ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2014 р.Справа № 922/553/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання
Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства
"Національна енергетична компанія
"Укренерго" в особі відокремленого
підрозділу "Південно-Західна
електроенергетична система", м. Вінниця
3-тя особа , яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - Державна фінансова
інспекція України, м. Київ до Державний
проектно-вишукувальний та
науково-дослідний ін-т
"Укренергомережпроект", м. Харків про
стягнення 136693,55 грн. за участю
представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача - Медведєва І.А.,
довіреність № 25-17/935 від 08.08.2014 року

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 16.04.2014 року по
справі № 922/553/14 в задоволенні позову
відмовлено повністю.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 26.05.2014 року
апеляційні скарги задоволені частково,
рішення господарського суду
Харківської області від 16.04.14 року у
справі №922/553/14 скасовано та прийнято
нове рішення, яким позов задоволено
частково та стягнуто з Державного
проектно-вишукувального та
науково-дослідного інституту
"Укренергомережпроект" на користь ДП
"НЕК "Укренерго" в особі відокремленого
підрозділу "Південно-Західна
електроенергетична система" 10140,00 грн.
збитків, 202,30 грн. судового збору за
подання позову та 101,15 грн. судового
збору за подання апеляційної скарги. В
іншій частині позову відмовити.

Постановою Вищого господарського суду
України від 29.07.2014р. касаційну скаргу
Державної фінансової інспекції
України на постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
26.05.2014 у справі № 922/553/14 частково
задоволено, рішення Господарського
суду Харківської області від 16.04.2014 та
постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 26.05.2014 у справі
№ 922/553/14 скасовано, справу передано на
новий розгляд до Господарського суду
Харківської області.

Відповідно до Витягу від 12.08.2014 року,
автоматизованою системою
документообігу господарського суду
Харківської області для розгляду
справи призначено суддю Жиляєва Є.М.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 12.08.2014 року
призначено справу до розгляду у
судовому засіданні на 26 серпня 2014 р. о
11:00.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 26 серпня 2014
року клопотання позивача про
відкладення розгляду справи (вх. № 29427)
задоволено та розгляд справи
відкладено на 17 вересня 2014 р. о 10:40,
відповідно до приписів ст. 77 ГПК
України.

25 вересня 2014 року через канцелярію
суду, до матеріалів справи від третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача
надійшли пояснення (вх. № 29395), які
досліджено та долучено судом до
матеріалів справи.

25 вересня 2014 року через канцелярію
суду, до матеріалів справи,
факсограмою, від позивача надійшли
пояснення (вх. №№ 33497/14, 33436/14), які
досліджено та долучено судом до
матеріалів справи.

Позивач та відповідач в призначене
судове засідання не з'явились, причини
неявки суду не відомі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача в призначене судове засідання
з'явилась та надала суду усні
пояснення, в яких заявлений позов
підтримала повністю.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та надання
доказів покладений на сторони, тому
суд, відповідно до статті 75
Господарського процесуального кодексу
України, розглядає справу за наявними в
ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, надані
докази, вислухавши пояснення
представника третьої особи яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача, суд
встановив наступне.

Відповідно до Договору № 477/302 від 26.12.2011
р. на виконання робіт з коригування
робочого проекту "ПЛ ЗЗОкВ
Дністровська ГАЕС-Бар з реконструкцією
ПС ЗЗОкВ "Бар" (далі по тексту - договір),
виконавець - Державний
проектно-вишукувальний та
науково-дослідний інститут
"Укренергомережпроект" в особі
Львівського філіалу (далі по тексту -
відповідач) взяв на себе зобов'язання
виконати роботи з коригування робочого
проекту "ПЛ ЗЗОкВ Дністровська ГАЕС-Бар
з реконструкцією ПС ЗЗОкВ "Бар",
забезпечити проходження державної
експертизи та отримання позитивного
висновку експертизи, а замовник -
Державне підприємство "Національна
енергетична компанія "Укренерго" в
особі Південно-Західної
електроенергетичної системи (далі по
тексту відповідач) - прийняти та
оплатити такі роботи.

Тобто, між сторонами був укладений
Договір підряду на виконання
зазначених в договорі робіт.

Відповідно до статті 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 ЦК України).
Сторони в договорі можуть відступити
від положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд (п. 3 ст.6 ЦК
України).

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає,
що зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що
Договір був укладений за результатами
тендеру на підставі ціни та пропозиції,
яка проходила перевірку з боку
фахівців Позивача та була акцептована
тендерним комітетом у сумі 1 800 369,60 грн.,
з урахуванням ПДВ.

Зазначений Договір у встановленому
законодавством порядку не був
розірваний або визнаний недійсним.
Будь-яких змін до Договору сторонами не
було внесено.

Відповідно до п. 1 ст. 844 Цивільного
кодексу України ціна у договорі
підряду може бути визначена у
кошторисі.

Відповідно до п.2 статті 844 Цивільного
кодексу України кошторис на виконання
робіт може бути приблизним або твердим.
Кошторис є твердим, якщо інше не
встановлено договором.

Відповідно до п.3 статті 844 Цивільного
кодексу України зміни до твердого
кошторису можуть вноситися лише за
погодженням сторін. Визначена за
результатами тендеру вартість робіт по
договору № 477/302 від 26.12.11 року є
договірною ціною
проектно-вишукувальних робіт,
узгодженою обома Сторонами за
договором.

Відповідно до ст. 890 Цивільного кодексу
України Підрядник зобов'язаний:

1) виконувати роботи відповідно до
вихідних даних для проведення
проектування та згідно з договором;

2) погоджувати готову
проектно-кошторисну документацію із
замовником, а в разі необхідності -
також з уповноваженими органами
державної влади та органами місцевого
самоврядування;

3) передати замовникові готову
проектно-кошторисну документацію та
результати пошукових робіт.

З матеріалів господарської справи
вбачається, що роботи згідно
укладеного договору були виконані
Відповідачем в межах узгодженого
Позивачем кошторису та договірної
ціни, тобто роботи за було прийнято на
суму 1 800 369,60 грн. з ПДВ за актами № 5 від
19.03.2012 на 1 549 616,40 грн. та № 23 від 27.06.2012 на
250 753,20 грн.

Оплату за виконані за договором роботи
проведено на загальну суму 1 800 369,60 грн.
з ПДВ платіжними дорученнями: №3 від
23.01.2012 на 225 049,68 грн.; №703 від 30.03.2012 на 667
467,12 грн.; №829 від 18.04.2012 на 657 099,60 грн.;
№1987 від 27.07.2012 на 160 734,72 грн., №2968 від
17.10,2012 на 90 018,48 грн.

Передавши Замовнику (позивачу)
позитивний висновок експертизи разом з
Актом № 23 від 25.06.13 року Виконавець
(відповідач) виконав свої зобов'язання
за Договором.

Також, з матеріалів справи вбачається,
що зазначені акти виконаних робіт були
прийняті Замовником (позивачем) без
будь-яких зауважень щодо якості та
вартості виконаних робіт та були ним
сплачені.

Звертаючись з даним позовом до
господарського суду, позивач - ДП
"Національна енергетична компанія
"Укренерго" в особі відокремленого
підрозділу "Південно-Західна
електроенергетична система" зазначав
про те, що під час ревізії
фінансово-господарської діяльності
позивача за період з 01.07.2011 по 30.06.2013
державною фінансовою інспекцією
України встановлено завищення
вартості виконаних робіт на об'єкті за
вказаним договором, що відображено в
акті ревізії від 18.10.2013 № 05-21/259 (а.с. 47-247
том справи 3; а.с. 1-209 том справи 4; а.с. 1-269
том справи 5; а.с. 1-250 том справи 6), що
призвело до завищення вартості
виконаних робіт на суму 136693,55 грн., на
підставі чого, позивач просить суд
стягнути з відповідача 136693,55 грн.
збитків.

Таким чином, в обґрунтування заявлених
позовних вимог, позивач посилається на
Довідку ревізії фінансово -
господарської діяльності позивача від
11.10.2013р. (а.с. 49-115 том справи 2) та
згаданий вище Акт ревізії від 18.10.2013 №
05-21/259.

За змістом ст. 224 ГК України, учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. При цьому, у
відповідності з ч. 2 цієї статті, під
збитками розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також
неодержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 218 ГК України,
підставою для господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин, у т.ч. у вигляді
відшкодування збитків, є вчинене ним
правопорушення у сфері
господарювання.

Таким чином, підставою для настання
господарсько-правової
відповідальності, передбаченої ст. 224
ГК України, є правопорушення, що
включає в себе певні елементи: (а)
збитки, (б) протиправність поведінки
особи, яка заподіяла збитки; (в)
причинний зв'язок між ними; (г) вина.
Відсутність хоча б одного елемента
складу правопорушення, за загальним
правилом, виключає настання
цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про
ціни і ціноутворення" (чинного на
момент укладення та дії спірного
Договору) координація роботи по
здійсненню політики цін і вжиття
заходів щодо регулювання цін і тарифів
здійснюються відповідними державними
органами управління України та
структурними підрозділами. Формування
кошторисної нормативної бази,
визначення порядку її застосування в
будівництві, контроль за дотриманням
замовниками, проектними, будівельно -
монтажними організаціями та іншими
учасниками інвестиційної діяльності
нормативних документів і нормативів
обчислення вартості будівництва
об'єктів, що споруджуються із
залученням коштів Державного бюджету
України, бюджету Автономної Республіки
Крим, місцевих бюджетів, а також коштів
державних підприємств, установ та
організацій, здійснюється спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади з питань
містобудування і архітектури.

Наказом від 14.12.2000р. № 285 Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України, спеціально
уповноваженого органу виконавчої
влади з питань містобудування і
архітектури, були затверджені Правила
визначення вартості проектно -
вишукувальних робіт для будівництва,
що здійснюється на території України
(ДБН Д.1.1-7-2000) чинні на момент укладення
та дії спірного Договору.

Відповідно до преамбули ДБН Д.1.1-7-2000
вищевказані будівельні норми
встановлюють основні правила
визначення вартості проектно -
вишукувальних робіт і носять
обов'язковий характер при визначенні
вартості проектно - вишукувальних
робіт для будов (об'єктів), будівництво
яких здійснюється із залученням
бюджетних коштів підприємств, установ
і організацій державної власності.

Позивачем не доведено, наявності у діях
Відповідача всіх необхідних елементів
складу правопорушення. Зокрема, чи є
поведінка Відповідача протиправною, з
урахуванням того, що ціна робіт
погоджена сторонами у Договорі, який
укладено між сторонами за результатами
тендеру на підставі ціни та пропозиції,
яка проходила перевірку з боку
фахівців Позивача та була акцептована
тендерним комітетом, акти
приймання-передачі робіт підписані
сторонами без зауважень та сплачені
ним.

Відповідно до положень ч. З ст. 632
Цивільного кодексу України, зміна ціни
договору після його виконання
заборонена.

Зазначеної правової позиції
дотримується і Вищий господарський суд
України у Постанові від 17 серпня 2011
року за справою 5023/574/11.

Зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.
Припинення зобов'язання на вимогу
однієї із сторін допускається лише у
випадках, встановлених договором або
законом. Зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином
(ст.ст. 588 та 599 ЦК України). У даному
випадку були підписані акти приймання
виконаних підрядних робіт та сплачені
Позивачем, як вже зазначалось вище, без
зауважень.

При цьому, суд звертає увагу на те, що з
матеріалів справи № 922/553/14 не
вбачається, що Договір № 477/302 від 26.12.2011
р. в частині визначення ціни було
визнано в установленому порядку
недійсними повністю або частково з
підстав її завищення, чи до них були
внесені відповідні зміни.

Враховуючи вищенаведені положення
законодавства, суд вважає, що виявлені
державною фінансовою інспекцією
України порушення не можуть змінювати,
припиняти частково або повністю
договірні правовідносини сторін,
зобов'язання, визначені Договором та
підтверджені відповідними актами
виконаних робіт.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про
державну контрольно-ревізійну службу
України" головним завданням державної
контрольно-ревізійної служби є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Приписами статті 1212 Цивільного кодексу
України передбачено, що особа, яка
набула майно без достатньої правової
підстави зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала. Положення зазначеної статті
застосовується незалежно від того, чи
безпідставне набуття було результатом
поведінки набувача майна, потерпілого,
інших осіб чи наслідком події.

Згідно пункту 7 статті 10 Закону України
"Про державну контрольно-ревізійну
службу в Україні" органам ДКРС надано
право пред'являти керівникам та іншим
службовим особам підконтрольних
установ, що ревізуються, вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства з питань збереження і
використання державної власності та
фінансів. Дані вимоги, згідно частини 2
статті 15 вищезазначеного Закону, є
обов'язковими для виконання службовими
особами об'єктів, що ревізуються.

Водночас, суд вважає за необхідне
зазначити, що виявлені за результатами
перевірки порушення можуть бути
підставою для притягнення до
відповідальності відповідних
посадових осіб у встановленому чинним
законодавством порядку.

Аналогічну правову позицію висловлено
Верховним Судом України у своїй
постанові від 02.07.2012 р. у справі №
5006/18/13/2012.

Проте суд приймає до уваги наявний в
матеріалах господарської справи №
922/553/14 складений та підписаний між
сторонами Акт від 28.10.2013 року
коригування за Договором № 477/302 від
26.12.2011р. та згідно листа
Південно-Західної ЕС № 14-01/5068 від
24.09.2013р. та листа ЛФ
"Укренергомережпроект" № 01-166F від
02.10.2013р., відповідно до якого сторони
погодили, що за обсягом робіт по 1-3
етапах Виконавцем (відповідачем)
помилково була завищена вартість
проектних робіт в кошторисі №302/4 на
суму 8450 грн. без ПДВ і за цим актом
Виконавець (відповідач) повинен
перерахувати на рахунок Замовника
(позивача) 8450 грн. зайво плачених коштів
в тому числі ПДВ 20% на суму 1690,00 грн., а
всього 10140,00 грн. (том 1-й арк. справи 80).

Підписання зазначеного акту та
обов'язок його виконання не
спростовувався під час розгляду справи
і представником відповідача.

В наданих 25.09.2014 року позивачем
поясненнях (за вх. № 33436/14) позивачем
зазначено, що станом на 25.10.2014 року
відповідачем не перераховано кошти по
вищенаведеному Акту коригування від
28.10.2013 року за Договором № 477/302 від
26.12.2011 року.

Судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами (ст.4-3 ГПК України).

В силу статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог заперечень.

Відповідно до вимог статті 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

З огляду на наведені вище обставини та
норми Закону, суд вважає заявлені
позовні вимоги такими, що підлягають
частковому задоволенню в розмірі 10140,00
грн.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України,
відповідно до якої судові витрати у
даній справі покладаються на а обидві
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та
керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129
Конституції України, ст.ст. 256, 257, 261, 264,
267, 526, 628, 629 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 189, 190, 191 Господарського кодексу
України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44-49, 75,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного
проектно-вишукувального та
науково-дослідного інституту
"Укренергомережпроект", (61050, м. Харків,
Червоношкільна набережна, 2, ) на користь Державного
підприємства "Національна енергетична
компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул.
Симона Петлюри, 25, код ЄДРПОУ 0010027) в
особі відокремленого підрозділу
"Південно-Західна електроенергетична
система" (21100, м. Вінниця, вул. І. Богуна, 5,
) - 10140,00 грн. збитків, 202,80
грн. судового збору за подання позову.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В решті позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони мають
право подати апеляційну скаргу,
протягом десяти днів з дня прийняття
(підписання) рішення через місцевий
господарський суд.

Повне рішення складено 30.09.2014 р.

Суддя Є.М. Жиляєв