КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2014 р.
Справа№ 910/8168/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Куксова В.В.

Авдеєва П.В.

секретар судового засідання - Пугачова
А.С.,

за участю представників сторін: згідно
протоколу судового засідання від 07.10.2014
року по справі № 910/8168/14 (в матеріалах
справи)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
Аваль" на рішення господарського суду
міста Києва від 08.08.2014 року (оформленого
відповідно до ст. 84 ГПК України 12.08.2014
року) по справі № 910/8168/14 (суддя -
Літвінова М.Є.)

За позовом публічного акціонерного
товариства науково-виробниче

об'єднання
"Чернігівеліткартопля"

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг

Аваль"

треті особи: Приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу

ОСОБА_4

Відділ державної
виконавчої служби Чернігівського
районного

управління юстиції

про зупинення примусового
стягнення та визнання виконавчого

напису таким, що не підлягає
виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
науково-виробниче об'єднання
"Чернігівеліткартопля" звернулось до
господарського суду міста Києва до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
Аваль", треті особи: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, Відділ державної
виконавчої служби Чернігівського
районного управління юстиції про
зупинення примусового стягнення та
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 08.08.2014 року у справі № 910/8168/14
позов задоволено частково, визнано
таким, що не підлягає виконанню
виконавчий напис №3344, на суму 368 188,15
грн. вчинений 18.12.2013 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 на
простому векселі серії АА 2335646
складеного 31.05.2013. В іншій частині
позовних вимог відмовлено. Стягнуто з
товариства з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
Аваль" на користь публічного
акціонерного товариства
науково-виробниче об'єднання
"Чернігівеліткартопля" судовий збір в
сумі 1 218,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням місцевого
суду, відповідач, товариство з
обмеженою відповідальністю
"Райффайзен Лізинг Аваль", звернувся з
апеляційною скаргою до Київського
апеляційного господарського суду та
просить скасувати рішення та прийняти
нове, яким у позові відмовити повністю.

Апеляційну скаргу скаржник мотивує
тим, що судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи та має місце
невідповідність висновків, викладених
у рішенні місцевого суду обставинам
справи.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
Аваль" на рішення господарського суду
міста Києва від 08.08.2014 року по справі №
910/8168/14 передано на розгляд колегії
суддів Київського апеляційного
господарського суду у складі: Яковлєв
М.Л. (головуючий), Куксов В.В., Авдеєв П.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.09.2014 року по
справі № 910/8168/14 вказану вище
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено перегляд
рішення у судовому засіданні за участю
повноважних представників сторін на
07.10.2014 року.

Приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
на підставі ст. 96 ГПК України надано
суду відзив на апеляційну скаргу, в
якому третя особа-1 просить апеляційну
скаргу відповідача на рішення
господарського суду міста Києва від
08.08.2014 року у справі № 910/8168/14
задовольнити, а рішення скасувати.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, причини неявки не
повідомили, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштових відправлень.

Враховуючи викладене, а також
наявність в матеріалах справи всіх
необхідних для перегляду рішення
доказів, апеляційний суд вважає за
можливе здійснити розгляд апеляційної
скарги за відсутністю представників
сторін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
проаналізувавши застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, а рішення
господарського суду міста Києва від
08.08.2014 року по справі № 910/8168/14 - слід
залишити без змін, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК
України, у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи,
31.05.2013 року закритим акціонерним
товариством Науково-виробничим
об'єднанням "Чернігівеліткартопля"
(правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство
Науково-виробниче підприємство
"Чернігівеліткартопля", позивач) видано
товариству з обмеженою
відповідальністю "Райффайз Банк Аваль"
(відповідач) простий вексель серії АА
2335646 на суму 351 179, 74 грн. разом з 15 %
річних за пред'явленням не раніше 30.09.2013
року (а.с. 19).

Станом до грудня 2013 року оплату суми
зазначеної у простому векселі
позивачем не здійснено.

17.12.2013 року товариством з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
Аваль" було направлено телеграму -
вимогу про здійснення погашення
заборгованості за векселем у розмірі 361
179,74 грн. разом з 15% річних, що станом на
12.12.2013 року становить 17 008,14 грн. (а.с. 22).

18.12.2013 приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
телеграмою направлено вимогу про
негайну оплату заборгованості за
Векселем до 17 години 18.12.2013 року (а.с. 23).

Оскільки, позивачем не здійснено
оплату заборгованості, то 18.12.2013 року
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
складений протест та зроблено
виконавчий напис за реєстровим №3344,
відповідно до якого нотаріус пропонує
стягнути на підставі протесту про не
оплату векселя на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Райффайзен Лізинг Аваль"
векселедержателя простого векселя
серії АА 2335646, строком платежу за
пред'явленням не раніше 30 вересня 2013
року, складеного 31 травня 2013 року в м.
Києві, плату в розмірі 368 188,15 грн., в тому
числі 351 179,74 грн. - сума на яку видано
вексель та 15 % річних за період з 01.06.2013
року по 17.12.2013 року в сумі 17 008,41 грн. з
публічного акціонерного товариства
науково-виробничого об'єднання
"Чернігівеліткартопля" (з урахуванням
виправлень).

Згідно п. 19 рекомендацій Президії
Вищого господарського суду України №
04-5/120 від 27.06.07. вказано, що відповідно до
ч. 7 ст. 50 Закону України «Про нотаріат»,
спір про право, оснований на вчиненні
нотаріальної дії, вирішується судом у
позовному порядку. При вирішенні
питань підвідомчості такого спору
слід, крім суб'єктного складу спору,
виходити з того, що виконавчий напис
нотаріального органу не є актом
державного чи іншого органу. Спір про
визнання вчиненого нотаріусом
виконавчого напису таким, що не
підлягає виконанню повністю або
частково, або про повернення
стягненого за виконавчим написом
нотаріуса вирішується господарським
судом за позовом боржника до стягувача,
якщо суб'єктний склад сторін спору
відповідає приписам ст. 1
Господарського процесуального кодексу
України.

У зв'язку з чим, публічне акціонерне
товариство науково-виробниче
об'єднання "Чернігівеліткартопля"
звернулось до господарського суду
міста Києва до товариства з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
Аваль", треті особи: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, Відділ державної
виконавчої служби Чернігівського
районного управління юстиції про
зупинення примусового стягнення та
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню.

Порядок вчинення виконавчих написів
регулюється Законом України "Про
нотаріат" та Порядком вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженою наказом Міністерства
юстиції України від 22.02.2012 №296/5 зі
змінами.

Керуючись ст. 18 ЦК України, нотаріус
здійснює захист цивільних прав шляхом
вчинення виконавчого напису на
борговому документі у випадках і в
порядку, встановлених законом.

Відповідно до статей 87, 88 Закону
України "Про нотаріат" для стягнення
грошових сум або витребування від
боржника майна нотаріуси вчиняють
виконавчі написи на документах, що
встановлюють заборгованість. Нотаріус
вчиняє виконавчі написи, якщо подані
документи підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років, а у відносинах між
підприємствами, установами та
організаціями - не більше одного року.

Згідно з пунктами 1, 2 глави 12 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України (далі - Порядок), затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 22.02.2012 № 296/5 захист цивільних прав
здійснюється нотаріусом шляхом
вчинення виконавчого напису. Виконавчі
написи вчиняються нотаріусами на
документах, які встановлюють
заборгованість або передбачають
повернення майна.

Статтею 87 Закону України "Про нотаріат"
та п. 1.1 стаття 1 глави 16 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України передбачено, що для стягнення
грошових сум або витребування від
боржника майна нотаріуси вчиняють
виконавчі написи на документах, що
встановлюють заборгованість. Перелік
документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів, встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України
"Про нотаріат" нотаріус вчиняє
виконавчі написи, якщо подані
документи підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років, а у відносинах між
підприємствами, установами та
організаціями - не більше одного року.

Пунктом 2.1 статті 2 глави 16 Порядку про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України встановлено, що
для вчинення виконавчого напису
стягувачем або його уповноваженим
представником нотаріусу подається
заява, у якій, зокрема, мають бути
зазначені: відомості про найменування
і місце проживання або
місцезнаходження стягувача та
боржника; дата і місце народження
боржника - фізичної особи, місце його
роботи; номери рахунків у банках,
кредитних установах, код за ЄДРПОУ для
юридичної особи; строк, за який має
провадитися стягнення; інформація щодо
суми, яка підлягає стягненню, або
предметів, що підлягатимуть
витребуванню, включаючи пеню, штрафи,
проценти тощо. Заява може містити також
іншу інформацію, необхідну для
вчинення виконавчого напису.

Згідно пункту 3.1, 3.2 статті 3 глави 16
зазначеного Порядку нотаріус вчиняє
виконавчі написи: якщо подані
документи підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем; за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років, а у відносинах між
підприємствами, установами та
організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості
підтверджують документи, передбачені
Переліком документів, за якими
стягнення заборгованості провадиться
у безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 29.06.99 N 1172.

Так, згідно п. 1 цього Переліку,
нотаріально посвідчені угоди, що
передбачають сплату грошових сум,
передачу або повернення майна, а також
право звернення стягнення на
заставлене майно. Для одержання
виконавчого напису подаються: оригінал
нотаріально посвідченої угоди;
документи, що підтверджують
безспірність заборгованості боржника
та встановлюють прострочення
виконання зобов'язання.

Відповідно до підпунктів 2.1 - 2.2 глави 16
Порядку для вчинення виконавчого
напису стягувачем або його
уповноваженим представником нотаріусу
подається заява, у якій, зокрема,
мають бути зазначені: відомості про
найменування і місце проживання або
місцезнаходження стягувача та
боржника; дата і місце народження
боржника - фізичної особи, місце його
роботи; номери рахунків у банках,
кредитних установах, код за ЄДРПОУ для
юридичної особи; строк, за який має
провадитися стягнення; інформація щодо
суми, яка підлягає стягненню, або
предметів, що підлягатимуть
витребуванню, включаючи пеню, штрафи,
проценти тощо. Заява може містити також
іншу інформацію, необхідну для
вчинення виконавчого напису. У разі
якщо нотаріусу необхідно отримати іншу
інформацію чи документи, які мають
відношення до вчинення виконавчого
напису, нотаріус вправі витребувати їх
у стягувача.

Згідно з підпунктами 3.1, 3.2, 3.4 пункту 3
глави 16 Порядку нотаріус вчиняє
виконавчі написи: якщо подані
документи підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем; за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років, а у відносинах між
підприємствами, установами та
організаціями - не більше одного року.
Безспірність заборгованості
підтверджують документи, передбачені
Переліком документів, за якими
стягнення заборгованості провадиться
у безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172.
Строки, протягом яких може бути вчинено
виконавчий напис, обчислюються з дня,
коли у стягувача виникло право
примусового стягнення боргу. При
вчиненні виконавчого напису нотаріус
повинен перевірити, чи подано на
обґрунтування стягнення документи,
зазначені у Переліку документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів
нотаріусів, затвердженому постановою
Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р.
№ 1172.

Слід зазначити, що виконавчий напис
може бути вчинено лише коли подані
документи підтверджують безспірність
заборгованості та за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло - у
відносинах між підприємствами,
установами та організаціями - не більше
одного року.

У свою чергу належними доказами, які
підтверджують наявність чи
відсутність заборгованості, а також
встановлюють розмір заборгованості,
можуть бути первинні документи,
оформлені відповідно до вимог статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність".

Однак, в порушення зазначеного,
нотаріусом при вчиненні виконавчого
напису не отримано від сторін
первинних документів щодо здійснення
відповідачем часткового погашення
векселя, відсотків, а також йому не було
надано відповідачем виписок по
особових рахунках, що підтверджується
заявами банку №2135-12/2013 від 18.12.2013 року
про протест векселя в неплатежі та №
2137-12/2013 від 18.12.2013 року про вчинення
виконавчого напису на векселі, зокрема
з додатків перелічених в цих заявах ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль".

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем було здійснено часткову
оплату заборгованості за векселем АА
2335646 від 31.05.2013 року на загальну суму 12
000,00 грн., що підтверджується платіжним
дорученням №193 від 01.10.2013 року та № 284
від 31.10.2013 року (а.с. 20-21).

В обов'язок нотаріуса входить
перевірка безспірності суми боргу у
боржника після надання стягувачем
документів, що встановлюють
прострочення зобов'язання.

Однак, приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
при вчиненні виконавчого напису № 3342
від 18.12.2013 року не переконався належним
чином у безспірності розміру суми, що
підлягає стягненню за виконавчим
написом, чим порушив норми ст. 88 Закону
України «Про нотаріат», п. 284 Інструкції
та п.п. б ч. 2 п. 1 Переліку документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів
нотаріусів.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що у приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 були відсутні правові
підстави вважати заборгованість
позивача, через наявність якої
відповідач вимагав сплати за векселем
за виконавчим написом нотаріуса,
безспірною, в розумінні ст. 88 Закону
України «Про нотаріат».

Таким чином, позовні вимоги про
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню обґрунтовані та
підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зупинення
примусового стягнення на підставі
виконавчого напису № 3344 вчиненого
18.12.2013 року, то вони задоволенню не
підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 Цивільного кодексу України
встановлено, що кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: 1) визнання
права; 2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб (частина 2 статті 16
Кодексу).

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Отже, під способами захисту прав слід
розуміти заходи, прямо передбачені
законом з метою припинення оспорювання
або порушення суб'єктивних цивільних
прав та (або) усунення наслідків такого
порушення.

Таким чином даних спосіб захисту не
передбачений вимогами закону, в т.ч. ст.
16 Цивільного кодексу, ст. 20
Господарського кодексу України.

За правилами ст. 4-7 ГПК України, судове
рішення приймається колегіально за
результатами обговорення усіх
обставин справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень та подати до
суду відповідні докази.

Як встановлено ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 року "Про судове рішення"
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Виходячи з викладеного вище, колегія
суддів Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, а рішення господарського
суду міста Києва від 08.08.2014 року у
справі № 910/8168/14 - залишається без змін.

З огляду на вищезазначене, керуючись
ст. ст. 4-7, 33, 43, 99, 101-103, 105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"Райффайзен Лізинг Аваль" на рішення
господарського суду міста Києва від
08.08.2014 року по справі № 910/8168/14 залишити
без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 08.08.2014 року у справі № 910/8168/14
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/8168/14 повернути
до господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено до Вищого господарського
суду України у порядку, передбаченому
ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного
господарського суду за наслідками
перегляду відповідно до ст. 105 ГПК
України набирає законної сили з дня її
прийняття.

Головуючий суддя
М.Л. Яковлєв

Судді
В.В. Куксов

П.В. Авдеєв