ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2014 р.
Справа № 920/116/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Здоровко Л.М., суддя
Плахов О.В., суддя Фоміна В. О.,

при секретарі Міракові Г.А.

за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - Гринько О.А. на підставі
довіреності №14-126 від 13.05.2014р.,

третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України",
м. Київ (вх.№1923С/2) на рішення
господарського суду Сумської області
від 24.04.2014р. у справі №
920/116/14

за позовом Комунального підприємства
"Теплогарант", м. Конотоп

до Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Управління
житлово-комунального господарства
Сумської обласної державної
адміністрації, м. Суми

про визнання договору укладеним

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської
області від 24.04.2014р. у справі №920/116/14
(колегія суддів у складі: головуючий
суддя Зражевський Ю.О., суддя Лиховид
Б.І., суддя Джепа Ю.А.) позовні вимоги
Комунального підприємства
"Теплогарант" про визнання укладеним
договору задоволено, укладено між
Управлінням житлово-комунального
господарства Сумської обласної
державної адміністрації, Комунальним
підприємством "Теплогарант" та
Національною акціонерною компанією
"Нафтогаз України" договір про
проведення розрахунків між
підприємствами, які надають послуги з
теплопостачання та постачальниками
природного газу для погашення
заборгованості за використаний у 2012
році природний газ із застосуванням
фінансових казначейських векселів на
суму 2 290 527, 27грн.

Не погодившись з рішенням місцевого
господарського суду від 24.04.2014р.,
відповідач звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
без дослідження усіх істотних обставин
справи, просить рішення господарського
суду Сумської області від 24.04.2014р.
скасувати та прийняти нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити, відшкодувати за рахунок
відповідача понесені НАК "Нафтогаз
України" судові витрати.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
Закон України "Про Державний бюджет
України на 2013 рік" на момент подання
позовної заяви КП "Теплогарант" втратив
чинність, чинними нормативно-правовими
актами не передбачено обов'язку
постачальників природного газу
приймати фінансові казначейські
векселі для погашення заборгованості.
Окрім іншого, діючим законодавством
України не передбачено такого способу
захисту, як "вважати договір укладеним".
Також апелянт вважає, що посвідчення
про відрядження №195 та №196 працівників
КП "Теплогарант" до
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" за відсутності інших
документальних підтверджень не є
належним доказом надання проекту
договору відповідачу, отже, позивачем
не додержано порядку укладення
договору.

На думку апелянта, постановою Кабінету
Міністрів України від 21.08.2013р. №683 як
спеціальним нормативним актом, що
регулює порядок розрахунків
державними казначейськими векселями
встановлено право, а не обов'язок
проведення розрахунків з
використанням казначейських векселів,
вказане право може бути реалізоване
лише за згодою кредитора. Також апелянт
зазначає, що єдиною законною підставою
для проведення розрахунків векселями є
відповідні умови договору щодо
можливості проведення такого виду
розрахунків, умовами договору від
30.09.2011р., укладеного між позивачем та
відповідачем, не передбачено порядку
розрахунку із застосуванням векселів.

Як вказує апелянт, Наказ Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 14.10.2013р. №495 "Про
затвердження примірних форм договору
про проведення розрахунків між
підприємствами, які надають послуги з
теплопостачання, та постачальниками
природного газу для погашення
заборгованості за використаний
природний газ із застосуванням
фінансових казначейських векселів та
форми довіреності" не зареєстрований
Міністерством юстиції України, отже, є
таким, що не набрав чинності.

Також апелянт зазначає, що
господарським судом Сумської області
19.03.2014р. було прийнято рішення по справі
№920/2148/13 за позовом ПАТ НАК "Нафтогаз
України" до КП "Теплогарант" щодо
стягнення 3 053 876, 77грн., у томі числі - 2 290
527, 27грн. основного боргу за договором
від 30.09.2011р. №14/2393/11 за отриманий та
спожитий відповідачем у жовтні-грудні
2012 році природний газ.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 21.07.2014р. у
справі №920/116/14 апеляційну скаргу
прийнято до провадження.

Розпорядженням секретаря судової
палати №2 Харківського апеляційного
господарського суду від 12.08.2014р. у
зв'язку з відпусткою судді Шутенко І.А.,
для розгляду даної справи сформовано
колегію суддів у складі: головуючий
суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В.,
суддя Фоміна В.О.

18.08.2014р. Управління
житлово-комунального господарства
Сумської обласної державної
адміністрації подало до Харківського
апеляційного господарського суду
письмові пояснення (вх.№6739), зазначає
про відсутність механізму, що
врегульовував би у правовому полі
відносини між позивачем і відповідачем
стосовно проведення взаєморозрахунків
за спожитий природній газ і надав
можливість підписати договір щодо
проведення взаєморозрахунків із
застосуванням фінансових
казначейських векселів; просить
розглянути справу без участі
представника третьої особи, а
апеляційні вимоги скаржника
задовольнити.

У судовому засіданні Харківського
апеляційного господарського суду
01.10.2014р. представник апелянта підтримав
апеляційну скаргу, просить скасувати
рішення господарського суду Сумської
області від 24.04.2014р. і прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимоги відмовити у повному обсязі.

Враховуючи, що наявних у справі
матеріалів достатньо для розгляду
апеляційної скарги по суті, зважаючи на
те, що відповідач та третя особа
(а.с.181-182) про час та місце розгляду
апеляційної скарги повідомлені
належним чином, та що явка
представників у судове засідання не
була визнана обов'язковою, зважаючи на
строки розгляду апеляційної скарги на
рішення суду, передбачені статтею 102
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів вважає за
можливе розглянути скаргу в даному
судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи №920/116/14,
викладені в апеляційній скарзі доводи
апелянта, перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлення обставин справи та
відповідність їх наданим доказам,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, 30.09.2011р.
між ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
(постачальник) та КП "Теплогарант"
(покупець) був укладений договір
№14/2393/11 на купівлю-продаж природного
газу, який використовується покупцем
виключно для виробництва теплової
енергії, яка споживається населенням
та релігійними організаціями.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказує, що внаслідок невідповідності
тарифів, що затверджувались або
погоджувались відповідними органами
місцевого самоврядування, фактичній
вартості теплової енергії, що
споживається населенням, у позивача
перед відповідачем утворилась
заборгованість з різниці в тарифах за
спожитий у жовтні-грудні 2012 року газ у
розмірі 2 290 527, 27грн. Різниця в тарифах
кожен рік відшкодовувалась
підприємству за рахунок субвенцій з
бюджету. Відповідно до Закону України
"Про Державний бюджет України на 2013 рік"
у 2013 році механізм відшкодування був
визначений шляхом погашення
казначейськими векселями.

На думку позивача, відповідач як
постачальник природного газу
зобов'язаний приймати фінансові
казначейські векселі для погашення
заборгованості підприємств за
використаний природний газ, проте,
уникає від підписання договору про
проведення розрахунків між
підприємствами, які надають послуги з
теплопостачання та постачальниками
природного газу для погашення
заборгованості за використаний
природний газ із застосуванням
фінансових казначейських векселів.

Вищенаведене стало підставою для
звернення позивача до господарського
суду з вимогою вважати укладеним
договір про проведення розрахунків між
підприємствами, які надають послуги з
теплопостачання та постачальниками
природного газу для погашення
заборгованості за використаний
природний газ із застосуванням
фінансових казначейських векселів на
суму 2 290 527, 27грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції зазначає, що позивач
своєчасно надав відповідачу вказаний
договір для підпису, а саме 29 жовтня 2013
року, а дії відповідача є ухиленням від
укладення договору; відповідно до
приписів законодавства України
укладення договору про проведення
розрахунків між підприємствами, які
надають послуги з теплопостачання та
постачальниками природного газу для
погашення заборгованості за
використаний природний газ із
застосуванням фінансових
казначейських векселів є імперативним
обов'язком.

Аналізуючи законодавство України та
наявні матеріали справи, керуючись
принципами розумності, об'єктивності
та законності, та враховуючи, що
відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі,
колегія суддів апеляційного
господарського суду не погоджується з
висновками суду першої інстанції та
вважає, що позовні вимоги позивача є
недоведеними належними доказами,
виходячи з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 21.08.2013р. №683 "Деякі питання випуску
фінансових казначейських векселів" (у
редакції, що діяла на момент виникнення
спірних правовідносин) відповідно до
статті 22 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2013 рік", було
визначено здійснити шляхом видачі
органами Державної казначейської
служби фінансових казначейських
векселів для реструктуризації
фактичної бюджетної заборгованості, що
утворилася станом на 1 січня 2013 р., з
урахуванням стану її погашення за
видатками (далі - фактична бюджетна
заборгованість) за узгодженими з
відповідними головними розпорядниками
бюджетних коштів бюджетними
програмами (крім видатків на оплату
праці та соціальне забезпечення) в
частині бюджетної кредиторської
заборгованості розпорядників
бюджетних коштів та заборгованості з
різниці в тарифах на теплову енергію,
послуги з централізованого
водопостачання та водовідведення, що
вироблялися, транспортувалися та
постачалися населенню, яка утворилася
у зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи органами
місцевого самоврядування.

Розпорядникам (одержувачам) бюджетних
коштів постановлено провести
інвентаризацію фактичної бюджетної
заборгованості у частині бюджетної
кредиторської заборгованості
розпорядників бюджетних коштів та
бюджетних зобов'язань одержувачів
бюджетних коштів, обсяг якої становить
понад 500 тис. гривень, станом на 1 серпня
2013 р. та подати органам Державної
казначейської служби за місцем
обслуговування до 17 вересня 2013 р.
інформацію про фактичну бюджетну
заборгованість, яка за результатами
інвентаризації підлягає
реструктуризації.

Державній казначейській службі
постановлено забезпечити видачу до 1
січня 2014 р. платникам податку на додану
вартість та розпорядникам
(одержувачам) бюджетних коштів, які
включені до реєстрів, зазначених у
підпункті 3 пункту 3, підпункті 3 пункту 5
цієї постанови та підпункті 2 цього
пункту, фінансових казначейських
векселів строком обігу до п'яти років з
дохідністю 5 відсотків річних у межах
встановлених граничних обсягів видачі
таких векселів для відшкодування
податку на додану вартість платникам
податку та погашення фактичної
бюджетної заборгованості - протягом 10
днів після надходження документів,
необхідних для отримання фінансових
казначейських векселів.

Згідно Порядку видачі, обігу, обліку
фінансових казначейських векселів,
виданих як електронний документ, та
сплати за ними, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 21.08.2013р. №683 (надалі - Порядок),
векселедержателями є розпорядники
(одержувачі) бюджетних коштів та
платники податку на додану вартість,
внесені до реєстру розпорядників та
одержувачів бюджетних коштів, які
подали заяви про отримання фінансових
казначейських векселів для погашення
фактичної бюджетної заборгованості, та
реєстру платників податку, яким
відшкодування з бюджету податку на
додану вартість може здійснюватися
шляхом видачі фінансових
казначейських векселів, а також
юридичні особи, які набувають
відповідних прав за казначейськими
векселями та уклали відповідні
договори з банком-оператором системи
електронного обігу фінансових
векселів щодо участі в такій системі.

Пункт 8 Порядку визначає, що органи
казначейства видають казначейські
векселі розпорядникам (одержувачам)
бюджетних коштів та платникам податку
на додану вартість, зазначеним у
підпункті 3 пункту 2 цього Порядку, на
підставі їх заяв про обрання способу
погашення бюджетної заборгованості
шляхом отримання казначейських
векселів, погоджених з відповідними
головними розпорядниками бюджетних
коштів та поданих відповідному
органові Казначейства, або висновків
відповідного органу доходів і зборів
із зазначенням сум податку на додану
вартість, що підлягають відшкодуванню
з бюджету шляхом видачі казначейських
векселів.

Відповідно до пункту 12 Порядку
казначейські векселі можуть
використовуватися векселедержателями
для погашення кредиторської
заборгованості за згодою відповідних
кредиторів. Розрахунки казначейськими
векселями здійснюються за вексельними
сумами.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 26.09.2013р. №720 "Про встановлення
граничного обсягу видачі фінансових
казначейських векселів для погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення" постановлено
установити сформований на підставі
інформації Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, обласних, Київської і
Севастопольської міських державних
адміністрацій за результатами
інвентаризації граничний обсяг видачі
фінансових казначейських векселів.

Законом України від 24.10.2013р. №658-VIII "Про
внесення змін до статті 22 Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2013 рік", який набрав чинності 22.11.2013р.,
внесено зміни до частини першої статті
22 Закону України "Про Державний бюджет
України на 2013 рік".

Після внесених змін стаття 22 Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2013 рік" була викладена у наступній
редакції: "Надати право Кабінету
Міністрів України реструктурувати
фактичну бюджетну заборгованість за
визначеними ним видатками державного
бюджету, що виникла станом на 1 січня 2013
року, та заборгованість з різниці в
тарифах на теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка утворилася у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи органами
місцевого самоврядування, у
встановлених ним обсягах шляхом видачі
фінансових казначейських векселів
строком обігу до п'яти років з
дохідністю 5 відсотків. Право видачі
таких векселів надати органам, що
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

Підприємства, які надають послуги з
виробництва, транспортування,
постачання теплової енергії, та
підприємства, які надають послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, мають право погашати
кредиторську заборгованість перед
постачальниками природного газу
виданими фінансовими казначейськими
векселями, а постачальники природного
газу зобов'язані приймати фінансові
казначейські векселі для погашення
заборгованості таких підприємств за
використаний природний газ.

Наказом Міністерства регіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 14.10.2013р. №495 "Про
затвердження примірних форм договору
про проведення розрахунків між
підприємствами, які надають послуги з
теплопостачання, та постачальниками
природного газу для погашення
заборгованості за використаний
природний газ із застосуванням
фінансових казначейських векселів та
форми довіреності" затверджено
примірну форму договору про проведення
розрахунків між підприємствами, які
надають послуги з теплопостачання, та
постачальниками природного газу для
погашення заборгованості за
використаний природний газ із
застосуванням фінансових
казначейських векселів та форму
довіреності, що додаються.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 29.01.2014р. №41 "Про внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 21 серпня 2013 р. № 683" установлено, що
Постанова Кабінету Міністрів України
від 29.01.2014р. №41 "Про внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 21 серпня 2013 р. № 683" в частині
відшкодування з бюджету сум податку на
додану вартість шляхом отримання
фінансового казначейського векселя
застосовується після набрання
чинності законом, яким вносяться зміни
до пункту 19 підрозділу 10 розділу ХХ
"Перехідні положення" Податкового
кодексу України щодо продовження
строку видачі органами, що здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів, фінансових казначейських
векселів.

Проте, як вбачається із норм
Податкового кодексу України, зміни до
пункту 19 підрозділу 10 розділу ХХ
"Перехідні положення" Податкового
кодексу України щодо продовження
строку видачі органами, що здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів, фінансових казначейських
векселів внесені не були.

Пункт 19 підрозділу 10 розділу ХХ
"Перехідні положення" Податкового
кодексу України залишився викладеним у
такій редакції: "установити, що до 1
січня 2014 року органи, що здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів, відповідно до Закону України
"Про Державний бюджет України на 2013 рік"
на підставі отриманого від
відповідного контролюючого органу
висновку із зазначенням суми податку
на додану вартість, що підлягає
відшкодуванню з бюджету, видають
платнику податку, який подав до такого
контролюючого органу заяву про обрання
способу відшкодування з бюджету суми
податку на додану вартість шляхом
отримання фінансового казначейського
векселя, зазначену у висновку суму
бюджетного відшкодування шляхом
видачі у строки, визначені пунктом 200.13
статті 200 цього Кодексу, фінансових
казначейських векселів строком обігу
до п'яти років з дохідністю на рівні 5
відсотків річних".

У статті 19 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік" (у
редакції від 27.03.2014р.) були викладені
аналогічні положення, викладені у
статті 22 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2013 рік".

Проте, на підставі Закону України "Про
внесення змін до Закону України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік" від
27.03.2014р. статтю 19 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік"
було виключено.

Досліджуючи наведені норми
законодавства, колегія суддів
апеляційного господарського суду
приходить до висновку, що у 2013 році, а
також до 27.03.2014р., тобто до винесення
рішення судом першої інстанці, на
законодавчому рівні була передбачена
можливість погашення заборгованості з
різниці в тарифах на теплову енергію,
послуги з централізованого
водопостачання та водовідведення, що
вироблялися, транспортувалися та
постачалися населенню, яка утворилася
у зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи органами
місцевого самоврядування шляхом
використання фінансових казначейських
векселів векселедержателями, якими є
розпорядники (одержувачі) бюджетних
коштів та платники податку на додану
вартість, внесені до реєстру
розпорядників та одержувачі бюджетних
коштів, які подали заяви про отримання
фінансових казначейських векселів для
погашення фактичної бюджетної
заборгованості.

Також було передбачено, що органи
казначейства видають казначейські
векселі розпорядникам (одержувачам)
бюджетних коштів та платникам податку
на додану вартість на підставі заяв про
обрання способу погашення бюджетної
заборгованості шляхом отримання
казначейських векселів, погоджених з
відповідними головними розпорядниками
бюджетних коштів та поданих
відповідному органові Казначейства,
або висновків відповідного органу
доходів і зборів із зазначенням сум
податку на додану вартість, що
підлягають відшкодуванню з бюджету
шляхом видачі казначейських векселів.

Як вбачається із матеріалів справи,
Міністерством фінансів України
надіслано на адресу Сумської обласної
державної адміністрації зведений
реєстр заборгованості з різниці в
тарифах, що утворилась станом на 1 січня
2013 року (а.с.72-73), серед яких зазначено
обсяг заборгованості КП "Теплогарант" у
розмірі 2 397, 4 тис. грн., проведено
розрахунки - 6 304, 1 тис. грн.

Проте, у матеріалах відсутні докази
подання векселедержателем (позивачем)
заяви до органів казначейства про
отримання фінансових казначейських
векселів для погашення фактичної
бюджетної заборгованості.

Таким чином, позивачем не доведено, що
він є векселедержателем у розумінні
Порядку видачі, обігу, обліку
фінансових казначейських векселів,
виданих як електронний документ, та
сплати за ними, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 21.08.2013р. №683, а саме отримав
фінансові казначейські векселі у
передбачений Порядок строк та набув
право на погашення кредиторської
заборгованості перед відповідачем
виданими фінансовими казначейськими
векселями.

Разом з тим, рішенням господарського
суду Сумської області від 19.03.2014р. у
справі №920/2148/13, залишеного без змін
постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 04.06.2014р.,
стягнуто з КП "Теплогарант" на користь
ПАТ НАК "Нафтогаз України" 2 290 527, 27грн.
основного боргу за спожитий у
четвертому кварталі 2012 році природний
газ, 242 724, 02грн. пені, 433 157, 92грн. 7% штрафу,
17 209, 82грн. інфляційних втрат, 70 257, 75грн. 3
% річних.

Докази погашення заборгованості за
вказаним рішенням або зміни порядку
виконання рішення позивачем до суду
апеляційної інстанції не надано.

Окрім іншого, судова колегія
апеляційної інстанції зазначає, що на
даний час Постанова Кабінету Міністрів
України від 21.08.2013р. №683 "Деякі питання
випуску фінансових казначейських
векселів" та Постанова Кабінету
Міністрів України від 26.09.2013р. №720 "Про
встановлення граничного обсягу видачі
фінансових казначейських векселів для
погашення заборгованості з різниці в
тарифах на теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення" втратили чинність на
підставі Постанови Кабінету Міністрів
України від 23.07.2014р. №286.

Таким чином, на момент винесення судом
першої інстанції рішення від 24.04.2014р.
законом не було передбачено обов'язку
постачальників природного газу
приймати фінансові казначейські
векселі для погашення заборгованості,
а на даний час взагалі відсутній
механізм погашення кредиторської
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка утворилася у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи органами
місцевого самоврядування шляхом
видачі фінансових казначейських
векселів.

Про відсутність механізму, що
врегульовував би у правовому полі
відносини між позивачем і відповідачем
стосовно проведення взаєморозрахунків
за спожитий природній газ і надав
можливість підписати договір щодо
проведення взаєморозрахунків із
застосуванням фінансових
казначейських векселів зазначає у
письмових поясненнях (а.с.177-178) і
Управління житлово-комунального
господарства Сумської обласної
державної адміністрації, що мало бути
стороною зазначеного договору.

Також колегія суддів зауважує, що
позивачем не доведено дотримання
порядку укладання з відповідачем
договору про проведення розрахунків
між підприємствами, які надають
послуги з теплопостачання, та
постачальниками природного газу для
погашення заборгованості за
використаний природний газ із
застосуванням фінансових
казначейських векселів .

Відповідно до статті 181 Господарського
кодексу України господарський договір
за загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками.
Допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом
не встановлено спеціальні вимоги до
форми та порядку укладення даного
виду договорів.

Проект договору може бути
запропонований будь-якою з сторін. У
разі якщо проект договору викладено як
єдиний документ, він надається другій
стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору,
у разі згоди з його умовами оформляє
договір відповідно до вимог частини
першої цієї статті і повертає один
примірник договору другій стороні
або надсилає відповідь на лист,
факсограму тощо у двадцятиденний строк
після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих
умов договору сторона, яка одержала
проект договору, складає протокол
розбіжностей, про що робиться
застереження у договорі, та у
двадцятиденний строк надсилає
другій стороні два примірники
протоколу розбіжностей разом з
підписаним договором.

У разі досягнення сторонами згоди
щодо всіх або окремих умов, зазначених
у протоколі розбіжностей, така згода
повинна бути підтверджена у письмовій
формі (протоколом узгодження
розбіжностей, листами, телеграмами,
телетайпограмами тощо).

Якщо сторона, яка одержала протокол
розбіжностей щодо умов договору,
заснованого на державному замовленні
або такого, укладення якого є
обов'язковим для сторін на підставі
закону, або сторона - виконавець за
договором, що в установленому порядку
визнаний монополістом на певному ринку
товарів (робіт, послуг), яка одержала
протокол розбіжностей, не передасть у
зазначений двадцятиденний строк до
суду розбіжності, що залишилися
неврегульованими, то пропозиції
другої сторони вважаються
прийнятими.

Як вбачається із матеріалів справи,
доказів направлення позивачем проекту
договору на адресу відповідача позивач
не надав.

Доводи позивача про те, що 29.10.2013р.
працівники КП "Теплогарант" прибули до
відповідача для підписання договору
належними та допустимими доказами не
підтверджені. Копії посвідчень про
відрядження працівників до ПАТ НАК
"Нафтогаз України" (а.с.53) посвідчують
лише факт перебування працівників
позивача у відповідача, проте, жодним
чином не підтверджують передачу
проекту договору.

Колегія суддів також не приймає у
якості належного доказу ведення
переговорів між позивачем та
відповідачем щодо укладання договору
про проведення розрахунків між
підприємствами, які надають послуги з
теплопостачання, та постачальниками
природного газу для погашення
заборгованості за використаний
природний газ із застосуванням
фінансових казначейських векселів,
наданий позивачем протокол узгодження
можливих розрахунків з погашення
заборгованості за природний газ за
рахунок різниці в тарифах на теплову
енергію від 29.10.2013р. (а.с.54), оскільки
жодних посилань на даний договір
зазначений протокол узгоджень не
містить.

При цьому, в силу статті 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.

Окрім іншого, колегія суддів
апеляційної інстанції зазначає, що
відповідно до пункту 9.9 Постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 23.03.2012р. №6 "Про судове
рішення", у рішенні про спонукання
укласти договір слід зазначати умови,
на яких сторони зобов'язані укласти
договір, з посиланням на поданий
позивачем проект цього договору,
наприклад: "Вважати договір
(найменування договору) укладеним на
умовах поданого (найменування
позивача) проекту цього договору", а в
разі необхідності - з викладенням у
рішенні умов (пунктів) договору
повністю або в певній частині.

Таким чином, пункт 2 резолютивної
частини рішення господарського суду
Сумської області: "укласти між
Управлінням житлово-комунального
господарства Сумської обласної
державної адміністрації, Комунальним
підприємством "Теплогарант" та
Національною акціонерною компанією
"Нафтогаз України" договір про
проведення розрахунків між
підприємствами, які надають послуги з
теплопостачання та постачальниками
природного газу для погашення
заборгованості за використаний
природний газ із застосуванням
фінансових казначейських векселів на
суму 2 290 527, 27грн. в наступній редакції
…" не відповідає приписам
процесуального законодавства.

Враховуючи вищевикладене, та що
місцевий господарський суд не
забезпечив дотримання вимог чинного
законодавства щодо всебічного, повного
та об'єктивного дослідження усіх
фактичних обставин справи та не надав
належну правову оцінку наявним у
матеріалах справи доказам, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
підлягає задоволенню, рішення
господарського суду Сумської області
від 24.04.2014р. у справі № 920/116/14 скасувати
та прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог
Комунального підприємства
"Теплогарант" відмовити у повному
обсязі.

Судові витрати по сплаті судового
збору за апеляційною скаргою покласти
на Комунальне підприємство
"Теплогарант" відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 2 ч. 1 ст. 103,
п. 1 ч. 1 ст. 104, ст. 105, Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
задовольнити.

Рішення господарського суду Сумської
області від 24.04.2014р. у справі №
920/116/14 скасувати та прийняти нове
рішення.

У задоволенні позовних вимог
Комунального підприємства
"Теплогарант" відмовити у повному
обсязі.

Стягнути з Комунального підприємства
"Теплогарант" (код 32325215, 41600, м.
Конотоп, вул. Садова 39а, р/р 5, МФО
337212, КФ АБ "Експрес-Банк" м.
Конотоп, р/р701, МФО 322959, КРВ ПАТ АБ
"Експрес-Банк", м. Київ) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (код 20077720, 01601, м.
Київ-601, вул. Б. Хмельницького, 6, п/р
1 АТ "Ощадбанк", код банку 300465, код
ЄДРПОУ банку 00032129) судовий збір за
подання апеляційної скарги у розмірі
609, 00грн.

Доручити господарському суду Сумської
області видати відповідний наказ.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено 06.10.2014
року.

Головуючий суддя
Здоровко Л.М.

Суддя
Плахов О.В.

Суддя
Фоміна В. О.