м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/18524/14 24.09.14

За позовом Публічного акціонерного
підприємства "Любомирський
вапняно-силікатний завод" Рівненської
області

до Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" м. Києва

про визнання договору недійсним.

Суддя Паламар П.І.

Представники:

від позивача Веремчук С.Л.,

від відповідача Данилевський О.М.

СУТЬ СПОРУ :

у вересні 2014 року Публічне акціонерне
підприємство "Любомирський
вапняно-силікатний завод" звернулося в
суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що між ним і
відповідачем укладено договір на
купівлю-продажу природного газу №
141-Г-ПР від 4 грудня 2012 р., згідно з
умовами якого відповідач зобов'язався
передати йому у власність природний
газ, а він - прийняти та оплатити його
вартість.

Указаний договір суперечить вимогам п.
6.8 Правил користування природним газом
для юридичних осіб, затверджених
постановою Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
енергетики № 1181 від 13 вересня 2012 р.,
оскільки перед його укладенням
відповідачем не було з'ясовано
існування у позивача перед Товариством
з обмеженою відповідальністю
"Енергопром альянс" боргу за спожитий
природний газ за договором поставки
природного газу № 0312-Г від 20 грудня 2011
р.

За таких обставин позивач на підставі
ст.ст. 203, 215 ЦК України просив
задовольнити позов та визнати цей
договір в указаній частині недійсним.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач відзив на позовну заяву не
подав, його представник у судовому
засіданні проти позову заперечував,
посилаючись на безпідставність
заявлених вимог, відповідність
спірного договору вимогам чинного
законодавства.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши матеріали справи,
суд вважає, що у позові слід відмовити з
таких підстав.

Судом встановлено, що 4 грудня 2012 р. між
позивачем та відповідачем як
правонаступником Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" укладено договір на
купівлю-продажу природного газу №
141-Г-ПР, згідно з умовами якого
відповідач зобов'язався передати у
власність позивача у 2013 році природний
газ в обсязі до 4900000 м3, а останній -
прийняти та оплатити одержаний газ.

Зазначені обставини підтверджуються
поясненнями представників сторін,
наявною у матеріалах справи копією
вищевказаного договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Згідно з правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до ч. 1 ст.ст. 626-628 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Постановою Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
енергетики № 1181 від 13 вересня 2012 р.
затверджено Правила користування
природним газом для юридичних осіб.

Відповідно до вимог п. 6.8 зазначених
Правил у разі звільнення займаного
приміщення та/або остаточного
припинення користування природним
газом споживач зобов'язаний повідомити
постачальника та (у разі наявності
відповідного договору)
газорозподільне/газотранспортне
підприємство не пізніше ніж за 20
робочих днів до дня звільнення
приміщення та/або остаточного
припинення користування природним
газом та надати заяву про розірвання
договору і в цей самий строк здійснити
оплату всіх видів платежів,
передбачених відповідними договорами,
до вказаного споживачем дня звільнення
приміщення та/або остаточного
припинення користування природним
газом включно.

Постачальник зобов'язаний припинити
постачання природного газу за
договором, а
газорозподільне/газотранспортне
підприємство -
розподіл/транспортування газу із
заявленого споживачем дня звільнення
приміщення та/або остаточного
припинення користування природним
газом.

У разі неповідомлення або
несвоєчасного повідомлення споживачем
постачальника та (у разі наявності
відповідного договору)
газорозподільного/газотранспортного
підприємства про звільнення
приміщення та/або остаточне припинення
користування природним газом споживач
зобов'язаний здійснювати оплату
спожитого об'єктами газоспоживання
природного газу та інших платежів,
виходячи з умов відповідних договорів.

З новим споживачем укладаються
договори відповідно до вимог
законодавства України, зокрема цих
Правил та нормативних документів,
після розірвання договорів із
споживачем, який звільняє приміщення.

Вищевказані положення чинного
законодавства, що визначають правові
наслідки розрахунків за природний газ
у разі звільнення займаного приміщення
або остаточного припинення споживачем
користування природним газом,
встановлюють право постачальника
природного газу не укладати договір з
іншим споживачем до часу розірвання
договору зі споживачем, який звільняє
приміщення. Імперативного обов'язку у
вигляді заборони постачальнику
укладати договір із споживачем не
передбачено.

З матеріалів справи слідує, що на час
укладення спірного договору з
відповідачем у позивача був чинний
договір поставки природного газу №
0312-Г від 20 грудня 2011 р. з Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Енергопром альянс", а також була наявна
заборгованість за спожитий за цим
договором природний газ.

У силу вимог чинного законодавства
наявність у споживача нерозірваного
договору з іншим постачальником не
перешкоджала укладенню спірного
договору з відповідачем, проте
надавала можливість відповідачу
відмовити в укладенні цього договору.

Доводи позивача є необґрунтованими та
суперечать встановленим ст. 3 ЦК
України принципам свободи договору та
розумності.

Доказів невідповідності спірного
договору іншим вимогам чинного
законодавства також суду не надано.

Враховуючи, що позивачем не доведено
факту порушення відповідачем його прав
у спірних правовідносинах, у позові
відповідно до вимог ст.ст. 16, 215 ЦК
України, ст. 207 ГК України слід
відмовити.

Оскільки у позові відмовлено, понесені
по справі господарські витрати
стосовно до вимог ст. 49 ГПК України слід
покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України,
суд

В И Р І Ш И В :

у позові Публічного акціонерного
підприємства "Любомирський
вапняно-силікатний завод" Рівненської
області відмовити.

Рішення набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва
П.І.Паламар