ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2014 р.
Справа № 922/2603/14

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Істоміна О.А., суддя
Барбашова С.В. , суддя Горбачова Л.П. ,

при секретарі Полубояриній Н.В.,

за участю представників сторін:

позивача - Гур`єва В.М. (дов №1785 від
11.12.2013р.),

відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу ТОВ "Велтон.Телеком"
(вх.№2302Х/3) на рішення господарського
суду Харківської області від 13 серпня
2014 року по справі №922/2603/14,

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Укртелеком" в особі
Харківської філії Публічного
акціонерного товариства "Укртелеком",
м.Харків,

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Велтон.Телеком",
м.Харків,

про стягнення 102677,90 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 13 серпня 2014
року по справі №922/2603/14 (суддя
Светлічного Ю.В.) позов задоволено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВЕЛТОН.ТЕЛЕКОМ" (61002,
м. Харків, вул. Сумська, б. 50, п/р 4403
в АТ "ОТП Банк" м. Київ, МФО 300528, , ІПН 10) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Укртелеком" в особі Харківської філії
Публічного акціонерного товариства
"Укртелеком", м. Харків (61002, м. Харків,
вул. Іванова, 7/9, р/р 26008898, ХОД ПАТ
"Райффайзен банк Аваль", МФО 350589, ) заборгованість по
орендній платі у розмірі 81130,94 грн.,
заборгованість по відшкодуванню
витрат на електропостачання у розмірі
4123,00 грн., пеню у розмірі 4545,92 грн., 3%
річних у розмірі 764,28 грн. та збитки від
інфляції у розмірі 12113,76 грн. Стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВЕЛТОН.ТЕЛЕКОМ" (61002,
м. Харків, вул. Сумська, б. 50, п/р 4403
в АТ "ОТП Банк" м. Київ, МФО 300528, , ІПН 10) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Укртелеком" в особі Харківської філії
Публічного акціонерного товариства
"Укртелеком", м. Харків (61002, м. Харків,
вул. Іванова, 7/9, р/р 26008898, ХОД ПАТ
"Райффайзен банк Аваль", МФО 350589, ) 2053,56 грн. судового збору. У
задоволенні заяви відповідача про
розстрочку виконання рішення на
дванадцять місяців - відмовлено.

Відповідач з рішенням суду не
погодився та звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
змінити рішення господарського суду
Харківської області від 13.08.2014 року по
справі №922/2603/14, доповнивши новим
абзацом наступного змісту:
"Розстрочити виконання рішення у
справі №922/2603/14 шляхом здійснення
оплати загальної стягнутої судом суми
(враховуючи суми основного боргу, пені,
3% річних, інфляційних, судового збору)
рівними платежами щомісячно протягом
шести місяців після набрання рішенням
законної сили", в іншій частині рішення
залишити без змін.

В обгрунтвування доводів апеляційної
скарги посилається на те, що не
погоджується з оскаржуваним рішенням в
частині відмови в задоволенні
клопотання відповідача про розстрочку
виконання рішення, оскільки на момент
розгляду справи фінансовий стан
відповідача є збитковим.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 26.08.2014р. по
даній справі апеляційну скаргу
прийнято до провадження, її розгляд
призначено в складі колегії суддів:
головуючий суддя Істоміна О.А., суддя
Білецька А.М., суддя Горбачова Л.П.

Розпорядженням секретаря судової
палати №3 від 22.09.2014р. у зв`язку з
відпусткою судді Білецької А.М. для
розгляду даної справи сформовано
колегію суддів у складі: головуючий
суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова
С.В., суддя Горбачова Л.П.

У судове засідання 23.09.2014р. апелянт не
з'явився, 22.09.2014р. від ТОВ
«Велтон.Телеком» до суду надійшло
клопотання (вх.№8107) про відкладення
розгляду апеляційної скарги по справі
№922/2603/14, в якому зазначає, що
уповноважений представник апелянта по
даній справі з 22.09.2014р. по 23.09.2014р.
знаходиться у відрядженні з метою
вирішення виробничих питань у місті
Києві. Просить суд відкласти розгляд
скарги по справі №3922/2603/14, призначеної
на 23.09.2014р. на інший термін в межах
встановленого строку розгляду
апеляційної скарги на рішення
місцевого господарського суду.

Розглянувши клопотання відповідача
про відкладення розгляду справи,
колегією суддів встановлено, що чинне
законодавство не обмежує сторін певним
колом осіб, які можуть представляти
його в суді, а тому відповідач, у разі
його бажання бути присутнім у судовому
засіданні, повинен був направити
іншого представника чи вирішити
питання про направлення у відрядження
свого представника в інший строк,
оскільки на час направлення свого
представника у відрядження відповідач
був повідомлений про те, що його
апеляційна скарга призначена до
розгляду на 23.09.2014р.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що клопотання відповідача
про відкладення розгляду справи є
необґрунтованим та не підлягає
задоволенню.

Враховуючи, що наявних в справі
документів достатньо для розгляду
апеляційної скарги, зважаючи на те, що
відповідач був належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи та, враховуючи, що представник
позивача не заперечував проти розгляду
справи за відсутності представника
відповідача, колегія суддів дійшла
висновку про можливість розгляду
справи за відсутності представника ТОВ
«Велтон.Телеком».

Представник позивача у судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечував, просив
суд залишити рішення господарського
суду Харківської області від 13 серпня
2014 року по справі №922/2603/14 без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення з
підстав, наведених у відзиві (вх.№8066) на
апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши в судовому засіданні
повноважного представника позивача,
перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції обставин справи
та наданих сторонами в підтвердження
обставин справи доказів, розглянувши
доводи апеляційної скарги та відзиву
на неї, Харківський апеляційний
господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з апеляційної скарги,
апелянт не погоджується з оскаржуваним
рішенням лише в частині відмови у
задоволенні клопотаня відповідача про
розстрочку виконання рішення.

Однак, колегія суддів зазначає, що у
відповідності до статті 101
Господарського процесуального колесу
України апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
ВАТ "Укртелеком" згідно з протоколом
Загальних зборів акціонерів ВАТ
"Укртелеком" № 8 від 14.06.2011 року
перейменовано на ПАТ "Укртелеком".
Відповідно до статуту ПАТ "Укртелеком",
затвердженого Загальними зборами
акціонерів відкритого акціонерного
товариства "Укртелеком", протокол №8
від 14.06.2011 року ПАТ "Укртелеком" є
правонаступником усіх прав та
обов'язків державного підприємства
"Українське державне підприємство
електрозв'язку "Укртелеком", відкритого
акціонерного товариства "Укртелеком".

10.05.2011 року між позивачем (орендодавець)
та відповідачем (орендар) укладений
договір оренди нерухомого майна
товариства № 228-19, відповідно до умов
якого орендодавець передав, а орендар
прийняв у строкове платне користування
технологічні приміщення, що є
власністю орендодавця та розташовані у
м. Харкові на третьому поверсі
чотирьохповерхової будівлі №83 по
просп. Косіора, 83 загальною площею 34,04
кв.м. для розміщення обладнання.

Строк дії договору, з урахуванням
підписаних обома сторонами додаткових
угод № 1 від 24.04.2012 року та № 2 від 07.08.2013
року до 31.03.2014 року.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України визначає договір як
домовленість двох або більше сторін, що
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу
України встановлено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 759 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Відповідно до акту приймання-передачі
майна від 10.05.2011 року позивач передав, а
відповідач прийняв відповідно до умов
договору технологічні приміщення,
загальною площею 33,04 кв.м. для
розміщення обладнання за адресою: м.
Харків, просп. Косіора, 83.

Пунктом 3.6. договору передбачено, що
орендна плата перераховується
орендарем у безготівковому порядку на
поточний банківський рахунок
орендодавця не пізніше 27 числа місяця,
наступного за розрахунковим, згідно з
рахунками, які виставляються
орендодавцем не пізніше 17 числа місяця,
наступного за розрахунковим.

Згідно з п.6.1.3. договору орендар
зобов'язаний своєчасно і в повному
обсязі вносити орендну плату та інші
платежі, передбачені договором.

Частиною 3 ст. 285 Господарського кодексу
України передбачено, що орендар
зобов'язаний своєчасно і в повному
обсязі сплачувати орендну плату.

Пунктом 3.4. договору встановлено, що
орендар відшкодовує витрати на
електроенергію у порядку, визначеному
правилами користування електричною
енергією, та на підставі окремого
розрахунку орендодавця в термін,
зазначений у п. 3.6 Договору, згідно
показань лічильника та діючих тарифів
на електроенергію.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
строк дії договору закінчився 31.03.2014,
але відповідач після закінчення строку
дії договору орендоване приміщення не
повернув.

Листом №19-07/402 від 02.04.14 р. позивач
повідомив відповідача про закінчення
строку дії договору, а також повідомив
відповідача про запровадження нової
Методики розрахунку орендної плати за
користування майном ПАТ "Укртелеком" з
01.03.2014 р. на 01.05.2014 року, та у разі
відсутності потреби у подальшій оренди
приміщення просив терміново вирішити
питання щодо його звільнення та
повернення по Акту передачі - приймання
(а.с.20).

Відповідач листом за вих.№307 від 11.04.14р.
підтвердив свої наміри на подальшу
оренду і не заперечує проти здійснення
розрахунків з урахуванням нової
Методики розрахунку орендної плати за
користування майном ПАТ "Укртелеком" з
01.05.14 р. (а.с.21).

Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу
України, зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України, яка містить
аналогічні положення, зобов'язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
відлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом першої існтанції встановлено, що
в порушення умов договору відповідач
вносив орендну плату несвоєчасно та не
в повному обсязі, в зв'язку з чим
виникла заборгованість по орендній
платі в сумі 81130,94 грн., заборгованість
по відшкодуванню витрат на
електропостачання в сумі 4123,00 грн., що
не заперечується відповідачем.

Матеріалами справи підтверджується, що
сума заборгованості відповідачем не
сплачена.

Отже, з урахуванням зазначених вище
обставин справи та приписів чинного
законодавства суд першої інстанції
дійшов правомірного висновку про те, що
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача суми основної
заборгованості у розмірі 81130,94 грн., по
відшкодуванню витрат на
електропостачання за період з березня
по квітень 2014 року у розмірі 4123,00 грн. є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Позивачем заявлена до стягнення пеня
за період з 28.06.2013 року по 31.08.2013 року
пеню у розмірі 4545,92 грн., 3% річних у
розмірі 764,28 грн. та збитки від інфляції
у розмірі 12113,76 грн.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з п. 8.2 договору, у разі наявності
заборгованості по орендній платі чи
іншим витратам за договором за
попередній місяць станом на 27 число
поточного місяця, орендарю
нараховується пеня від суми
простроченого платежу в розмірі
подвійної облікової ставки
Національно Банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня,
починаючи з 28 числа поточного місяця до
дати погашення заборгованості.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання. Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно з ст.3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов`язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України,
що діяла у період, за який сплачується
пеня.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що нарахування пені, 3%
річних та інфляційних не суперечить
вимогам чинного законодавства України,
воно відповідає наданому розрахунку,
тому суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог в цій
частині та стягнення вказаних сум з
відповідача на користь позивача.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем 13.08.2014р. заявлено
клопотання (вх.№28259) про розстрочку
виконання рішення у даній справі
шляхом здійснення оплати загальної
стягнутої судом суми (враховуючи суми
заборгованості по орендній платі,
заборгованості по відшкодуванню
витрат на електропостачання, пені, 3%
річних, збитків від інфляції, судового
збору) рівними платежами щомісячно
протягом дванадцяти місяців після
набрання рішенням законної сили
(а.с.54-а.с.56).

Відмовляючи у задоволенні вказаної
заяви, місцевий господарський суд
виходив з наступного.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті
83 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд,
приймаючи рішення, має право
відстрочити або розстрочити виконання
рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 121 ГПК України при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, за поданням
прокурора чи його заступника або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора чи його
заступника і у виняткових випадках,
залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови, змінити
спосіб та порядок їх виконання.

Тобто, підставою для відстрочки,
розстрочки, зміни способу та порядку
виконання судового рішення можуть бути
конкретні обставини, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим у строк або встановленим
господарським судом способом.

При цьому згоди сторін на вжиття
заходів, передбачених статтею 121 ГПК
України, ця норма закону не вимагає, і
господарський суд законодавчо не
обмежений будь-якими конкретними
термінами відстрочки чи розстрочки
виконання рішення.

Разом з тим, вирішуючи питання про
відстрочку чи розстрочку виконання
рішення, зміну способу і порядку
виконання судового рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи.

Згідно з п. 7.2. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.10.2012
р. № 9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України",
підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом.
Вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Щодо посилання на важкий фінансовий
стан відповідача, то колегія суддів
погоджується з висновком
господарського суду, що це не є
винятковою обставиною в розумінні
вимог статті 121 Господарського
процесуального кодексу України, за
наявності якої можливе надання
відстрочки виконання рішення. Крім
того, важке фінансове становище
утворилось внаслідок власної
господарської діяльності відповідача,
а не в силу якихось об'єктивних
обставин, щоб унеможливило виконання
договірних зобов'язань та рішень суду.

Як зазначає апелянт в апеляційній
скарзі, заборгованість абонентів за
надані відповідачем телекомунікаційні
послуги складає 6443783,40 грн. Однак не
надає суду доказів вжиття заходів,
встановлених законом, щодо стягнення з
абонентів відповідача зазначеної
заборгованості.

Відповідно до статті 42 Господарського
кодексу України, яка визначає як
самостійну, ініціативну, систематичну,
на власний ризик господарську
діяльність, що здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку. При
цьому, здійснення підприємницької
діяльності на власний ризик означає
покладення на підприємця тягаря
несприятливих наслідків такої
діяльності.

Колегія суддів зазначає, що суд першої
інстанції правомірно зазначив, що
надання відстрочки на підставі тяжкого
фінансового стану відповідача не може
вважатися підставою для застосування
положень статті 121 Господарського
процесуального кодексу України, адже,
враховуючи положення частини першої
статті 625 Цивільного кодексу України,
відповідач у випадку порушення
грошового зобов'язання не може
посилатися на неможливість його
виконання.

Частина 2 статті 218 ГК України
передбачає, що відсутність у боржника
необхідних коштів, а також порушення
зобов'язань контрагентами
правопорушника не вважаються
обставинами, які є підставою для
звільнення боржника від
господарсько-правової
відповідальності.

Наведеної правової позиції
дотримується Вищий господарський суд
України щодо застосування відстрочки
або розстрочки виконання судових
рішень, зокрема, у постанові від 12.03.2014
по аналогічній справі №922/4131/13 при
розгляді касаційної скарги між тими ж
сторонами Вищий господарський суд
України, скасовуючи рішення суду
першої інстанції та постанову
Харківського апеялційного
господарського суду в частині надання
розстрочки на 12 місяців зазначив:
"важке фінансове становище відповідача
- ТОВ "Велтон - Телеком" утворилось
внаслідок його власної господарської
діяльності, а не в силу якихось
об'єктивних, незалежних від
відповідача обставин, а фінансова
криза носить загальний характер та у
повній мірі стосується обох договірних
сторін і не може бути віднесена до
виключних обставин.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає
обґрунтованим висновок суду першої
інстанції, який вважає, що такі
обставини надання відстрочки
виконання рішення суперечать
положенням вищенаведеної статті 121 ГПК
України, не є винятковими, і такими, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим, а тому цілком
правомірно відмовив у задоволенні
заяви боржника Товариства з обмеженою
відповідальністю "Велтон.Телеком" про
розстрочку виконання рішення
господарського суду Харківської
області по справі №922/2603/14 строком на
дванадцять місяців, як такої, що є
необґрунтованою та суперечить діючому
законодавству.

З огляду на вищевикладене,
господарський суд першої інстанції при
прийнятті рішення в повній мірі
з'ясував, правильно оцінив обставини;
рішення є законним та обґрунтованим, у
зв'язку з чим підстав для його
скасування та задоволення апеляційної
скарги колегія суддів не вбачає.
Колегія суддів також зазначає, що судом
першої інстанції не було допущено
порушень норм процесуального права,
які б могли бути підставою для
скасування оскаржуваного рішення з
підстав, зазначених у ст.104 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п.1 ст.103, ст.105, ст.121
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду ,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Велтон.Телеком" залишити без
задоволення.

Ухвалу господарського суду
Харківської області від 13 серпня 2014
року по справі №922/2603/14 залишити без
змін.

Повний текст постанови
складено 24 вересня 2014 року.

Головуючий суддя
Істоміна О.А.

Суддя
Барбашова С.В.

Суддя
Горбачова Л.П.