ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2014 р.
Справа № 926/1282/13

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді
Матущака О.І.

Дубник
О.П.

суддів
Скрипчук О.С.

розглянувши апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства

"Національної акціонерної компанії

"Нафтогаз України" м.Київ

на ухвалу
господарського суду Чернівецької
області

від 10.07.2014р.

у справі №
926/1282/13

за позовом
публічного акціонерного товариства

"Національної акціонерної компанії

"Нафтогаз України" м.Київ

до відповідача
міського комунального підприємства
"Чернівцітеплокомуненерго" м.Чернівці

про
стягнення заборгованості в сумі

12118242,60
грн.

за участю представників сторін від:

позивача: Старчик А.А. - за довіреністю
№14-90 від 18.04.2014 р.

відповідача: Білянський М.І. - за
довіреністю №2570 від 25.12.2013 р.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Чернівецької області від 10.07.2014 р.
(суддя В.Байталюк) заяву міського
комунального підприємства
"Чернівцітеплокомуненерго" задоволено.
Розстрочено виконання рішення
господарського суду Чернівецької
області від 12.02.2014 р. у справі № 926/1282/13 в
частині стягнення пені в сумі 793 708,25
грн., 7 % штрафу в сумі 1 002 439,67 грн.,
інфляційних в сумі 104 370,50 грн. та 3 %
річних в сумі 556 757,19 грн. на 12 місяців
згідно наступного графіка: липень 2014
року - 150000,00 грн.; серпень 2014 року - 50000,00
грн.; вересень 2014 року - 50000,00 грн.;
жовтень 2014 року - 50000,00 грн.; листопад 2014
року - 82275,61 грн.; грудень 2014 року - 400000,00
грн.; січень 2015 року - 150000,00 грн.; лютий 2015
року - 355000,00 грн.; березень 2015 року - 405000,00
грн.; квітень 2015 року - 405000,00 грн.;
травень 2015 року - 210000,00 грн.; червень 2015
року - 150000,00 грн.

Ухвала суду мотивована тим, що
відповідачем доведено, що відмова у
заяві про розстрочення фактично
призведе боржника до банкрутства і
значно ускладнить або взагалі зробить
неможливим виконання рішення суду про
стягнення коштів на користь стягувача.

Позивачем подано апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати ухвалу
місцевого господарського суду та
прийняти нове рішення, яким відмовити
боржнику у задоволенні заяви про
розстрочення рішення суду. В своїй
апеляційній скарзі скаржник загалом
посилається на те, що заборгованість
перед відповідачем інших осіб, його
тяжкий фінансовий стан за змістом ст.121
ГПК України не є винятковими
обставинами та підставами для
відстрочення або розстрочення
виконання рішення.

Відповідачем подано відзив на
апеляційну скаргу, в якому просить
залишити ухвалу суду першої інстанції
без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення. Свої заперечення
обґрунтовує значною заборгованістю
споживачів теплової енергії, яка
станом на 01.03.2014р. становить понад 39 млн.
грн. Крім цього, відповідач зазначає, що
незважаючи на важкий фінансовий стан
МКП «Чернівцітеплокомуненерго» є
добросовісним платником та вчасно
виконує графік погашення, про свідчать
долучені копії платіжних доручень. На
підтвердження можливості розстрочення
рішення суду з аналогічних підстав,
долучив копії постанов Вищого
господарського суду України: від 07.08.2013
р. у справі №5015/7471/11; від 25.07.2013 р. у
справі №5017/2763/2012; від 14.05.2014 р. у справі
№5017/2643/2012; від 11.06.2014 р. у справі №917/1799/13;
від 24.06.2014 р. у справі №5006/24/103/2012; від
01.07.2014 р. від 18/2599/12; від 22.07.2014 р. у справі
№38/349.

В судовому засіданні представниками
сторін викладено доводи та заперечення
по суті апеляційної скарги.

Розглянувши наявні у справі матеріали,
давши належну оцінку доводам
апеляційної скарги та відзиву на неї,
заслухавши пояснення прокурора у
судовому засіданні, колегія суддів
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, з огляду на
наступне.

Як встановлено місцевим господарським
судом та перевірено апеляційним
господарським судом, рішенням суду від
12.02.2014 р. позовні вимоги публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» задоволено частково з
відповідача на користь позивача було
стягнуто 5369999,99 грн. основного боргу,
793708,25 грн. пені, 556757,19 грн. 3 % річних,
104370,50 грн. інфляційних, 1002439,67 грн. 7 %
штрафу, 60362,02 грн. судового збору. В
частині стягнення суми боргу в розмірі
1470248,74 грн., суми пені в розмірі 18754,49 грн.
і суми пені в розмірі 264569,41 грн. та суми 7
% штрафу в розмірі 334146,55 грн. відмовлено
та припинено провадження у справі у
частині стягнення основного боргу у
сумі 2203247,79 грн.

На виконання вказаного рішення
господарським судом Чернівецької
області видано наказ від 24.02.2014 р.

Не погоджуючись з рішенням місцевого
господарського суду від 12.02.2014 р. у
справі № 926/1282/13 позивач оскаржив його
до Львівського апеляційного
господарського суду.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 25.03.2014р., яка
залишена без змін постановою Вищого
господарського суду України від 11.06.2014
р., рішення господарського суду
Чернівецької області у даній справі
залишено без змін.

15.04.2014 р. відповідач звернувся до суду
із заявою про розстрочку виконання
рішення суду у даній справі в частині
стягнення фінансових та штрафних
санкцій на рік (з липня 2014 року по
червень 2015 року) відповідно до графіка.

При прийнятті постанови судова колегія
виходила з наступного.

Відповідно до ст. 121 Господарського
процесуального кодексу України при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора чи
його заступника або за своєю
ініціативою господарський суд, який
видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора чи його
заступника і у виняткових випадках,
залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови, змінити
спосіб та порядок їх виконання.

З аналізу зазначеної норми випливає, що
підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом. При
цьому слід мати на увазі, що згоди
сторін на вжиття заходів, передбачених
статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і
господарський суд законодавчо не
обмежений будь-якими конкретними
термінами відстрочки чи розстрочки
виконання рішення. Проте, вирішуючи
питання про відстрочку чи розстрочку
виконання рішення, зміну способу і
порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, стихійне лихо, інші
надзвичайні події тощо.

У Рішенні Конституційного суду України
у справі за конституційним зверненням
акціонерної компанії
«Харківобленерго» щодо офіційного
тлумачення положень пункту 2 частини
другої статті 17, пункту 8 частини першої
статті 26, частини першої статті 50
Закону України «Про виконавче
провадження» (Рішення, Конституційний
Суд, від 26.06.2013, № 5-рп/2013) зазначено, що
до обставин, які ускладнюють виконання
судового рішення та які є підставою для
розстрочки його виконання, належать
хвороба боржника або членів його сім'ї,
скрутне матеріальне становище
боржника, наявність загрози
банкрутства юридичної особи - боржника,
стихійне лихо, інші надзвичайні події
тощо.

Господарський процесуальний кодекс
України не визначає переліку обставин,
які свідчать про неможливість
виконання рішення чи ускладнюють його
виконання, тому суд оцінює докази щодо
наявності таких обставин в порядку
статті 43 Господарського
процесуального кодексу України за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом та
потребує відповідного доведення
заінтересованою особою з урахуванням
норм статей 32, 34 Господарського
процесуального кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач в обґрунтування свого
клопотання посилається на те, що всі
комунальні послуги, які він надає є
збитковими, за результатами фінансової
діяльності підприємства, які в 2013 році
склали 7186000,00 грн., про що свідчить звіт
про фінансові результати за 2013 рік.

Наявними матеріалами справи
підтверджується, що предметом договору
купівлі-продажу природного газу
№14/2329/11 від 30.09.2011 р. є газ, який
використовується комунальним
підприємством для надання населенню та
релігійним організаціям теплової
енергії.

Як вбачається з довідки про
фінансово-економічний стан боржника,
станом на 01.03.2014 р. дебіторська
заборгованість перед комунальним
підприємством складає всього

39738100,00 грн., в тому числі: населення -
23048600,00 грн., бюджетні установи - 8482700,00
грн., інші споживачі - 6044300,00 грн.,
субсидії населенню - 462800,00 грн., пільги
населенню - 1699700,00 грн.

Боржник також має кредиторську
заборгованість перед
газопостачальними організаціями в
сумі 77089800,00 грн. та перед
енергопостачальними організаціями в
сумі 1087500,00 грн.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів погоджується з позицією суду
першої інстанції, що враховуючи
фінансовий стан відповідача, доводи
викладенні у клопотанні про
розстрочення виконання судового
рішення, з метою недопущення
погіршення економічної ситуації
комунального підприємства, надання
розстрочки виконання рішення згідно
поданого графіка є обґрунтованим.
Окрім цього, арешт та вилучення
грошових коштів, в тому числі тих, які
знаходяться або надходитимуть на
рахунки боржника в установах банків,
арешт та вилучення іншого майна,
позбавить можливості забезпечувати
господарську діяльність боржника,
оплачувати поточні витрати на
утримання майна, здійснювати
розрахунки за комунальні послуги та
електроенергію, сплачувати податки і
збори, виплачувати заробітну плату
працівникам та персоналу. Такі
обставини фактично призведуть
боржника до банкрутства і значно
ускладнять або взагалі зроблять
неможливим виконання рішення суду про
стягнення коштів на користь стягувача.

Суд апеляційної інстанції також
зазначає таке.

Вирішуючи питання про застосування
розстрочки виконання рішення суду,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан тощо. Тобто,
господарський суд повинен враховувати
можливі негативні наслідки для
боржника при виконанні рішення у
встановлений строк, але також
необхідно враховувати такі ж наслідки
і для стягувача при затримці виконання
рішення та не допускати їх настання.

Як підтверджується матеріалами справи,
в даному випадку, станом на 10.07.2014р.
боржник в повному обсязі погасив
основну заборгованість за рішенням
суду в сумі 5369999,99 грн., а також судовий
збір в розмірі 60362,02, що
підтверджується, наданими
представником боржника у судовому
засіданні під час розгляду справи в
суді першої інстанції, платіжними
дорученнями про сплату вказаної суми
боргу. Тобто, станом на день розгляду
справи в суді першої інстанції,
несплаченими були тільки штрафні та
фінансові санкції, що свідчить про
відсутність у позивача будь-якої шкоди
або прямих збитків внаслідок
неналежного виконання боржником своїх
зобов'язань за договором.

Крім цього, на підтвердження виконання
ухвали суду про розстрочення виконання
рішення суду, представником боржника
подано в судовому засіданні копії
платіжних доручень про сплату
заборгованості.

Таким чином, місцевий господарський
суд слушно зазначив, що боржник не
ухиляється від виконання грошового
зобов'язання та виконав його в повному
обсязі, а стягувач зможе компенсувати
свої збитки внаслідок невчасного
виконання зобов'язань боржником за
рахунок нарахування та стягнення
штрафних та фінансових санкцій.

А тому, надання боржнику розстрочки
виконання рішення суду в частині
стягнення штрафних та фінансових
санкцій на 12 місяців базується на
принципах співмірності і
пропорційності балансу прав і законних
інтересів стягувача і боржника.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та
допустимих доказів, які б
підтверджували обґрунтованість вимог,
заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний
господарський суд прийшов до висновку,
що рішення прийняте із дотриманням
норм чинного законодавства та у
відповідності до обставин справи, тому
підстав для його зміни чи скасування,
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101,
103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський
суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Чернівецької області від 10.07.2014 р. у
справі

№ 926/1282/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному
порядку.

3. Матеріали справи скеровуються в
господарський суд Чернівецької
області.

Повний текст постанови
виготовлено та підписано 13.10.2014 р.

Головуючий-суддя
Матущак О.І.

Судді
Дубник О.П.

Скрипчук О.С.