1, рухаючись заднім ходом -
не впевнився в безпеці маневру та скоїв
зіткнення з транспортним засобом марки
"ВАЗ 2110" державний реєстраційний номер
НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1,
який пропускав пішоходів на
пішохідному переході, в результаті
чого транспортні засоби отримали
механічні пошкодження.

ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення
передбаченого ст. 124 КпАП України та
притягнуто до адміністративної
відповідальності у вигляді накладення
штрафу у розмірі 340 грн., постановою
Красноармійського міськрайонного суду
Донецької обл. від 16.12.2013 по справі
№3/235/1677/13 №235/6896/13-п.

Відповідно до Калькуляції/заключення
№1.001.13.17646 експертного дослідження
автомобіля “ВАЗ 2110” державний
реєстраційний номер НОМЕР_2 складеного
21.01.2014 Комп'ютерною Системою AUDATEX,
вартість відновлювального ремонту
автомобіля без врахування фізичного
зносу "ВАЗ 2110" державний реєстраційний
номер НОМЕР_2 в результаті його
пошкодження при ДТП складає 2971,73 грн.

Відповідач за полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № АС/0036503, який
діяв на 21.11.2013, застрахував
цивільно-правову відповідальність
власника (ОСОБА_2) (страхувальника)
автомобіля “ВАЗ 21104” державний
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Матеріали справи доказів оплати
відповідачем на користь позивача
відшкодування шкоди в порядку регресу
в розмірі 1892,18 грн., таабо в будь-якому
іншому розмірі не містять.

У позовній заяві позивач просить суд
стягнути з відповідача 1 382,18 грн.
відшкодування понесених витрат в
порядку регресу.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що
цивільно-правову відповідальність
власника ОСОБА_2 (страхувальника)
автомобіля “ВАЗ 21104” державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, яким
спричинено ДТП, що потягнуло нанесення
шкоди застрахованому у позивача "ВАЗ
2110" державний реєстраційний номер
НОМЕР_2, застраховано відповідачем, що
підтверджується полісом № АС/0036503.

При цьому, суд відзначає, що з приписів
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" та Закону
України "Про страхування" вбачається,
що обов'язки, пов'язані з оцінкою
завданої шкоди та проведенням
автотоварознавчого дослідження, не
стосуються позивача, а під оціненою
шкодою розуміється шкода оцінена
насамперед страховою компанією.

Крім того, статтею 25 Закону України "Про
страхування" визначено, що здійснення
страхових страхових виплат і виплата
страхового відшкодування проводиться
страховиком згідно із договором
страхування на підставі заяви
страхувальника (його правонаступника
або третіх осіб, визначених умовами
страхування) і страхового акта
(аварійного сертифіката), який
складається страховиком або
уповноваженою ним особою (аварійним
комісаром) у формі, що визначається
страховиком.

Аналогічна правова позиція міститься в
постановах Вищого господарського суду
України №5011-35/11156-2012 від 30.01.2013 р.,
№5011-50/17047-2012 від 15.05.2013 р. та №5011-67/7989-2012
від 14.11.2012 р.

Частиною другою статті 1187 ЦК України
передбачено, що шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК
України шкода, завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, відшкодовується на
загальних підставах, а саме шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою, а за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Вина ОСОБА_2, який керував автомобілем
марки “ВАЗ 21104” державний
реєстраційний номер НОМЕР_1,
встановлена у судовому порядку,
підтверджується постановою
Красноармійського міськрайонного суду
Донецької обл. від 16.12.2013 по справі
№3/235/1677/13 №235/6896/13-п.

Відповідальність страховика винної
особи регламентована положеннями
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" та обмежується
укладеним договором страхування.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Таким чином, відповідач є
відповідальною особою за завдані
збитки власнику автомобіля “ВАЗ 2110”
державний реєстраційний номер НОМЕР_2
відповідно до положень Закону України
"Про обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" в межах,
передбачених полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, а до позивача як
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором
добровільного страхування
транспотроного засобу № 1794а/13д від
12.06.2013, перейшло право вимоги, яке
потерпіла особа мала до відповідача як
особи, відповідальної за завдані
збитки.

Аналогічні висновки по застосуванню
положень закону містяться у постанові
Верховного Суду України судової палати
у господарських справах від 25
листопада 2008 року.

Пунктом 37.4 Закону України "Про
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" передбачено
право страховика за договором
обов'язкового страхування цивільної
відповідальності власника
транспортного засобу в разі настання
страхового випадку здійснювати
виплату страхового відшкодування
безпосередньо потерпілим або
погодженим з ними підприємствам,
установам та організаціям, що надають
послуги, пов'язані з відшкодуванням
збитків.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі заяви страхувальника від
21.11.2013, страхового акту №1.001.13.17646/VESKO1894
від 21.01.2014 та розрахунку страхового
відшкодування від 21.01.2014 до страхового
акту №1.001.13.17646/VESKO1894 від 21.01.2014,
позивачем виплачено страхове
відшкодування у розмірі 1 892,18 грн.
страхувальнику, що підтверджується
наявною копією в матеріалах справи
платіжного доручення №85388 від 23.01.2014.

Відповідно до наявної в матеріалах
справи Калькуляції/заключення
№1.001.13.17646 експертного дослідження
автомобіля “ВАЗ 2110” державний
реєстраційний номер НОМЕР_2 складеного
21.01.2014 Комп'ютерною Системою AUDATEX,
вартість відновлювального ремонту
автомобіля без врахування фізичного
зносу "ВАЗ 2110" державний реєстраційний
номер НОМЕР_2 в результаті його
пошкодження при ДТП складає 2 971,73 грн.

За приписами ст.1191 ЦК України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи в розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" та статтею 993 ЦК України
визначено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло в
межах суми 1 892, 18 грн. право зворотної
вимоги до особи, відповідальної за
заподіяний збиток.

Статтею 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Згідно з п. 36.1. ст. 36 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" рішення про здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати) приймається у
зв'язку з визнанням майнових вимог
заявника або на підставі рішення суду.

Відповідно до Рішення Конституційного
суду України від 09.07.2002 року № 15-рп/2002
кожна особа має право вільно обирати
незаборонений законом спосіб захисту
прав і свобод, у тому числі й судовий.
Можливість судового захисту не може
бути поставлена законом, іншими
нормативно-правовими актами у
залежність від використання суб'єктом
правовідносин інших засобів правового
захисту. Держава може стимулювати
вирішення правових спорів у межах
досудових процедур, однак їх
використання є правом, а не обов'язком
особи, яка потребує такого захисту.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" Розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від страхової
суми, в межах якого відшкодовується
збиток, заподіяний майну потерпілих.
Страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
підпункту.

Згідно з п. 9 Закону України "Про
страхування",франшиза - це частина
збитків, яка не відшкодовується
страховиком відповідно до договору
страхування.

Відповідно до полісу № АС/0036503 ліміт
відповідальності за шкоду заподіяну
майну складає 50 000, 00 грн., розмір
франшизи за полісом - 510,00 грн.

Враховуючи викладене, за встановлених
обставин, до виплати в порядку регресу
із страховика, яким застраховано
відповідальність винної особи
належить сума 1382,18 грн. (1892,18 грн. - 510,00
грн. = 1382,18).

Частина 1 ст. 33 ГПК України передбачає,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідач доказів на виконання свого
обов'язку щодо сплати страхового
відшкодування в порядку регресу станом
на момент розгляду справи не надав,
викладеного у позовній заяві не
спростував.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги підлягають задоволенню.

Витрати по оплаті судового збору
покладається на відповідача,
відповідно до ст. 49 ГПК України.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
ст.ст. 4, 49, 75, 82-85 ГПК України,
Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Український страховий дім"
(01023, м. Київ, площа Спортивна, 3; ; в порядку визначеному
Закону України «Про виконавче
провадження) на користь Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "АХА Страхування" (04070, м. Київ,
вул. Іллінська, 8; ) 1 382
(одну тисячу триста вісімсот дві) грн. 18
коп. страхового відшкодування в
порядку регресу та 1 827 (одну тисячу
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 07.10.2014.

Суддя
Г.П. Бондаренко