ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

17.07.2014
Справа № 917/305/14

за заявою Товариства з обмеженою
відповідальністю "Полтава - Сад" № 327
від 07.07.2014 р. (вх. № 8674 від 07.07.2014 р.) про
розстрочку виконання рішення у справі
№ 917/305/14 -

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрекотек",
Карантинний острів, 1, м. Херсон, 73021

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Полтава - Сад", вул.
Облачна, 1, с. Розсошенці,
Полтавський р-н, Полтавська обл., 38751
(адреса для листування : вул. Комарова, 7,
м. Полтава, 36008)

про стягнення 248 819,71 грн.

Суддя Ківшик О.В.

Представники :

від позивача (стягувача) : не з'явилися;

від відповідача (заявника) : Дубинка
Ю.С., довіреність № 25 від 02.12.2013 р.,
паспорт серії КО 630573, виданий Київським
РВ ПМУ УМВС України в Полтавській
області 29.11.2005 р..

Суть спору : розглядається заява
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Полтава - Сад" в
порядку ст. 121 ГПК України про
розстрочку виконання рішення у справі
№ 917/305/14 рівними частками із строком
виконання та частками, встановленими
судом.

Позивач представництво у судове
засідання не забезпечив, про причини
неявки суду не повідомив, реагування на
заяву не надав. Останній відповідно до
пп. 2.6.15 Інструкції з діловодства в
господарських судах України та пп. 3.9.1
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" був належним чином та
завчасно повідомлений про дату, час і
місце проведення судового засідання та
про покладені на нього судом обв'язки,
про що свідчать матеріали справи. Явка
представників сторін у судове
засідання обов'язковою не визнавалася.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ГПК України
питання щодо розстрочення виконання
рішення розглядається у десятиденний
строк у судовому засіданні. Даний строк
є присікальним, а тому суд не оцінює
дану обставину як підставу для
відкладення розгляду даної заяви.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, оцінивши надані докази,
суд

встановив :

08.05.2014 р. рішенням господарського суду
Полтавської області у справі № 917/305/14
частково задоволено позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрекотек" та
стягнуто на його користь з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Полтава-Сад" 225 460,00 грн. основного
боргу та 4 608,51 грн. витрат з оплати
судового збору. В частині позовних
вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрекотек" про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Полтава-Сад" 16 242,79
грн. пені за період з 17.01.2013 р. по 17.06.2013
р. та 7 116,92 грн. 3% річних за період з
17.01.2013 р. по 10.01.2014 р. у позові відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 24.06.2014 р. у
справі № 917/305/14 зазначене рішення
господарського суду Полтавської
області залишено без змін, скарга
відповідача - без задоволення.

Оскільки рішення господарського суду
Полтавської області у даній справі в
установленому законом порядку
відповідно до ст. 85 ГПК України 24.06.2014 р.
набрало законної сили, на виконання
вищезазначеного рішення 07.07.2014 р.
господарським судом Полтавської
області було видано відповідний наказ
(а.с. 134).

07.07.2014 року до господарського суду
Полтавської області надійшла заява
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Полтава - Сад" № 327
від 07.07.2014 р. (вх. № 8674 від 07.07.2014 р.) про
розстрочку виконання рішення у справі
№ 917/305/14. В обґрунтування наявності
підстав для розстрочення виконання
рішення суду заявник посилається на
часткове погашення ним боргу та
скрутне фінансове становище
підприємства, що робить виконання
рішення майже неможливим, ускладненим
та може призвести до банкрутства
підприємства.

При винесенні ухвали суд виходив з
наступного.

Згідно статті 115 ГПК України рішення,
ухвали, постанови господарського суду,
що набрали законної сили, є
обов'язковими на всій території
України і виконуються у порядку,
встановленому Законом України "Про
виконавче провадження".

Відповідно до п. 1 статті 121 ГПК України
при наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, за поданням
прокурора чи його заступника або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора чи його
заступника і у виняткових випадках,
залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови, змінити
спосіб та порядок їх виконання.

Як зазначено у п. 7.1.1. Постанови Пленуму
Вищого Господарського суду України від
17 жовтня 2012 № 9 "Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів України"
відстрочка - це відкладення чи
перенесення виконання рішення на новий
строк, який визначається господарським
судом.

Підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом. При
цьому слід мати на увазі, що згоди
сторін на вжиття заходів, передбачених
статтею 121 Господарського
процесуального кодексу України, ця
стаття не вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Отже, в основу ухвали про надання
розстрочки або відстрочки виконання
рішення суду має бути покладений
обґрунтований висновок про наявність
обставин, що ускладнюють або роблять
неможливим виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 статті 9 Конституції
України частиною національного
законодавства України є Конвенція про
захист прав і основних свобод людини 1950
року, ратифікована Верховною Радою
України (Закон України від 17.07.1997 р. №
475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду
з прав людини є обов'язковою в усіх
питаннях, що стосуються тлумачення та
застосування Конвенції.

Суд також бере до уваги те, що п. 1 статті
6 §1 Конвенції гарантує кожному право на
справедливий і публічний розгляд його
справи упродовж розумного строку
незалежним і неупередженим судом.
Таким чином, ця стаття проголошує
"право на суд", одним з аспектів якого є
право на доступ, тобто право подати до
суду позов з цивільно-правових питань.
Однак це право було б ілюзорним, якби
правова система держави допускала, щоб
остаточне судове рішення, яке має
обов'язкову силу, не виконувалося, на
шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав
людини від 20 липня 2004 року по справі
"Шмалько проти України" (заява №60750/00)
зазначено, що для цілей статті 6
виконання рішення, ухваленого
будь-яким судом, має розцінюватися як
невід'ємна частина "судового розгляду".

В зв'язку з тим, що відстрочка подовжує
період відновлення порушеного права
стягувача, при її наданні, суди в цілях
вирішення питання про можливість її
надання, а також визначення строку
подовження виконання рішення суду,
повинні враховувати закріплені в
нормах матеріального права, і перш за
все у Європейській конвенції про
захист прав людини та основних свобод,
що є частиною національного
законодавства, допустимі межі надання
відстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією
Європейського суду з прав людини,
несвоєчасне виконання рішення суду
може бути мотивоване наявністю певних
обставин, відстрочка виконання рішення
суду не повинна шкодити сутності права,
гарантованого ч. 1 статті 6 Конвенції
про захист прав людини та основних
свобод, згідно якої "кожен має право на
справедливий і публічний розгляд його
справи у продовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру..", а у системному
розумінні даної норми та національного
закону, суд не повинен перешкоджати
ефективному поновленню у правах,
шляхом виконання судового рішення,
тобто довготривале виконання рішення
суду може набути форми порушення права
на справедливий судовий розгляд, що не
може бути оправдано за конкретних
обставин справи та є наслідком
зменшення вимог щодо розумності
строку. Крім того, довготривале
невиконання рішення суду порушує право
на повагу до власності та на вільне
володіння власністю у зв'язку з тим, що
рішення набуває ознак довготривалого
виконання.

Європейський суд з прав людини у своїх
рішеннях зазначає, що межі оправданої
затримки виконання рішення суду
залежить зокрема від складності
виконавчого провадження, суми та
характеру що визначено судом.

Стосовно системності виконання
Європейський суд підкреслює, що
присудження грошових коштів не надає
пом'якшення у виконавчому провадженні,
а отже сама можливість надання
відстрочки виконання судового акту
повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання
відстрочки виконання судового рішення
слідує, що безпідставне надання
відстрочки без обґрунтованих на то
мотивів, надане на тривалий період без
дотримання балансу інтересів
стягувача та боржника, порушує основи
судового рішення, яке ухвалене іменем
України, позбавляє кредитора
можливості захистити свої права,
знижує авторитет судового рішення, а
тому таке судове рішення не може
вважатися законним та справедливим.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 26.12.2003 р. №
14 "Про практику розгляду скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження" при вирішенні
заяв державного виконавця чи сторони
про відстрочку або розстрочку
виконання рішення суду потрібно мати
на увазі, що відповідно до ст. 351 ЦПК
України і ст. 121 ГПК України їх
задоволення можливе лише у виняткових
випадках, які суд визначає виходячи з
особливого характеру обставин, що
ускладнюють або виключають виконання
рішення (хвороба боржника або членів
його сім'ї, відсутність у нього майна,
яке за рішенням суду має бути передане
стягувачеві, стихійне лихо, інші
надзвичайні події). При цьому такі
виняткові обставини визначаються
судом з огляду на матеріали справи, у
тому числі подані стороною докази на
обґрунтування такої заяви. Аналогічні
приписи містить п. 7 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.10.2012 р. № 9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів".

З аналізу процесуальних норм, які
регулюють питання можливості надання
відстрочки та розстрочки виконання
рішення суду випливає, що законодавець
у будь-якому випадку пов'язує
відстрочку виконання судового рішення
в судовому порядку з об'єктивними,
непереборними, тобто виключними
обставинами, що ускладнюють вчасне
виконання судового рішення. Даний
висновок узгоджується з правовою
позицією, висловленою Вищим
господарським судом України у
постановах від 10.07.2014 р. у справі №
917/2407/13, від 10.04.2014 р. у справі № 925/1408/13 та
інших.

Посилання заявника в обґрунтування
підстав для розстрочення виконання
рішення суду на часткову сплату ним
заборгованості на виконання рішення
суду спростовується матеріалами
справи, оскільки сплата ним коштів за
виконані позивачем у грудні 2013 року за
Договором підряду № 85 будівельні
роботи була проведена до порушення
провадження у даній справі 19.03.2013 р. в
сумі 100 000,00 грн., на момент подання
позову заборгованість відповідача
складала 225 460 грн. і на час винесення
цієї ухвали не погашена.

Посилання заявника в обґрунтування
підстав для розстрочення виконання
рішення суду на скрутне фінансове
становище підприємства, що робить
виконання рішення майже неможливим,
ускладненим та може призвести до
банкрутства підприємства судом не
оцінюються як правомірні, оскільки
допустимим доказами не підтверджені.
Самі по собі фінансові труднощі
підприємства не свідчать про те, що
особа (боржник) не може виконати
рішення суду. Заявником до суду не
надано доказів на підтвердження
доводів наявності виключних обставин,
що ускладнюють або роблять неможливим
виконання рішення суду. Крім того,
боржником не надано доказів, що ті
обставини, які, на його думку,
унеможливлюють виконання рішення суду
на момент розгляду заяви про
відстрочку виконання рішення,
зміняться у наступному, та доказів
здійснення заявником заходів для зміни
таких обставин і виконання судового
рішення в повному обсязі. Слід
зазначити, що відповідач уже фактично
не виконує своїх грошових зобов'язань
протягом тривалого часу, а тому надання
відповідачу, який неналежно виконує
свої зобов'язання, ще й відстрочки,
свідчило б про нехтування інтересами
позивача, що є неприпустимим, з огляду
на принцип рівності сторін у
господарському процесі.

В силу ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129
Конституції України та ст. 33, ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За викладеного, заявником не доведено
наявності виключних обставин для
відстрочення виконання рішення
господарського суду Полтавської
області від 08.05.2014 р. у справі № 917/305/14,
а тому заява Товариства з обмеженою
відповідальністю "Полтава - Сад" № 327
від 07.07.2014 р. (вх. № 8674 від 07.07.2014 р.) про
розстрочку виконання рішення
задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 43, 86, 121 Господарського
процесуального Кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

У розстроченні виконання рішення
господарського суду Полтавської
області від 08.05.2014 р. у справі № 917/305/14
відмовити.

Суддя

О.В. Ківшик