ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.10.14 Справа № 904/6207/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мізол", м. Львів

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Завод Майстер-Профі
Україна", м. Дніпропетровськ

про стягнення 45 756, 82 грн.

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: Сбєжнєв Ю.О. - представник
за дов. б/н від 29.08.14

від відповідача: не з'явились

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Мізол" звернулось до
Господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Завод
Майстер-Профі Україна" про стягнення
основного боргу у розмірі 30130, 65 грн.,
пені у сумі 1953, 12 грн., штрафу у сумі 9039,
19 грн., інфляційних втрат у розмірі 3865, 25
грн. та трьох відсотків річних у сумі 777,
61 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань за договором
купівлі-продажу № ДНФ 54 від 12.07.2013, в
частині повної та своєчасної оплати
отриманого товару.

Ухвалою господарського суду від 20.08.2014
порушено провадження у справі та її
розгляд призначено на 08.09.2014.

Ухвалою суду від 08.09.2014 розгляд справи
відкладено на 06.10.2014.

У судовому засіданні 06.10.2014 позивач
подав заяву від 03.10.2014, в якій зазначив,
що підчас розрахунку пені та трьох
відсотків річних ним була здійснена
описка, а саме розрахунковий період
визначено з 21.08.2013, в той час як пеня та
три відсотки річних нараховувались з
21.09.2013. Розмір пені та трьох відсотків
річних (згідно розрахунку) розрахунку
залишились незмінними.

Відповідач явку повноважного
представника у судове засідання не
забезпечив, відзив на позовну заяву та
інші витребуванні судом документи не
надав, про причини неявки суд не
повідомив. Про дату, час та місце
судового засідання був повідомлений
належним чином, що підтверджується
поштовими повідомленнями про вручення
цінних листів (арк. с. 33-34).

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

У судовому засіданні 06.10.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно та повно з'ясувавши
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

12.07.2013 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Мізол" (далі -
позивач, продавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Завод
Майстер-Профі Україна" (далі -
відповідач, покупець) було укладено
договір купівлі-продажу № ДНФ 54 (далі -
договір).

Відповідно до п. 1.1 договору продавець
зобов'язується протягом дії даного
договору передати покупцеві товар -
Утеплювач Rockwool SPANROCK S 102/1200/630 - 997, 92 м. кв.,
а покупець зобов'язується прийняти
товар і оплатити його на умовах
договору.

Згідно з п. 1.2 договору найменування,
кількість, асортимент і ціни товару,
який продавець зобов'язаний передати
за цим договором, а також терміни
передання окремих партій товару
встановлені у специфікації, що
укладається сторонами при підписанні
цього договору і є його невід'ємною
частиною.

Ціна на товар визначається сторонами в
специфікації на момент підписання
договору (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору продавець
зобов'язаний передати товар покупцю у
відповідній кількості та належної
якості, а також у термін, визначений
специфікацією.

Згідно з п. 3.2 договору передача партії
товару здійснюється за накладними на
підставі довіреності уповноваженого
представника покупця.

Розрахунок за відвантажений товар
здійснюється у національній валюті
України - гривні шляхом перерахування
покупцем грошової суми у розмірі 100 %
вартості партії товару на
розрахунковий рахунок продавця
протягом 21 календарних днів з моменту
передання товару покупцеві (п. 4.1
договору).

Відповідно до специфікації № 1 до
договору сторони погодили поставку
утеплювача Rockwool SPANROCK S 102/1200/630 у
кількості 997, 92 кв.м на загальну суму 82436,
17 грн. (арк. с. 10).

Відповідно до накладної № 1489798 від
30.08.2013 позивач поставив, а відповідач,
на підставі довіреності від 30.08.2013 № 767,
прийняв товар на суму 80130, 65 грн., (арк. с.
11-12).

Відповідач здійснив часткову оплату
поставленого товару у розмірі 50000 грн.,
що підтверджується банківськими
виписками від 30.08.2014 на суму 40000 грн. та
від 09.02.2013 на суму 10000 грн. (арк. с. 37-38)

Таким чином, несплаченою залишається
вартість поставленого товару у розмірі
30130, 65 грн.

Позивач надіслав на адресу відповідача
претензію від 18.03.2014 вих. № б/н, в якій
просив терміново погасити існуючу
заборгованість у розмірі 30130, 65 грн.
Відповідач отримав дану претензію
22.04.2014, що підтверджується поштовим
повідомленням про вручення цінного
листа (арк. с. 14). Однак, відповідач
залишив дану претензію без відповіді,
борг не сплатив.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України (далі - ГК України),
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України,
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 265 ГК України встановлено,
що за договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та
ст. ст. 525, 526 ЦК України цивільні та
господарські зобов'язання мають бути
виконані належним чином відповідно до
закону та договору. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

На час розгляду спору у господарському
суді відповідачем не заперечено факт
отримання товару за представленою
накладною та не надано доказів повної
оплати або повернення переданого
товару на суму 30130, 65 грн., а відтак,
позовна вимога про стягнення з
відповідача суми основного боргу
підлягає задоволенню у повному обсязі
в розмірі 30130, 65 грн.

У зв'язку з несвоєчасним виконання
відповідачем своїх зобов'язань щодо
оплати поставленого товару, позивач
нарахував відповідачу пеню у розмірі
1953, 12 грн. за період з 21.09.2013 по 21.03.2014 та
штраф у розмірі у сумі 9039, 19 грн.

Відповідно до положень ст. 610
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 7.4 договору передбачено, що у
разі порушення покупцем строку
платежу, встановленого п. 4.1 договору
цього договору, покупець зобов'язаний,
на вимогу продавця, сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми такого платежу за кожен день
прострочення.

Якщо прострочення оплати триває більше
3 днів, покупець, на вимогу продавця,
додатково сплачує штраф у розмірі 30 %
від вартості отриманого, але не
оплаченого товару (п. 7.5 договору).

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання. У разі, якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського
кодексу України, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст.
217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу
України, застосовуються господарські
санкції, зокрема, штрафні санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює
договірні правовідносини між
платниками і одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
невчасне виконання грошових
зобов'язань, є Закон України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.1996 № 543/96, відповідно до статті 3
якого, розмір пені за порушення
грошового зобов'язання розраховується
із суми простроченого платежу і не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Частиною шостою статті 232
Господарського кодексу України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Чинне законодавство допускає
можливість одночасного стягнення з
учасника господарських відносин, що
порушив господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені, які не є
окремими та самостійними видами
юридичної відповідальності (постанова
Верховного Суду України від 27.04.22012 та
постанова Вищого господарського суду
України від 16.06.2012 у справі №06/5026/1052/2011).

Відповідно до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
перевіривши правильність нарахування
пені та штрафу, задовольняє дані вимоги
повністю, а саме пеню у розмірі 1953, 12
грн. та штраф у сумі 9039, 19 грн.

Також, за порушення відповідачем
виконання грошового зобов'язання
позивачем нараховано три відсотки
річних за період з 21.09.2013 по 31.07.2014 у
розмірі 777, 61 грн. та інфляційні втрати
за період 01.10.2013 по 01.07.2013 у сумі 3856, 25
грн.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошових
зобов'язань на вимогу кредитора,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 відсотка річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з рахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отримання компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання
боржником грошового зобов'язання
виникають нові додаткові зобов'язання,
які тягнуть за собою втрату
матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є
збільшенням суми основного боргу у
зв'язку з девальвацією грошової
одиниці України, а три відсотки річних
є платою за користування чужими
коштами в цей період прострочки
виконання відповідачем його
договірного зобов'язання, і за своєю
правовою природою вони є самостійними
способами захисту цивільних прав і
забезпечення виконання цивільних
зобов'язань.

Відповідно до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
перевіривши правильність нарахування
трьох відсотків річних та інфляційних
втрат, задовольняє дані вимоги
повністю. а саме три відсотки річних у
сумі 777, 61 грн. та інфляційні втрати у
розмірі 3856, 25 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства, підтверджуються
належними та допустимими доказами, а
тому підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 ГПК України,
стягуються з відповідача на користь
позивача пропорційно задоволеним
вимогам, а саме у розмірі 1817 грн.

Керуючись ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Завод Мастер-Профі
Україна» (49079, м. Дніпропетровськ, вул.
Курсантська, 23, ідентифікаційний код
30888419) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мізол» (79022, м. Львів,
вул. Городоцька, 174,
ідентифікаційний код 33895476) основний
борг у розмірі 30130, 65 грн., пеню у сумі 1953,
12 грн., штраф у розмірі 9039, 19 грн., три
відсотки річних у розмірі 777, 61 грн.,
інфляційні втрати у сумі 3856, 25 грн. та
1827 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 08.10.2014

Суддя В.І. Ярошенко