ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2014 р.
Справа № 914/2139/14

За позовом: до відповідача:Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Терранова -Агро», с.Тернопілля
Миколаївського району Львівської
області Товариства з обмеженою
відповідальністю «Габен», м.Львів про:
стягнення 150 705,17 грн.

Головуючий суддя Кітаєва С.Б.

Суддя
Мороз Н.В.

Суддя
Петрашко М.М.

Представники:

від позивача: Ковач С.І. - представник
(довіреність №01-27/06-2014 від 27.06.2014 р.);

від відповідача: не з»явився.

Права та обов'язки, передбачені ст.
ст.20, 22 ГПК України суд роз'яснив
представнику позивача. Заяви про
відвід судді до суду від сторін не
надходили.

Суть спору: Позов заявлено Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Терранова-Агро», с.Тернопілля
Миколаївського району Львівської
області, до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Габен», м.Львів, про
стягнення 150 705,17 грн. заборгованості , з
якої: 129 600,00 грн. - основна сума боргу
(ціна за непоставлений товар - 48 тон
аміачної селітри вапнякової), 7 138,22 грн.
- пеня за Договором, 1 489,95 грн. - 3% річних
від суми боргу та 12 477,00 грн. - інфляційні
нарахування.

Ухвалою суду від 19.06.2014 року порушено
провадження у справі і прийнято
позовну заяву до розгляду, судове
засідання призначено на 16.07.2014 року.

Ухвала від 19.06.2014 року отримана
відповідачем 24.06.2014 року ( за юридичною
адресою: 79012, м.Львів,
вул.Бой-Желенського,10/12) що
підтверджується повідомленням №79 3 про вручення рекомендованої
поштової кореспонденції, а за адресою
для листування (79026, м.Львів,
вул.Персенківка,19) - 23.06.2014 року, що
підтверджується повідомленням №79 8.

Розгляд справи неодноразово
відкладався з підстав, зазначених в
ухвалах суду від 16.07.2014 р., від 25.07.2014р.,
від 31.07.2014 р., від 15.09.2014 року. Ухвалою від
31.07.2014 року суд призначив колегіальний
розгляд справи у складі трьох суддів. У
зв»язку з призначенням колегіального
розгляду справи у складі трьох суддів,
керівник апарату господарського суду
Львівської області розпорядився
відповідно до п.3.1.7 Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду та Рішення зборів суддів
господарського суду Львівської
області від 11.03.2014 року призначити
автоматичний розподіл членів колегії
суддів у справі №914/2139/14. За
результатами автоматичного розподілу,
членами колегії суддів у справі
№914/2139/14 визначено суддів Мороз Н.В. та
Петрашко М.М.

В судове засідання 29.09.2014 року прибув
представник позивача, який з підстав,
зазначених у позовній заяві,
додаткових поясненнях (вх.№41532/14 від
29.09.14р.) позовні вимоги підтримав та
просить задоволити.

Відповідач в судове засідання 29.09.2014
року явку повноважного представника не
забезпечив, відзиву на позовну заяву,
витребовуваних документів не подав,
хоча був належним чином повідомлений
про дату час і місце розгляду справи.

Із клопотаннями, заявами відповідач до
суду станом на 29.09.2014 року не звертався.

Наявним у справі Витягом з ЄДРПОУ
підтверджується, що ТзОВ «Габен» в
статусі юридичної особи включено до
ЄДР, ідентифікаційний код 38243699,
місцезнаходження юридичної особи: 79012,
місто Львів, Франківський район, вулиця
Бой-Желенського, буд.10, кв.12.; відомості
про перебування юридичної особи у
процесі провадження у справі про
банкрутство, санації ,- ЄДР не містить.

Як зазначено у Постанові Пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», місцезнаходження
юридичної особи або місце проживання
фізичної особи-підприємця
визначається на підставі відомостей,
внесених до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (стаття 17 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців»).

У випадках, передбачених статтею 56 ГПК
України, місцезнаходження (місце
проживання) відповідача визначається
за даними його державної реєстрації як
суб»єкта господарювання.

В разі, якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців) і не повернуто
підприємством зв»язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

На підставі наявних у справі
документів, у тому числі й Витягу з
ЄДРПОУ, враховуючи Постанову Пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» та те, що відповідач
отримував ухвали суду про порушення
провадження у справі та про
відкладення розгляду справи, що
підтверджується документами у справі,
суд дійшов висновку, що відповідач
повідомлений судом про час і місце
розгляду справи.

За умовами ст.33 Господарського
процесуального кодексу України на
сторони покладається обов'язок
доводити їх вимоги чи заперечення.
Згідно до вимог ст.ст.4-2, 4-3 ГПК України,
сторони мають рівні процесуальні
можливості у захисті їхніх
процесуальних прав і законних
інтересів, у наданні доказів, заявленні
клопотань та здійсненні інших
процесуальних прав. За умовами ст.59 ГПК
України відповідач має право після
одержання ухвали надіслати
господарському суду відзив на позовну
заяву і всі документи, що підтверджують
заперечення проти позову. Відповідач
своїм правом не скористався.

Відповідно до ч.3 ст.4-3 ГПК України
господарським судом створено сторонам
необхідні умови для встановлення
фактичних обставин справи і
правильного застосування
законодавства.

Із врахуванням наведеного, матеріалів
у справі, господарським судом
дотримано встановлених ст.129
Конституції України, ст.ст.4-2,4-3 ГПК
України засад здійснення судочинства
та забезпечено сторонам можливість
реалізації передбачених ст.22 ГПК
України прав сторони в процесі, а тому
в межах процесуального Закону
(ст.ст.43,69,75 ГПК України) суд вбачає за
можливе розглянути справу за наявними
в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника
позивача, оглянувши наявні у справі
докази та оцінивши їх у відповідності
до ст.43 ГПК України, судом встановлено
наступне.

29 січня 2014 року між товариством з
обмеженою відповідальністю «Габен»
(постачальник) та товариством з
обмеженою відповідальністю
«Терранова-Агро» (покупець) укладено
Договір поставки №2/0002, відповідно до
п.1.1 якого постачальник зобов»язується
поставити та передати у власність
покупця товар (мінеральне добриво), а
покупець зобов»язується прийняти
товар та оплатити його на умовах цього
Договору та Додатків до нього (далі -
Договір).

Найменування, кількість, ціна, терміни
иа умови поставки кожної партії товару,
що постачається за даним Договором,
визначається у Додатках до цього
Договору, які є його невід»ємною
частиною (п.2.1).

Відповідно до п.3.1 Договору, товар
поставляється окремими партіями
залізничним транспортом відповідно до
транспортних інструкцій покупця або
автотранспортом покупця зі складу
постачальника. Кількість окремих
партій, упаковка, базис поставки
вказуються в Додатку до Договору, який
являється невід»ємною частиною
Договору.

Відвантаження товару за Договором
здійснюється в терміни згідно Додатків
до Договору (п.3.2).

У п.4.1 Договору передбачено, що оплата
товару здійснюється в порядку 100%
передоплати за кожну партію товару у
безготівковій формі шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок постачальника тільки
після виставлення рахунку.

Днем оплати (п.4.2) вважається день
зарахування грошових коштів на
поточний рахунок постачальника.

Відповідно до п.4.3 Договору, ціна на
оплачену частину товару не змінюється.
Ціна на частину товару, що не був
оплачений в терміни, передбачені в
Додатках до цього Договору, може бути
змінена за письмовою вимогою
постачальника в залежності від зміни
показників, що обумовлюють ціну
товару. Зміна ціни повинна бути
оформлена додатком до Договору.

Покупець зобов»язувався (п.5.1) провести
оплату за товар в терміни та розмірах,
вказаних в розділі 4 цього Договору.
Постачальник зобов»язується (п.5.2)
письмово повідомити покупця про дату
поставки партії товару , кількість і
вартість завантаженого товару;
передати товар покупцеві відповідно
до термінів та базису поставки,
вказаних у Додатках до даного Договору.

Відповідно до п.6.1, у разі невиконання
або неналежного виконання зобов»язань
за Договором сторони несуть
відповідальність відповідно до
чинного законодавства України.

Відповідно до п.6.2, у випадку
прострочення поставки товару
постачальник виплачує покупцю пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного Банку України від
вартості непоставленого товару за
кожен день прострочення.

Договір набирає чинності з моменту
його підписання сторонами і діє до
31.12.2014 року, а в частині
взаєморозрахунків до їх повного
виконання сторонами (п.7.1).

Умови Договору можуть бути зміненими,
доповненими або відміненими лише за
взаємною згодою сторін, з обов»язковим
оформленням за підписами
уповноважених представників сторін.
Всі зміни та доповнення до Договору є
його невід»ємною частиною (п.8.1).

Відповідно до п.8.3, у тому випадку, коли
умови договору суперечать умовам
вказаним в Додатку (специфікації) до
нього, сторони керуються умовами цього
Договору.

29 січня 2014 року постачальник і
покупець уклали Додаток №1 до Договору
№2/0002 від 29 січня 2014 року, у таблиці №1
якого визначили найменування ,
кількість та ціну товару: аміачна
селітра вапнякова; ціна за 1т.- 2 250,00
грн.(без ПДВ); кількість - 138 т.; всього на
суму 372 600,00 грн.(з ПДВ). У графі Додатку
№1 «термін поставки» зазначено :
«протягом 30 днів»; базис поставки
згідно Інкотермс-2010 ст.Щирець.

Відповідно до п.2 Додатку №1 до
Договору, форма розрахунку:
передоплата в сумі 130 000 грн. - 29 січня
2014р.; 242 600,00 грн. - до 07 лютого 2014р., згідно
виставленого рахунку у безготівковій
формі шляхом перерахування грошових
коштів на поточний рахунок
постачальника.

Відповідно до п.3 Додатку №1, товар
поставляється частинами згідно
транспортних інструкцій покупця.

Відповідно до п.4 Додатку №1, термін
поставки згідно таблиці №1.

Сторони домовились, що якщо по
кількості в залізничних накладних
товару буде відвантажено більше, ніж
оплачено, то покупець доплачує
відповідну суму. Якщо по залізничних
накладних товару буде відвантажено
менше, ніж оплачено, то постачальник
повертає покупцю відповідну суму ( п.5
Додатку №1).

В іншому, що не передбачено даним
Додатком, сторони керуються
положеннями вищевказаного Договору
(п.6 Додатку №1).

Відповідно до п.7, цей Додаток набирає
чинності з дати його підписання і є
невід»ємною частиною даного Договору.

З матеріалів у справі вбачається, що 29
січня 2014 року постачальник (ТзОВ
«Габен») виставив покупцю (ТзОВ
Терранова-Агро») рахунок за №200/0005 на
оплату 138 т. аміачної селітри
вапнякової, ціна з ПДВ за одну тону -2700,00
грн., загальна вартість товару - 372 600,00
грн. (у т.ч. 61 100,00 грн. ПДВ). Рахунок
містить постилання на Договір №2/0002
від 29.01.2014р. (копія рахунку долучена
позивачем до супровідного листа від
14.07.14 р. вх.№30344/14).

30 січня 2014 року платіжним дорученням
№697 ТзОВ «Терранова -Агро»
перерахувало на рахунок ТзОВ «Габен» 130
000,00 грн. як «часткову передоплату за
селітру згідно рахунку №200/0005 від
29.01.2014р, в т.ч. ПДВ 21668,67 грн.».

07 лютого 2014 року платіжним дорученням
№717 ТзОВ «Терранова -Агро»
перерахувало на рахунок ТзОВ «Габен»
242 600,00 грн. «за селітру згідно рахунку
№200/0005 від 29.01.2014р., в т.ч. ПДВ 40433,33 грн.».

В сукупності, платіжними дорученнями
№697 та №717 відповідачем перераховано
позивачу кошти в сумі 372 600,00 грн.

По видатковій накладній №200/0040 від 02
квітня 2014 року постачальник (ТзОВ
«Габен») поставив, а покупець (ТзОВ
«Терранова-Агро») прийняв товар (
аміачну селітру вапнякову) в кількості
90 т. по ціні з ПДВ 2 736,45 грн. за одну тону ,
загальною вартістю 246 280,50 грн., у т.ч.
ПДВ - 41 046,75 грн.

Товар по видатковій накладній №200/0040
від 02 квітня 2014 року прийнятий покупцем
без претензій та зауважень, видаткова
накладна завірена підписом
отримувача товару від покупця та
гербовою печаткою ТзОВ
«Терранова-Агро». Доказів повернення
покупцем отриманого по видатковій
накладній №200/0040 від 02 квітня 2014 року
товару постачальнику матеріали справи
не містять і на такі обставини не
покликається позивач у справі.

Посилаючись на умови в Додатку №1 до
Договору про «термін поставки»,
позивач вважає що поставка товару в
кількості обумовленій умовами
Договору (138т.) мала відбутись протягом
30 днів з дати набрання чинності
Додатком №1 та стверджує, що в п.4
Додатку №1 до Договору поставки №2/0002
передбачено саме такий термін поставки
товару. Виходячи із наведеного,
позивач стверджує, що оскільки Додаток
№1 до Договору №2/002 набрав чинності з 29
січня 2014 року, то термін поставки,
зазначений в пункті 4 Додатку №1,
складає «протягом 30 днів з 29.01.2014 року».
А відтак, позивач стверджує, що
останній день виконання
постачальником зобов»язання з
поставки товару за Договором спливає
28.02.2014 року. Оскільки постачальник
здійснив поставку товару аж 02.04.2014 року
( видаткова накладна №200/040 від 02.04.2014 р.),
то на думку позивача відповідачем
було прострочено виконання свого
зобов»язання за Договором на 33
календарні дні (з 01.03.2014 року включно по
02.04.2014 року включно). Окрім того,02.04.2014
року постачальником було поставлено
покупцю лише 90 тон товару з 138 тон, які
були визначені Додатком №1
(специфікацією) до Договору, що є його
невід»ємною частиною, стверджує
позивач. А відтак, постачальником було
поставлено покупцю товару на 48 тон
менше, ніж це передбачено у Додатку №1
до Договору поставки.

Окрім цього, з видаткової накладної
№200/0040 від 02.04.2014 року вбачається, що
ціна за 1 тону товару складає 2 736,45
гривень (з ПДВ), відповідно сума за 90 тон
товару - 246 280,50 гривні (з ПДВ), що
суперечить умовам Договору та Додатку
№1 до нього, стверджує позивач.

Відповідно до умов Додатку №1 до
Договору (Таблиця №1 Додатку №1), ціна
за 1 тону товару складає 2 250,00 гривні
без ПДВ, відповідно ціна за 138 тон
товару складає 372 600,00 гривні, з яких
62100,00 гривні складає ПДВ, тобто ціна за
138 тон товару без ПДВ складає 310 500,00 грн.
Виходячи з вищевикладеного, ціна 1
тони товару з ПДВ, яка складає 2 700,00
гривні, з яких 450,00 грн. - ПДВ. Саме така
ціна була погоджена в Додатку №1 до
даного Договору поставки. Відповідно
до пункту 6 Додатку №1, в іншому, що не
передбачено цим Додатком, сторони
керуються положеннями Договору. В свою
чергу, відповідно до положень пункту 4.3
Договору ціна на оплачену частину
товару не змінюється. За пунктами
3.6,3.7,3.8 Договору, якщо покупець не має
підписаного договору із залізницею на
отримання вагонів в свою адресу, він
може скористатися послугами
постачальника по отриманні товару, в
такому випадку покупець
зобов»язується компенсувати
постачальнику всі понесені ним
витрати. Сума компенсації може бути
включена в ціну товару, проте
розрахунок такої суми проводиться на
підставі наданих постачальником
квитанцій, що підтверджують понесені
ним витрати. Оскільки покупцем ,
стверджує позивач, станом на 07.02.2014 року
було проведено 100% передоплату за 138 тон
товару та відсутні будь-які квитанції,
що підтверджують понесені
постачальником витрати щодо поставки
товару залізничним транспортом, ціна
на товар не могла змінюватись. Проте,
відповідно до видаткової накладної
№200/0040 від 02.04.2014 року, ціна за 1 тону
товару була встановлена у розмірі 2 736,45
гривень (з ПДВ), а за 90 тон товару -
відповідно 246 280,50 грн. (разом з ПДВ), що є
на 36,45 грн. вищою за 1 тону товару, ніж це
передбачено Додатком №1, відповідно до
якого ціна за 1 тону товару складжає
2700,00 грн. (з ПДВ)., тобто, постачальником
було збільшено ціну за 90 тон товару на 3
280,50 грн. з ПДВ (відповідно до
видаткової накладної №200/0040 від 02.04.2014
року), тоді як покупець мав би сплатити
за 90 тон товару 243 000,00 грн. з ПДВ
(відповідно до Додатку №1 до Договору) .

На підставі вищенаведеного позивач
вважає, що має місце неналежне
виконання постачальником свого
зобов»язання за Договором, оскільки
останнім було прострочено виконання
зобов»язання, виконано його не у
повному обсязі з порушенням умов
Договору щодо кількості товару,
терміну поставки та ціни товару.

Оскільки відповідач поставив позивачу
тільки 90 тон товару з 138 тон, відтак
керуючись нормами ст.ст.670,693 ЦК України
позивач вважає, що має право (як
покупець) вимагати від відповідача
(постачальника) повернення суми
попередньої оплати або вимагати
передання оплаченого товару. Оскільки
постачальник частково виконав своє
зобов»язання щодо поставки товару,
покупець має право вимагати
повернення не усієї суми передоплати
(372 600,00 грн. із ПДВ), а суми передоплати
із врахуванням часткового виконання
постачальником зобов»язання, яка
складає 129 600,00 грн. з ПДВ (вказана сума
розрахована позивачем наступним чином:
372 600,00 грн. ( сума передоплати за 138 тон
товару з ПДВ ) мінус 246 280,50 грн. ( сума з
ПДВ за 90 тон товару, які постачальник
поставив покупцю 02.04.2014 р., з
урахуванням ціни, визначеної у
видатковій накладній від 02.04.2014 року)
плюс 3 280,50 грн. (сума, на яку
постачальник збільшив ціну за 90 тон
товару ), що складає в загальній сумі 129
600,00 грн. з ПДВ.

Позивач стверджує, що сума (129 600,00 грн. з
ПДВ) є сумою за 48 тон недопоставленого
товару згідно з Договором із
врахуванням ціни, що вказана у Додатку
№1.А відтак, покупець (позивач) має
право вимагати від постачальника
(відповідача) повернення суми
попередньої оплати за недопоставлений
товар (а це 48 тон) у розмірі 129 600,00 грн.

Посилаючись на те, що відповідачем
було прострочено виконання
зобов»язання з поставки 138 тон товару
на загальну суму у розмірі 372 600,00 грн. з
ПДВ на 33 дні ( за період з 01.03.2014 року
включно по 02.04.2014 року включно) та
прострочено виконання зобов»язання з
поставки (допоставки) 48 тон товару на
загальну суму 129 600,00 грн. з ПДВ на 45 днів
( за період з 02.04.2014 року включно по
16.05.2014 року включно) та керуючись
ст.ст.230,231 ГК України, ст.ст.548,549 ЦК
України, пунктом 6.2 Договору, позивач
(покупець) нарахував постачальнику
(відповідачу) пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від вартості
недопоставленого товару за кожен день
прострочення, тобто від 138 тон
непоставленого товару, що становить 372
600,00 грн. з ПДВ, за 33 дні прострочення та
від вартості 48 тон недопоставленого
товару, що становить 129 600,00 грн. з ПДВ, за
45 днів прострочення. (розрахунок
нарахованої пені наведено у позовній
заяві). Загальна сума пені, відповідно
до розрахунку позивача за період з
01.03.2014 р. по 16.05.2014 р., складає 7 138,22 грн.

Відповідно до ст.625 ЦК України за
період з 01.03.2014 р. по 16.05.2014 р. позивач
нарахував відповідачу 3% річних в сумі 1
489,95 грн. та інфляційні втрати в сумі 12
477,00 грн.

Із врахуванням вищенаведеного позивач
стверджує, що станом на 16.05.2014 року
заборгованість ТОВ «Габен» -
відповідача (постачальника) перед ТОВ
«Терранова-Агро»- позивачем (покупцем)
складає 150 705,17 грн., з яких : 129 600,00 грн. -
основна сума боргу (ціна за
непоставлений товар - 48 тон аміачної
селітри вапнякової, 7 138,22 грн. - пеня за
Договором , 1 489,95 грн. - 3% річних від від
суми боргу та 12 477,00 грн. інфляційні
витрати. Позивач просить позов
задоволити повністю.

При прийнятті рішення суд виходив із
наступного.

Відповідно до статті 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини 1 статті 15
Цивільного кодексу України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Предметом спору у даній справі є
правовідносини сторін, що виникли з
приводу виконання договору поставки
від 29.01.2014 року року №2/0002, які
регулюються главою 54 Цивільного
кодексу України, загальними
положеннями про зобов»язання,
визначеними Цивільним та
Господарським кодексами України, а
також умовами самого договору.

Відповідно до ст.11 ЦК України
цивільні права та обов"язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов"язки.

За правовою природою Договір №2/002 від 29
січня 2014 року є договором поставки.

Відповідно до частини першої статті 712
Цивільного кодексу України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов»язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов»язаних з
особистим, сімейним, домашнім або іншим
подібним використанням, а покупець
зобов»язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно з ч.1 ст.173 ГК України
господарським визнається
зобов»язання, що виникає між суб»єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб»єкт
(зобов»язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб»єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб»єкт
(управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов»язаної сторони виконання її
обов»язку.

Відповідно до ст.174 ГК України
Господарські зобов»язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України
зобов»язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов»язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов»язку.

Відповідно до ст.525 ЦК України
одностороння відмова від зобов»язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов»язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільногно
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст.629 ЦК України договір є
обов»язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов"язків

Договір є двостороннім, якщо правами та
обов»язками наділені обидві сторони
договору.До договорів, що укладаються
більш як двома сторонами
(багатосторонні договори),
застосовуються загальні положення про
договір, якщо це не суперечить
багатосторонньому характеру цих
договорів.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов»язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Власне, це ті умови, на яких сторони
погодилися виконувати договір. Зміст
договору як підстави виникнення
цивільно-правового зобов»язання
визначається тими правами та
обов»язками, які взяли на себе учасники
договору відповідно до умов договору і
які закріплені і сформульовані у
договорі.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір
вважається укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.181 ГК України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Аналіз наведених норм свідчить про те,
що підпис сторони (сторін) на правочині
підтверджує форму правочину, в якій
його вчинено (письмово), а відповідно,
сам факт вчинення правочину юридичними
особами підтверджується наявністю
печатки (печаток) на документі, що має
письмову форму.

Таким чином, наявністю печаток
постачальника і покупця на Договорі
поставки №2/0002 від 29 січня 2014 року ( на
Додатку №1 до цього Договору)
підтверджується факт його вчинення на
умовах, які вказані у Договорі.

Зміст Договору №2/0002 від 29 січня 2014
року, як підстави виникнення
цивільного-правового зобов»язання,
визначається тими правами та
обов»язками, які взяли на себе учасники
(сторони) цього договору: постачальник -
ТзОВ «Габен» та покупець , ТзОВ
«Терранова-Агро», відповідно до умов
цього Договору, Додатку №1 як його
невід»ємної частини, і які закріплені
і сформульовані в цьому Договорі та
Додатку до нього.

Відповідно до ч.3 ст.180 ГК України при
укладенні господарського договору
сторони зобов»язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

При цьому, строком дії договору є
період часу, на котрий встановлюється
господарський договірний зв»язок між
сторонами і протягом якого договір
підлягає виконанню у повному обсязі (за
визначенням ч.1 ст.631 ЦК України строком
договору є час, протягом якого сторони
можуть здійснити свої права і виконати
свої обов»язки відповідно до
договору).

Сторони договору можуть бути
зацікавлені у виконанні договору
окремими партіями, окремими етапами,
окремими частинами тощо. У таких
випадках у договорі встановлюються
спеціальні строки виконання (або
шляхом вказівки на періодичність
виконання, або вказівкою на той термін,
до якого у межах строку дії договору
повинна бути виконана частина
договору). Узгоджений сторонами строк
дії договору дозволяє встановити чіткі
параметри, які дозволять визначити
виконання договірного зобов»язання у
часі як належне, що є умовою припинення
господарського зобов»язання.

Договір №2/002 від 29 січня 2014 року є
двостороннім договором, таким, що не
укладений більш як двома сторонами, а
лише постачальником та покупцем;
договір не укладений на користь
третьої особи.

Договір не розривався, є чинним, не
визнавався недійсним (повністю чи в
частині).

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у
зобов»язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов»язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником
обов»язку не встановлений або
визначений моментом пред»явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов»язок у
семиденний строк від дня пред»явлення
вимоги, якщо обов»язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Строк (термін) виконання зобов»язання -
це момет чи період часу, коли повинна
бути вчинена дія, яка складає об»єкт
зобов»язального правовідношення.
Відповідно до ст.251 ЦК строком є певний
період у часі, а терміном - певний
момент у часі, зі спливом (настанням)
яких пов»язана дія чи подія, яка має
юридичне значення.

Відповідно до ст.252 ЦК України строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами.

Термін визначається календарною датою
або вказівкою на подяю, яка має
неминуче настами.

Перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов»язано його початок (ст.253 ЦК
України).

Відповідно до ст.254 ЦК України строк, що
визначається роками, спливає у
відповідні місяць та число останнього
року строку.

До строку, що визначений півроком або
кварталом року, застосовуються правила
про строки, які визначені місяцями. При
цьому відлік кварталів ведеться з
початку року.

Строк, що визначений місяцями, спливає
у відповідне число останнього місяця
строку.

Строк, що визначений у півмісяця,
дорівнює п»ятнадцяти дням.

Якщо закінчення строку, визначеного
місяцем, припадає на такий місяць, у
якому немає відповідного числа, строк
спливає в останній день цього місяця.

Строк, що визначений тижнями, спливає у
відповідний день останнього тижня
строку.

Якщо останній день строку припадає на
вихідний, святковий або інший
неробочий день, що визначений
відповідно до закону у місяці вчинення
певної дії, днем закінчення строку є
перший за ним робочий день.

Відповідно до п.2.1 Договору поставки
№2/0002 від 29 січня 2014 року найменування,
кількість, ціна, терміни та умови
поставки кожної партії товару, що
постачається за даним Договором,
визначається у Додатках до цього
Договору, які є його невід»ємною
частиною. Відповідно до п.3.2 Договору,
відвантаження товару за Договором
здійснюється в термін згідно Додатків
до Договору.

У п.4 Додатку №1 від 29 січня 2014 року до
Договору №2/0002 від 29 січня 2014 року
сторони погодили, що термін поставки
згідно Таблиці 1. Згідно Таблиці 1,
наведеної у Додатку №1 до Договору
№2/0002 від 29 січня 2014 року, належно
засвідчена копія якого подана
позивачем до позовних матеріалів,
зазначено термні поставки «протягом 30
днів».

Таким чином, у Додатку №1 до Договору не
встановлений строк (термін) виконання
відповідачем зобов»язання по поставці
товару.Крім того, строк (термін)
виконання відповідачем зобов»язання
по поставці товару не визначений у
Додатку №1 вказівкою на подію, яка
неминуче має настати. А відтак,
твердження позивача про те, що оскільки
Додаток №1 до Договору набрав чинності
29 січня 2014 року, то термін поставки,
зазначений у пінкті 4 Додатку №1
складає «протягом 30 днів з 29.01.2014 року»
є безпідставним, та таким що не
грунтується на умовах, передбачених у
Додатку №1 від 29 січня 2014 року до
Договору поставки №2/0002 від 29 січня 2014
року. Відповідно, безпідставним є
твердження позивача про те, що
останній день виконання
постачальником зобов»язання з
поставки товару за Договором спливає
28.02.2014 року.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін ( ч.2 ст.712 ЦК України).

Відповідно до ст.663 ЦК України
продавець зобов»язаний передати товар
покупцеві у строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо зміст
договору не дає змоги визначити цей
строк ,- відповідно до положень статті
530 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтвердив і
позивач у судовому засіданні, покупець
(ТзОВ «Терранова-Агро») не зверталось
до постачальника (ТзОВ «Габен») в
порядку ст.530 ЦК України з вимогою
передачі решти товару, обумовленого в
Договорі.

На підставі вищенаведеного суд
приходить до висновку, що у відповідача
станом на момент звернення позивача з
позовом до суду не виникло обов»язку
по поставці 48 тон товару згідно
Договору №2/0002 від 29 січня 2014 року.

Слід зазначити, що як погоджено
сторонами у п.7.1 Договору №2/0002 від 29
січня 2014 року, Договір набрав чинності
з моменту його підписання сторонами і
діє до 31.12.2014 року, а в частині
взаєморозрахунків до їх повного
виконання сторонами. Тобто, у п.7.
визначено строк дії Договору - час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов»язки відповідно до Договору.

Договір поставки №2/002 від 29 січня 2014
року, Додаток №1 до Договору від 29 січня
2014 року, які в належно оформлених
копіях долучені позивачем до позовної
заяви, надавались представником
позивача, який брав участь у попередніх
судових засіданнях (ОСОБА_2.) для огляду
суду на виконання вимог ухвали про
порушення провадження у справі.
Розбіжностей між оригіналами
документів та їх копіями суд не виявив.
Крім того, як копія Договору так і
Додатку №1 до нього, які долучені до
позовної заяви, належним чином
засвідчені (містять відомості про
посаду особи, яка в копіях засвідчила
ці документи, її прізвище та ініціали,
підпис цієї особи - директора ТОВ
«Терранова-Агро» ОСОБА_3, дату коли
документи посвідчувались - 22.05.2011 р.;
записи «згідно з оригіналом» на копіях
документів завірені гербовою печаткою
ТОВ «Терранова-Агро»).

У Постанові від 26 грудня 20111 року №18
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» ( в чинній редакції)
зазначено наступне.

Пункт 2.2: Письмові докази подаються в
оригіналі або в належним чином
засвідченій копії (стаття 36 ГПК). Якщо
документи, які мають значення для
правильного вирішення спору, і підписи
на них виготовлені стороною за
допомогою будь-яких технічних засобів,
то такі документи повинні прийматись
господарським судом як письмові
докази, досліджуватись та оцінюватись
за загальними правилами ГПК.

Копії, які видаються органами
державної влади України, органами
місцевого самоврядування,
підприємствами, установами,
організаціями та їх об'єднаннями усіх
форм власності, повинні бути
засвідчені з додержанням вимог пункту
5.27 Національного стандарту України
"Державна уніфікована система
організаційно-розпорядчої
документації. Вимоги до оформлення
документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого
наказом Державного комітету України з
питань технічного регулювання та
споживчої політики від 07.04.2003 N 55, а разі
якщо інструкціями з діловодства, які
діють у відповідних органах,
підприємствах, установах і
організаціях, установлено додаткові
вимоги щодо оформлення копій, - також і
цих вимог.

У разі невідповідності наданих суду
копій документів згаданим вимогам вони
не вважаються належними і допустимими
доказами і не беруться судом до уваги у
вирішенні спору.

Подані сторонами копії документів,
виготовлені з використанням технічних
засобів (фотокопії тощо), засвідчуються
підписом особи, яка їх виготовила або
яка перевірила їх на відповідність
оригіналам, із зазначенням її прізвища,
ініціалів та посади (якщо вона є
посадовою особою) та з прикладенням
печатки (за її наявності).

Якщо подані копії документів, у тому
числі виготовлені з використанням
технічних засобів, викликають сумніви,
господарський суд може витребувати
оригінали цих документів, у тому числі
для огляду в судовому засіданні з
наступним поверненням цих оригіналів
особі, яка їх подала. Для перевірки
достовірності поданих суду документів
може бути призначено судову
експертизу.

Копії Договору поставки №2/0002 від 29
січня 2014 року та Додатку №1 від 29 січня
2014 року до Договору, які в належно
оформлених копіях долучені позивачем
до позовної заяви , оригінали яких
оглядались судом, є належними та
допустими доказами у справі. В
оригіналах Договір і Додаток №1
містять оригінальні підписи
директорів товариств ( покупця та
постачальника) та містять відтиски
гербових печток ТзОВ «Габен» та ТзОВ
«Терранова-Агро».

В судовому засіданні 29.09.2014 року (так і у
поданому додатковому поясненні за
вх.№41532/14 від 29.09.14 р.). представник
позивача підтвердив чинність Додатку
№1 від 29 січня 2014 року до Договору №2/002
від 29 січня 2014 року в редакції, яка
відповідає копії Додатку №1, що
долучена до позовної заяви . Крім того,
відповідно до п.7 зазначеного Додатку
№1, цей Додаток набирає чинності з дати
його підписання і є невід»ємною
частиною Договору №2/0002 від 29 січня 2014
року.

Із врахуванням наведеного та беручи до
уваги те, що Додаток №1 від 29 січня 2014
року до Договору №2/002 від 29 січня 2014
року (незасвідчена копія якого
долучена позивачем до додаткового
пояснення (вх.№41532/14 від 29.09.14 р.) не
містить оригінального відтиску
печатки ТзОВ «Габен», що судом
встановлено при огляді документу з
якого позивач виготовив копію, а як
пояснив представник позивача в
засіданні оригінал цього Додатку №1 (у
якому зазначено термін поставки - 30.01.2014
р.) у позивача відсутній, враховуючи
також, що є чинним Додаток №1 в
редакції, копія якого додана до
позовної заяви і який набрав чинності
з дати його підписання та у якому не
визначено терміну поставки товару,
про що зазначено вище у рішенні, то за
таких обставин доданий до пояснення
Додаток №1 не вважається належним і
допустимим доказом і не береться судом
до уваги у вирішенні спору.

Частиною другою статті 693 ЦК України
передбачено право покупця у разі
порушення продавцем строку передання
йому попередньо оплачених товарів або
пред»явити вимогу про передання
оплаченого товару, або вимагати
повернення суми попередньої оплати
(тобто відмовитися від прийняття
виконання).

Зі змісту зазначеної норми права
вбачається, що умовою її застосування є
неналежне виконання продавцем свого
зобов»язання зі своєчасного передання
товару покупцю. А у разі настання такої
умови покупець має право діяти
альтернативно: або вимагати передання
оплаченого товару від продавця, або
вимагати повернення суми попередньої
оплати.

Як встановлено судом, позивач
перерахував відповідачу платіжним
дорученням №697 від 30 січня 2014 року 130000,00
грн. (призначення платежу: часткова
передоплата за селітру згідно рахунку
№200/005 від 29.01.2014 р., в т.ч. ПДВ 21666,67 грн. )
та платіжним дорученням №717 від 07
лютого 2014 року - 242 600,00 грн. (призначення
платежу: за селітру, згідно рахунку
№200/005 від 29.01.2014 року, в т.ч. ПДВ 40433,33
грн.), а в сукупності перераховано 372 600,
00 гнн., що становить погоджену
сторонами у Додатку №1 до Договору
№2/0002 від 29 січня 2014 року вартість 138
тон аміачної селітири вапнякової (в т.ч.
з ПДВ).

По видатковій накладній №200/0040 від 02
квітня 2014 року відповідач поставив
позивачу за Договором №2/002 від 29.01.2014 р.
(підстава поставки вказана у
видатковій накладній) 90 тон аміачної
селітри вапнякової по ціні з ПДВ за 1 т.
2 736,45 грн., на загальну суму з ПДВ - 246 280,50
грн. Товар прийнятий покупцем без
застережень та претензій до
постачальника (видаткова накладна не
містить таких застережень чи
відомостей про претензії до
постачальника і засвідчена підписом
особи від покупця, яка отримала товар
та гербовою печаткою ТзОВ
«Терранова-Агро»). Товар не повернутий
постачальнику, матеріали справи також
не містять доказів того, що покупець
звертався до постачальника з
відповідними вимогами, зокрема
стосовно повернення коштів в сумі 3 280,50
грн., оскільки відповідно до
погоджених сторонами умов в Додатку №1
до Договору ціна за 1 т. товару без ПДВ
встановлена в сумі 2 250,00 грн.
(відповідно, з ПДВ - 2 700,00 грн.), тоді як по
видатковій накладній товар
поставлений по ціні за 1 т. з ПДВ - 2 736,45
грн., а відповідно до п.4.3 Договору - ціна
на оплачену частину товару не
змінюється. Крім того, як встановлено
виходячи із умов п.7.1., Договір поставки
не припинив свою дію.

Позивач включає кошти в сумі 3 280,50 грн.,
що є різницею між вартістю 90 т. товару
поставленого по видатковій накладній
№200/0040 від 02.04.2014 р. (246 280,50 гнрн. ( з ПДВ),
при ціні за 1 т. з ПДВ - 2 736,45 грн) і
вартістю 90 т. товару за цінами,
погодженими у Додатку №1 до Договору
(243 000,00 грн. ( з ПДВ), при ціні за 1 т. з ПДВ -
2700,00 грн.) в суму попередньої оплати (129
600,00 грн.) , яку просить стягнути з
відповідача на підставі ст.693 ЦК
України з мотивів неналежного
виконання відповідачем свого
зобов»язання за Договором зі
своєчасного передання товару позивачу.

Однак, зважаючи на наведені обставини,
суд не приходить до висновку, що кошти в
сумі 3 280,50 грн. станом на момент
звернення позивача з позовом до суду є
коштами які за правовою природою
підлягають кваліфікації як кошти
попередньої оплати, та не вбачає з
матеріалів справи виникнення у
відповідача станом на момент звернення
з позовом до суду обов»язку з їх
повернення позивачу.

Як встановлено судом, строки (терміни)
поставки товару відповідачем позивачу
у Договору поставки №3/002 від 29 січня 2014
року ( Додатку №1 до нього) не
встановлені. Із вимогою про поставку 48
тон товару в порядку ст.530 ЦК України
позивач до відповідача не звертався.
Відтак, умовами Договору, матеріалами
справи не підтверджуються доводи
позивача про неналежне виконання
відповідачем свого зобов»язання по
поставці товару за Договором №2/20002,
прострочення виконання зобов»язання
відповідачем, виконання зобов»язання
не у повному обсязі з порушенням умов
Договору щодо терміну поставки. Тобто,
відсутня умова (неналежне виконання
продавцем свого зобов»язання зі
своєчасного передання товару покупцю)
для застосування ст.693 ЦК України і
задоволення вимоги про повернення суми
попередньої оплати 126 319,50 грн. ( за
розрахунком позивача сума попередньої
оплати складає 129600,00 грн, у т.ч. 3 280,50 грн.
за мінусом яких -126 319,50 грн.).

Щодо вимог позивача про стягнення 3%
річних в сумі 1 489,95 грн. та 12 477,00 гнн.
інфляційних втрат, нарахованих
відповідно до ст.625 ЦК України, то суд
зазначапє наступне.

Кредитор вправі вимагати , в тому числі
в судовому порядку, сплати боржником
сім інфляційних нарахувань та
процентів річних як разом зі сплатою
суми основного боргу, так і окремо від
неї.

Однак, стягнення з відповідача суми
трьох процентів річних та інфляційних
втрат є помилковим, оскільки стягнення
з постачальника суми попередньої
оплати, перерахованої за договором
поставки, не вважається грошовим
зобов'язанням у розумінні статті 625
Цивільного кодексу України.

За такі дії відповідач несе
відповідальність, передбачену
частиною третьою статті 693 Цивільного
кодексу України, коли на суму
попередньої оплати нараховуються
проценти відповідно до статті 536 цього
Кодексу від дня, коли товар мав бути
переданий, до дня фактичного передання
товару покупцеві або повернення йому
суми попередньої оплати. Договором
може бути встановлений обов'язок
продавця сплачувати проценти на суму
попередньої оплати від дня одержання
цієї суми від покупця.

(Правова позиція Верховного Суду
України, зазначена у постанові судової
палати у господарських справах від 15
жовтня 2013 року №3-30гс13).

У п.5.4 Постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17
грудня 2013 року №14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових коштів» вказано, що грошове
зобов»язання може виниками з рішення
суду. Відтак, якщо певне зобов»язання
згідно з рішенням господарського суду
є грошовим (наприклад, у зв»язку із
прийняттям судового рішення про
стягнення суми попередньої оплати в
зв»язку із недопоставкою продукції),
відповідальність за невиконання
такого зобов»язання, яке виникло з
рішення суду, настає на загальних
підставах згідно з частиною другою
статті 625 ЦК України.

Відповідно до ст.ст.610,611 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов»язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов»язання. У
разі порушення зобов»язання настають
правові наслідки , встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ст.547 ЦК України правочин
щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі. Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання, вчинений із
недодержанням письмової форми, є
нікчемним. Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК
України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Неустойкою ( штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання. ( ч.1
ст.549 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст.549
ЦК України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання ( ч.1 ст.549 ЦК України).
Штрафом є неустойка , що обчислюється
у відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання ( ч.2
ст.549 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України, якщо
предметом неустойки (штрафу, пені) є
грошова сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства.

Відповідно до п.6.2 Договору, у випадку
прострочення поставки товару
постачальник виплачує покупцю пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України від
вартості непоставленого товару за
кожен день прострочки.

Вимога позивача про стягнення 7 138,22 грн.
пені задоволенню не підлягає, оскільки
позивачем не доведено, що мало місце
прострочення поставки товару
відповідачем, згідно Договору №2/0002 від
29 січня 2014 року.

Відповідно до ст.4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обгрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, нга яких грунтутються
вимоги і заперечення сторін, а також
інші обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кож на
сторона повинена довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які маю.ть значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтутьється на всебічному, повному і
об»єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові
витрати покладаються на позивача.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.1,2,4-3,22, 32,33,34,36,43,49,75, 82,84,85 ГПК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

В судовому 29.09..2014р. оголошено вступну
та резолютивну частини прийнятого по
справі рішення. Повний текст рішення
виготовлено та підписано 06.10.2014р.

Головуючий суддя
Кітаєва С.Б.

суддя
Мороз Н.В.

суддя
Петрашко М.М.