м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
товариства з обмеженою
відповідальністю "РН-КАРТ УКРАЇНА"
до товариства з обмеженою
відповідальністю «Автотрейд-Київ»
про стягнення 96 771,84 грн.
Суддя Головатюк Л.Д.
Представники сторін :
Від позивача Рубаник Ю.В. (дов. № 89
Від відповідача не прибув
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Позивач звернувся до господарського
суду м. Києва з позовною заявою про
стягнення з відповідача
заборгованості у зв`язку з неналежним
виконанням умов договору поруки № 980К
від 25.05.2011 в розмірі 96 771, 84 грн.
Ухвалою господарського суду м. Києва
від 26.08.2014 порушено провадження у
розгляду на 10.09.2014.
Представники сторін в судове засідання
10.09.2014 не з'явилися, причин не явки суд
не повідомили, хоча про час та місце
розгляду справи, були належним чином
Судом встановлено, що позивач через
канцелярію суду подав заяву про
зменшення позовних вимог, відповідно
до якої просить стягнути:
- інфляційні збитки в сумі 9539,97 грн.
- 3% річних в сумі 1966,39 грн.
- суму пені за договором - 6550,56 грн.
Разом: 92 587,90 грн.
Враховуючи правила ст. 22 ГПК України,
згідно яких позивач, до прийняття
рішення по справі має право збільшити
або зменшити розмір позовних вимог, суд
прийняв до розгляду подану позивачем
заяву про зменшення позовних вимог, а
спір розглядається, виходячи зі
зменшеної ціни позову.

При розгляді даної заяви суд бере до
уваги п.3.10. Постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" № 18
від 26.12.2011, п. 14 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України "
Про деякі питання порушені у
доповідних записках про роботу
господарських судів України у 2009 р.
щодо застосування норм господарського
процесуального кодексу України" від
29.06.2010 № 01-08/369, в яких зазначено, що в
разі збільшення(зменшення) позовних
вимог, якщо його прийнято
господарським судом, має місце нова
ціна позову, виходячи з якої
вирішується спір.

Розгляд справи відкладено на 23.09.2014.

В судове засідання 23.09.2014 прибув
представник позивача, надав пояснення
по суті справи та подав додаткові
докази по справі.

Представник відповідача в судове
засідання 23.09.2014 не прибув, причин
неявки суд не повідомив, хоча про час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином.

Розгляд справи відкладено на 07.10.2014.

Представник позивача з'явився в судове
засідання 07.10.2014, надав пояснення по
суті справи, позовні вимоги підтримав
та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання 07.10.2014 не з'явився, причин не
явки суд не повідомив, хоча про час та
місце розгляду справи, був належним
чином повідомлений.

Місцезнаходження відповідача за
адресою: 04208, м. Київ, Подільський район,
Проспект Правди, буд. 80, на яку було
відправлено ухвали суду, адреса
підтверджується спеціальним витягом з
Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином.

Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа може бути
розглянута за наявними в ній
матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

У судовому засіданні складено
протокол згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, вислухавши думку представника
позивача, Господарський суд міста
Києва -

ВСТАНОВИВ:

25.05.2011 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ
ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТНК-ТРАНС» (далі
також - Позивач) та ТОВАРИСТВОМ З
ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ
«АВТОТРЕЙД-КИЇВ» (далі також
Відповідач) був укладений Договір
поруки № 980К (далі також - Договір
поруки), відповідно до умов якого, ТОВ
«АВТОТРЕЙД-КИЇВ» поручається перед ТОВ
«ТНК-ТРАНС» за виконання ТОВАРИСТВОМ З
ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ
«АВТОТРЕЙД» (далі також Покупець)
зобов'язань, що виникли на підставі
Договору поставки № 913-К від 16 травня
2011р. (далі також - Договір поставки)
разом із Додатковою угодою № 1 від 19
травня 2011 року (далі також Додаткова
угода) до Договору поставки.

Згідно п. 2.1. Договору Позивач
зобов'язався здійснювати постачання
палива та/або надавати послуги Покупцю
на умовах EXW за місцезнаходженням АЗС, а
Покупець зобов'язався приймати таке
паливо та/або послуги та оплачувати їх
на умовах цього Договору.
Передача/отримання палива та/або
надання/отримання послуг здійснюється
виключно з використанням смарт-карток
(п. 2.2. Договору).

За приписами ст. 546 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Відповідно до рішення засновників ТОВ
«ТНК-ТРАНС» було внесено зміни до
Статуту Товариства щодо його
найменування та 16 січня 2014 року
зареєстровано змінену назву -
ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ
ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «РН-КАРТ УКРАЇНА».
При цьому код ЄДРПОУ, індивідуальний
податковий номер, юридична та поштова
адреси Товариства залишилися
незмінними, що підтверджується витягом
з Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців від
16.01.2014 року. Оскільки зміна
найменування юридичної особи не тягне
за собою її припинення згідно діючого
законодавства, ТОВ «РН-КАРТ УКРАЇНА» є
повним правонаступником усіх прав га
обов'язків ТОВ «ТНК-ТРАНС та відповідно
Позивачем за даною позовною заявою.

На виконання Договору поставки
Позивачем було поставлено та передано
у власність Покупця товар на загальну
суму 1 118 640,29 грн., що підтверджується
видатковими накладними:

від 23.05.2011 № 8823 від 31.05.2011 №10184 від 30.06.2011
№13006 від 30.06.2011 №13019 від 30.06.2011 №13020 від
31.07.2011 №14947 від 31.07.2011 №14971 від 31.07.2011
№14972 від 31.08.2011 №17026 від 31.08.2011 №17053 від
31.08.2011 №17054 від 30.09.2011 №19738 від 30.09.2011
№19775 від 31.10.2011 №22427 від 31.10.2011 №22464 від
30.11.2011 №24761 від 30.11.2011 №24801 від 31.12.2011
№26998 від 31.12.2011 №27043 від 31.01.2012 №1481 від
31.01.2012 №1528 від 29.02.2012 №3247 від 29.02.2012 №3293
від 31.03.2012 №5595 від 31.03.2012 №5638 від 30.04.2012
№8131 від 30.04.2012 №8179 від 31.05.2012 №10704 від
31.05.2012 №10756 від 30.06.2012 №16589 від 30.06.2012
№16640 від 31.07.2012 №18241 від 31.07.2012 №18294 від
31.08.2012 №21678 від 31.08.2012 №21734 від 30.09.2012
№24317 від 30.09.2012 №24377 від 31.10.2012 №26843 від
31.10.2012 №26910 від 30.11.2012 №29498 від 30.11.2012
№29566 від 31.12.2012 №31773 від 31.12.2012 №31842 від
31.01.2013 №1369 від 31.01.2013 №1434 від 31.01.2013 №1438
від 28.02.2013 №3304 від 30.06.2013 №14598 від 30.06.2013
№14675 від 31.07.2013 №15694 від 31.07.2013 №15794 від
31.08.2013 №19307 від 31.08.2013 №19383 від 30.09.2013
№21586 від 30.09.2013 №21661.

Як вбачається з положень п. 2.3. Договору
поставки, з метою визначення
(уточнення) розмірів виконаних
зобов'язань за Договором Сторони
зобов'язані оформлювати видаткові
накладні або акти приймання - передачі
палива та/або послуг за звітний період.
Фактична кількість, асортимент і ціна
поставленого Покупцю палива та/або
отриманих послуг визначається
виходячи з даних, що міститься в
електронних базах даних про
використання відповідної смарт-картки,
а саме в програмному апаратному
комплексі Petrol (виробником даного
програмного забезпечення є «ДП центр
автоматичної ідентифікації» дочірнє
підприємство фірми «Нові комп'ютерні
технології» м. Москва) та фіксується в
інформаційних чеках наданих
відповідною АЗС. В разі виникнення
спірних моментів щодо положень
відповідної видаткової накладної або
акту приймання - передачі палива та/або
послуг, сторони визнають і
погоджуються з даними, що фіксуються
вищезазначеним програмним
забезпеченням, автентичність даних,
яких гарантується компанією
виробником зазначеного програмного
забезпечення та/або даними, що
міститься у інформаційних чеках
наданих відповідною АЗС.

Відповідно до п. 4.1. Договору, Покупець
зобов'язаний своєчасно сплачувати
Позивачу вартість палива/послуг.

Пунктом 6.4.2. Додаткової угоди,
передбачено, що за отримані
паливо/послуги протягом відповідного
періоду, який складає 18 календарних
днів, в межах ліміту, визначеного п. 6.4.3.
Договору, а саме: 100 000,00 грн., Відповідач
зобов'язаний провести повний
розрахунок за отримане паливо/послуги
за зазначений період, не пізніше 2-го
банківського дня, наступного за
періодом в якому Відповідач отримав
паливо/послуги. В разі
досягнення/перевищення розміру ліміту,
Відповідач зобов'язаний провести
повний розрахунок за поставлене
паливо/надані послуги протягом 1
(одного) банківського дня з моменту
досягнення/перевищення визначеного в
п. 6.4.3. ліміту (п. 6.4.4. Договору).

Таким чином, на виконання умов договору
Позивачем було поставлено Покупцю
товар на суму 1 118 640,29 грн., Відповідачем
було сплачено 1 044 109,31 грн.
Заборгованість за Договором станом на
дату подання позовної заяви складає
різницю між сумою поставленого товару
і сплаченою за товар ціною та складає 74
530,98 грн.

Строк для оплати за поставлене паливо
настав 03.10.2013, але Відповідачем,
зобов'язання щодо оплати не виконані й
досі.

Згідно з п. 5.2 Договору паливо
вважається поставленим, а послуги
наданими з моменту фактичного
отримання палива/послуг та оформлення
інформаційного чеку (або іншого
документу, що підтверджує отримання
палива/послуг).

З метою досудового врегулювання 20.11.2013
на адресу ТОВ «АВТОТРЕЙД» була
направлена претензія № 310 з вимогою про
сплату заборгованості, але Покупець
претензію залишив без задоволення та
борг не сплатив.

Пунктами 3.1.-3.2. Договору поруки
встановлено, що у разі порушення
зобов'язання Боржником (ТОВ
«АВТОТРЕЙД») Кредитор (ТОВ «ТНК-ТРАНС»)
направляє Поручителю (ТОВ
АВТОТРЕЙД-КИЇВ) письмову вимогу
виконати Зобов'язання (або певну його
частину). Кредитор не зобов'язаний
підтверджувати яким би то не було чином
факт невиконання Зобов'язання
Боржником. Вимога Кредитора буде
достатньою для Поручителя підставою
виконати Зобов'язання на суму, вказану
в такій вимозі, без будь-яких
застережень, умов чи вимог до Кредитора
про надання додаткової інформації чи
документів. Поручитель зобов'язаний
виконати пред'явлену йому вимогу
Кредитора в повному обсязі в строк не
пізніше 3 (трьох) банківських днів з
моменту отримання такої вимоги.

На виконання умов Договору поруки
Позивачем 29.01.2014 на адресу Відповідача
була направлена вимога щодо сплати
заборгованості (вих. № 0225 від 15.01.14).

Однак, станом на дату розгляду справи з
боку Відповідача вимога залишена без
розгляду и зобов'язання щодо оплати не
виконані.

Судом встановлено факт наявності
порушень відповідачем взятих на себе
господарських зобов'язань.

Внаслідок укладення договору між
сторонами згідно ст. 11 ЦК України,
виникли цивільні права та обов'язки.
Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
ГК України як спеціального акту
законодавства, що регулює
правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
ГК України до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття
договору, яким є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором. Зміст договору
становлять умови (пункти) визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства (ст.
628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є
обов'язковим до виконання сторонами, а
отже умови договору, укладеного між
сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530
Цивільного кодексу України, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка
закріплює свободу договору, сторони
мають право як врегулювати у договорі
свої відносини, які не врегульовані
цими актами, так і відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. Зміна ціни після
укладення договору допускається у
випадках і на умовах, встановлених
договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
всій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності і
справедливості.

В силу частини 2 статті 712 Цивільного
кодексу України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Спірні правовідносини, які виникли у
зв'язку з неналежним виконанням
договору поставки та поставкою
продукції неналежної якості, до їх
врегулювання застосовуються положення
ст. 265, 268, 269 ГК України, ст. 678 - 681 ЦК
України.

Відповідно до ст.688 ЦК України покупець
зобов'язаний повідомити продавця про
порушення умов договору
купівлі-продажу щодо кількості,
асортименту, якості, комплектності,
тари та (або) упаковки товару у строк,
встановлений договором або актами
цивільного законодавства, а якщо такий
строк не встановлений, - в розумний
строк після того, як порушення могло
бути виявлене відповідно до характеру
і призначення товару.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України до
відносин поставки, не врегульованих
цим Кодексом, застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Пунктами 1-3 ст. 692 ЦК України
передбачено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. У разі прострочення оплати
товару продавець має право вимагати
оплати товару та сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами.

Пунктом 1 ст. 554 ЦК України встановлено,
що у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Відповідно до п. 2 ст. 555 ЦК України
поручитель має право висунути проти
вимоги кредитора заперечення, які міг
би висунути сам боржник, за умови, що ці
заперечення не пов'язані з особою
боржника. Поручитель має право
висунути ці заперечення також у разі,
якщо боржник відмовився від них або
визнав свій борг.

Відповідач не надав суду належних та
допустимих доказів, які б
спростовували доводи позивача та
підтверджували заперечення проти
позовних вимог про стягнення основного
боргу.

Оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку, що заявлені позивачем вимоги
щодо стягнення з відповідача
заборгованості в сумі 74 530,98 грн. є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Судом на підставі: договору, видаткових
накладних, платіжних документів
достеменно встановлено та
відповідачем будь-якими доказами не
спростовано, що залишок його
заборгованості за поставлену
позивачем продукцію становить 74 530,98
грн., що є у відповідності з умовами
договору та ст. 692 Цивільного кодексу
України безперечною підставою для
задоволення вказаних позовних вимог у
зв'язку з їх обґрунтованістю та
доведеністю.

Відповідно до статей 610, 612 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Договір, згідно зі статтею 629
Цивільного кодексу України, є
обов'язковим для виконання сторонами.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 3% річних в сумі 1966,39 грн. та
інфляційні втрати в сумі 9539,97 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Таким чином,
частина 1 статті 625 Цивільного кодексу
України встановлює виняток із
загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, що
закріплює принцип вини як підставу
відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у
готівковій формі або грошових коштів
на його рахунку в банку, і як наслідок,
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання, якщо навіть у цьому немає
його провини, не звільняють боржника
від відповідальності за прострочення
грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
боргу враховуючи індекс інфляції та
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Згідно розрахунку позивача, 3% річних
становлять 1966,39 грн., інфляційні збитки
складають 9539,97 грн. В цій частині суд
задовольняє позовні вимоги.

Оскільки факт невиконання та
прострочення грошового зобов'язання
відповідачем є доведеним, у позивача є
всі правові підстави вимагати
стягнення з відповідача передбаченої
договором пені у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
заборгованості за кожен день
прострочки платежу в у відповідності з
п. 8.1 договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання. У разі, якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Згідно із ст. 599 Цивільного Кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного або неналежно виконаного
зобов'язання (ч.4 ст. 549 ЦК України).

Статтею 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлено, що розмір пені не може
перевищувати подвійну облікову ставку
Національного Банку, що діяла в період,
за який сплачується пеня.

Оскільки відповідач не погасив
заборгованість, яка у нього утворилась
перед позивачем за поставлений товар,
останній нарахував відповідачеві пеню
на підставі пункту 8.1. договору, яка
складає 6550,56 грн.

Отже, згідно з розрахунком позивача
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача пеня в сумі 6550,56 грн. З
цією сумою суд погоджується, так як
позивачем вона розрахована
арифметично вірно.

Відповідно до ст. ст. 33, 43, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України з
відповідача на користь позивача
стягуються понесені позивачем витрати
по сплаті судового збору пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
Цивільним Кодексом України, ст.ст. 33, 34,
49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги товариства з
обмеженою відповідальністю "РН-КАРТ
УКРАЇНА" задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Автотрейд-Київ» (04208,
м. Київ, Подільський район, проспект
Правди, буд. 80, ) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "РН-КАРТ УКРАЇНА" (03110,
м. Київ, Солом'янський район, вул.
Солом'янська, буд. 11, )
основний борг в сумі 74 530 (сімдесят
чотири тисячі п'ятсот тридцять) грн. 98
коп., інфляційні втрати в розмірі
9539(дев'ять тисяч п'ятсот тридцять
дев'ять) грн. 97 коп., 3% річних в сумі
1966(одна тисяча дев'ятсот шістдесят
шість) грн. 39 коп., пеню в сумі 6550(шість
тисяч п'ятсот п'ятдесят) грн. 56 коп.,
судовий збір в розмірі 1851(одна тисяча
вісімсот п'ятдесят одна) грн. 76 коп.

3. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

5. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя
Головатюк Л.Д.

Дата
підписання повного тексту рішення -
10.10.2014