ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2014 року
Справа № 904/588/13-г

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Вечірка І.О.
(доповідач)

суддів: Джихур О.В., Лисенко
О.М.

секретар: Валяр М.Г.

Зміна складу колегії суддів відбулась
на підставі розпорядження голови суду
Євстигнеєва О.С. № 648 від 01.10.2014 року.

за участю:

від арбітражного керуючого: Ричкова
Ю.А., представник, довіреність № 2466 від
20.05.2014;

від УПФУ: Борисенко Т.В., представник,
довіреність № 6675/01/40 від 31.12.2012;

від ДП "Придніпровська залізниця":
Пащук В.В., представник, довіреність № 12
від 01.01.2014;

ОСОБА_5, кредитор, паспорт серія НОМЕР_1
від 05.10.2010;

інші учасники судового процесу в
судове засідання не з'явились, про час
та місце судового засідання
повідомлені належним чином.

розглянувши апеляційну скаргу
арбітражного керуючого Остапенка
Євгена Сергійовича, м. Дніпропетровськ

на ухвалу господарського суду
Дніпропетровської області від 05.06.2014
року

у справі № 904/588/13-г

за заявою Управління Пенсійного
фонду України в Бабушкінському районі
м. Дніпропетровська

до боржника Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Сферастрой-інвест", м.
Дніпропетровськ

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 05.06.2014
року у справі № 904/588/13-г (суддя Примак
С.М.) відмовлено в задоволенні
клопотання ліквідатора Остапенка Є.С.
№ 02/07/451 від 18.04.2014 року. Затверджено
ліквідаційний баланс та звіт
ліквідатора Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сферастрой-інвест",
м. Дніпропетровськ.
Ліквідовано юридичну особу -
Товариство з обмеженою відповідністю
"Сферастрой-інвест", м. Дніпропетровськ.
Провадження у справі припинено.

Не погодившись із винесеною ухвалою,
арбітражний керуючий Остапенко Є.С.
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати ухвалу господарського суду в
частині відмови у задоволенні
клопотання про затвердження звіту про
оплату послуг і відшкодування витрат
ліквідатора та стягнення коштів на
оплату послуг і відшкодування витрат
ліквідатора пропорційно до визнаних
кредиторських вимог; прийняти нове
рішення, яким задовольнити зазначене
клопотання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
закон не пов'язує наявність або
відсутність майна у боржника з
можливістю задоволення клопотання
арбітражного керуючого про оплату
послуг, відшкодування витрат у справі
про банкрутство. Отже, коли оплата
послуг арбітражного керуючого
здійснюється не за рахунок коштів,
одержаних від продажу майна боржника,
чи коштів, одержаних в результаті
виробничої діяльності боржника, то
така оплата послуг повинна
здійснюватись за рахунок коштів
кредиторів.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
07.07.2014 року апеляційну скаргу
арбітражного керуючого Остапенка
Євгена Сергійовича залишено без змін.
Ухвалу господарського суду
Дніпропетровської області від 05.06.2014
року у даній справі в частині відмови
ліквідатору Остапенко Є.С. у
задоволенні клопотання № 02-07/451 від
18.04.2014 року залишено без змін (т. 2, а. с.
191-192).

Постановою Вищого господарського суду
України від 28.08.2014 року касаційну
скаргу арбітражного керуючого
Остапенка Євгена Сергійовича
задоволено частково. Постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 07.07.2014 року
скасовано. Справу передано на новий
розгляд до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду (т. 2,
а. с. 226-231).

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
01.10.2014 року розгляд справи призначено у
судовому засіданні на 14.10.2014 року.

Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.
Дніпропетровську у відзиві на
апеляційну скаргу просило апеляційну
скаргу арбітражного керуючого
Остапенка Є.С. залишити без
задоволення, а ухвалу господарського
суду Дніпропетровської області від
05.06.2014 року у даній справі про відмову в
задоволенні клопотання про оплату
послуг та відшкодування витрат
арбітражного керуючого Остапенка Є.С.
залишити без змін.

Управління Пенсійного фонду України в
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська в запереченнях на
апеляційну скаргу та його представник
в судовому засіданні просили відмовити
в задоволенні апеляційної скарги,
оскаржувану ухвалу залишити без змін
та покласти судові витрати на
скаржника.

Державне підприємство "Придніпровська
залізниця" у відзиві на апеляційну
скаргу та його представник в судовому
засіданні просили залишити ухвалу
господарського суду Дніпропетровської
області від 05.06.2014 року без змін,
апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Кредитор ОСОБА_5 в судовому засіданні
надав пояснення по апеляційній скарзі,
просив оскаржувану ухвалу в частині
оплати послуг та витрат ліквідатора
залишити без змін.

Інші учасники провадження у справі
наданими їм процесуальними правами не
скористалися та не забезпечили явку у
судове засідання своїх повноважних
представників.

Беручи до уваги те, що неявка інших
представників не перешкоджає
перегляду справи по суті, матеріали
справи є достатніми для розгляду
справи, всі необхідні письмові докази
по справі були надані до місцевого
господарського суду, колегія суддів
дійшла висновку про розгляд
апеляційної скарги у відсутності
вказаних учасників провадження.

Заслухавши пояснення представників
скаржника, кредиторів, арбітражного
керуючого, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
повноту з'ясування та доведеність всіх
обставин, що мають значення для справи
судова колегія апеляційного
господарського суду приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково,
виходячи з наступного.

Провадження у справі про банкрутство
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сферастрой-інвест",
м. Дніпропетровськ порушено ухвалою
господарського суду Дніпропетровської
області від 18.01.2013 року за заявою
Управління Пенсійного фонду України в
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська з урахуванням
особливостей, передбачених статтею 52
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (т. 1, а. с. 1).

Постановою господарського суду
Дніпропетровської області від 07.03.2013
року визнано відсутнього боржника -
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Сферастрой-інвест"
банкрутом. Відкрито ліквідаційну
процедуру у справі строком на 6 місяців
(до 07.09.2013 року). Призначено
ліквідатором банкрута арбітражного
керуючого Остапенка Євгена
Сергійовича, якого зобов'язано вчинити
певні дії (т. 1, а. с. 60-62).

Строк ліквідаційної процедури
банкрута неодноразово продовжувався
(т. 1, а. с. 181, 185-186, 216-217, 229-230).

18.04.2014 року арбітражним керуючим
Остапенко Є.С. подано до господарського
суду клопотання про затвердження звіту
про оплату послуг та відшкодування
витрат ліквідатора та стягнення коштів
на оплату послуг та відшкодування
витрат ліквідатора пропорційно до
визнаних кредиторських вимог № 02-07/451
від 18.04.2014 року (т. 2, а. с. 11-18).

18.04.2014 року арбітражним керуючим
Остапенко Є.С. до господарського суду
також подано для затвердження звіт
ліквідатора з додатками та
ліквідаційний баланс боржника (т. 2, а. с.
59-132).

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 23.04.2014
року звіт ліквідатора та клопотання №
02-07/451 від 18.04.2014 року призначено для
розгляду в судовому засіданні на 20.05.2014
року (т. 2, а. с. 133-134).

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 20.05.2014
року відкладено розгляд звіту
ліквідатора та клопотання № 02-07/451 від
18.04.2014 року на 05.06.2014 року (т. 2, а. с. 137-138).

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 05.06.2014
року відмовлено в задоволенні
клопотання ліквідатора Остапенка Є.С.
№ 02/07/451 від 18.04.2014 року. Затверджено
ліквідаційний баланс та звіт
ліквідатора Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сферастрой-інвест",
м. Дніпропетровськ. Ліквідовано
юридичну особу - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Сферастрой-інвест",
м. Дніпропетровськ. Провадження у
справі припинено (т. 2, а. с. 143-146).

Розглядаючи питання про законність та
обґрунтованість ухвали господарського
суду від 05.06.2014 року, колегія суддів
апеляційного господарського суду
враховує наступне.

Згідно із пунктом 1-1 Прикінцевих та
перехідних положень (Х розділ) Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (надалі -
Закон) (в редакції, що діє з 19.01.2013 року)
положення цього Закону застосовуються
господарськими судами під час розгляду
справ про банкрутство, провадження в
яких порушено після набрання чинності
цим Законом.

В пункті 40 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України
№ 01-06/606/2013 від 28.03.2013 року "Про Закон
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції
Закону України від 22.12.2011 року № 4212-VІ)"
(з наступними змінами та доповненнями)
зазначено, норми нової редакції Закону
у справах про банкрутство відсутнього
боржника не застосовуютьсь, оскільки
процедура банкрутства такого боржника
цією редакцією Закону не передбачена.
Тому заява (заяви) про порушення справи
про банкрутство відсутнього боржника,
подана (подані) до 19.01.2013 року,
розглядаються за правилами
попередньої редакції Закону. Оскільки
провадження у даній справі було
порушено 18.01.2013 року, то при розгляді
справи судом застосовуються норми
Закону в редакції, що діяла станом на
18.01.2013 року.

Відповідно до статті 4-1
Господарського процесуального кодексу
України господарські суди розглядають
справи про банкрутство у порядку
провадження, передбаченому цим
Кодексом, з урахуванням особливостей,
встановлених Законом України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону
провадження у справах про банкрутство
регулюється цим Законом, Господарським
процесуальним кодексом України, іншими
законодавчими актами України.

Скасовуючи постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 07.07.2014 року у
даній справі та направляючи справу на
новий розгляд до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду,
Вищий господарський суд України в
своїй постанові від 28.08.2014 року
зазначив, що вирішення питання щодо
оплати послуг арбітражного керуючого
та відшкодування понесених ним витрат
нероздільно пов'язано з ліквідаційною
процедурою боржника, що відображена у
поданих ліквідатором Звіті та
ліквідаційному балансі. Зважаючи на
особливість прийнятої місцевим
господарським судом ухвали (якою, окрім
вирішення поданого ліквідатором
клопотання, одночасно затверджено
ліквідаційний баланс та звіт
ліквідатора боржника, ліквідовано
юридичну особу боржника та припинено
провадження у справі) апеляційному
господарському суду необхідно дати
оцінку здійсненій процедурі
банкрутства в цілому, в тому числі, й
щодо правомірності визнання боржника
банкрутом, що є необхідною передумовою
для застосування передбачених чинним
законодавством процедур у справі про
банкрутство, зокрема здійснення
ліквідаційної процедури. Вищий
господарський суд України звернув
увагу, що при новому розгляді справи
суду необхідно врахувати наведене,
всебічно і повно з'ясувати та
перевірити всі фактичні обставини
справи, надати об'єктивну оцінку
доказам, які мають юридичне значення
для її розгляду, правильно застосувати
норми матеріального та процесуального
права.

Ухвала суду про затвердження звіту
ліквідатора, ліквідаційного балансу є
за своєю правовою природою судовим
рішенням, яке підсумовує хід
ліквідаційної процедури, в якому
необхідно повно відобразити обставини,
що мають значення для даної справи
(вчинення належних дій по виявленню
активів та пасивів боржника, зокрема,
виявлення ліквідатором кредиторів та
дотримання їх процесуальних прав під
час розгляду їх грошових вимог,
доведення неможливості відновлення
платоспроможності боржника внаслідок
вжитих ліквідатором заходів, доведення
неможливості задоволення визначених
ліквідатором вимог кредиторів з
наслідками його ліквідації), висновки
суду про встановлені обставини і їх
правові наслідки повинні бути
вичерпними, відповідати дійсності та
підтверджуватися достовірними
доказам, дослідженими в судовому
засіданні.

Разом з тим, ухвала суду про
затвердження звіту ліквідатора та
ліквідаційного балансу є судовим
актом, який не тільки встановлює
обставини відсутності майна боржника
для задоволення вимог кредиторів, дає
оцінку повноті дій ліквідатора в ході
ліквідаційної процедури, але також
підсумовує хід процедури банкрутства
та припиняє провадження у справі про
банкрутство.

В зв'язку з цим, у підсумковому
засіданні суду необхідно дати оцінку в
цілому здійсненій процедурі
банкрутства, а у випадку, якщо судом
першої інстанції не досліджувались
обставини обґрунтованості порушення
провадження у справі про банкрутство
при введенні ліквідаційної процедури -
дати їм оцінку в судовому засіданні при
затвердженні звіту ліквідатора та
ліквідаційного балансу.

Вимогами статті 2 Господарського
процесуального кодексу України та
частини 2 статті 6 Закону передбачено,
що господарський суд порушує справу
про банкрутство за письмовою заявою
кредитора або боржника.

За заявою кредитора справа про
банкрутство порушується господарським
судом за наявності підстав,
передбачених у частині 3 статті 6
Закону.

Згідно частини 3 статті 6 Закону справа
про банкрутство порушується, якщо
безспірні вимоги кредитора до боржника
сукупно складають не менше трьохсот
мінімальних розмірів заробітної плати,
які не були задоволені боржником
протягом трьох місяців після
встановленого для їх погашення строку,
якщо інше не передбачено цим Законом.

Положення статті 52 Закону передбачають
особливості порушення справи про
банкрутство відсутнього боржника.

Відповідно до вимог статті 52 Закону у
разі, якщо громадянин-підприємець -
боржник або керівні органи боржника
юридичної особи відсутні за її
місцезнаходженням, або у разі
ненадання боржником протягом року до
органів державної податкової служби
згідно із законодавством податкових
декларацій, документів фінансової
звітності, а також за наявності інших
ознак, що свідчать про відсутність
підприємницької діяльності боржника,
заява про порушення справи про
банкрутство відсутнього боржника може
бути подана кредитором незалежно від
розміру його вимог до боржника та
строку виконання зобов'язань.

Обов'язковою умовою порушення справи
про банкрутство відсутнього боржника є
визначена статтею 1 та частиною 3 статті
6 Закону наявність безспірних вимог до
боржника, якими в силу статті 1 Закону є
вимоги кредиторів, визнані боржником, а
також інші вимоги кредиторів,
підтверджені виконавчими документами
чи розрахунковими документами, за
якими відповідно до законодавства
здійснюється списання коштів з
рахунків боржника.

Відповідно до частини 1 статті 52 Закону
заява про порушення справи про
банкрутство відсутнього боржника може
бути подана кредитором незалежно від
розміру вимог кредитора до боржника та
строку виконання зобов'язань
боржником.

Отже, за змістом частини 3 статті 6,
частин 1, 8 статті 7 Закону справа про
банкрутство порушується господарським
судом лише у разі підтвердження
кредитором своєї вимоги до
неплатоспроможного боржника
документами, що свідчать про їх
безспірність.

Характеру безспірних вимоги
кредиторів набувають, якщо вони
підтверджуються документами, які
кредитор повинен додати до заяви про
порушення справи про банкрутство.

Відповідна правова позиція викладена,
зокрема, в постанові Верховного Суду
України від 22.09.2009 року у справі № 50/74.

Вищезазначені документи не можуть бути
надані суду після порушення справи про
банкрутство, оскільки на відміну від
позовного провадження, порушення
справи про банкрутство тягне за собою
ряд правових наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи,
Управління Пенсійного фонду України в
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська звернулось до
господарського суду з заявою про
порушення провадження у справі про
банкрутство відсутнього боржника -
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сферастрой-інвест",
м. Дніпропетровськ (т. 1, а. с. 2-42).

В своїй заяві заявник посилався на те,
що боржником своєчасно не сплачуються
внески на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування. Станом на 04.01.2013
року заборгованість Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Сферастрой-інвест" перед Управлінням
ПФУ в Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська по сплаті внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування складає 31 093,64 грн. Остання
звітність до Управління Пенсійного
фонду України в Бабушкінському районі
м. Дніпропетровська була надана за
листопад 2009 року.

На підтвердження своїх вимог
кредитором подано копії: постанови про
відкриття виконавчого провадження від
02.04.2012 року (т. 1, а. с. 34), постанови про
повернення виконавчого документа
стягувачеві від 28.12.2012 року (т. 1, а. с. 35),
вимоги про сплату боргу № Ю-0257 від
02.09.2011 року (т. 1, а. с. 36), постанови про
повернення виконавчого документа
стягувачеві від 09.01.2012 року (т. 1, а. с. 37),
виконавчого листа № 2а-556/10/0470 від 01.07.2011
року (т. 1, а. с. 38), постанови про
повернення виконавчого документа
стягувачеві від 09.01.2012 року (т. 1, а. с. 41),
виконавчого листа № 2-а-9642/09/0470 від
01.09.2010 року (т. 1, а. с. 41-42).

В обґрунтування відсутності
підприємницької діяльності боржника
ініціюючий кредитор посилався на факт
подання останньої податкової
звітності до Державної податкової
інспекції у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська 20.12.2010 року, що
підтверджується листом № 33366/18-313-3 від
17.12.2012 року (т. 1, а. с. 13-15).

Пунктом 20.1.4 Податкового Кодексу
України передбачено, що органи
державної податкової служби мають
право проводити перевірки платників
податків (крім Національного банку
України) в порядку, встановленому цим
Кодексом.

Статтею 78 Податкового Кодексу України
передбачено, що позапланова перевірка
здійснюється за наявності обставин, в
тому числі, коли платником податків не
подано в установлений законом строк
податкову декларацію або розрахунки,
якщо їх подання передбачено законом
(пункт 78.1.2 Податкового Кодексу
України).

Позапланова перевірка здійснюється на
підставі виникнення зазначених
обставин за рішенням керівника
податкового органу, яке оформлюється
наказом.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів апеляційного господарського
суду приходить до висновку, що
встановлення факту неподання
платником податків у встановлений
строк податкових декларацій
відноситься до компетенції органів
державної податкової служби, які з
вказаних підстав, можуть ініціювати
порушення провадження у справі про
банкрутство відсутнього боржника.

За таких обставин, лист ДПІ щодо дати
подання податкової звітності, на який
посилається ініціюючий кредитор в
своїй заяві про порушення провадження
у справі про банкрутство, з огляду на
приписи частини 2 статті 34
Господарського процесуального кодексу
України не може бути визнано судом
належним доказом для визначення
підстав для порушення справи про
банкрутство за заявою органів
Пенсійного фонду України.

Така ж правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України у справі № 12/5009/6155/11 від 15.05.2012
року.

Враховуючи вимоги статті 52 Закону в
якості підстави ініціювання справи про
банкрутство боржника за заявою
будь-кого з суб'єктів підприємницької
діяльності, має бути доведений
належними доказами факт відсутності
юридичної особи за її
місцезнаходженням.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців" від
15.05.2003 року № 755-ІV (надалі - Закон про
державну реєстрацію) місцезнаходження
юридичної особи - це адреса органу або
особи, які відповідно до установчих
документів юридичної особи або закону
виступають від її імені.

Частинами 1, 2 статті 17 Закону про
державну реєстрацію передбачено, що
відомості про юридичну особу
включаються до Єдиного державного
реєстру шляхом внесення записів на
підставі відомостей з відповідних
реєстраційних карток та відомостей, що
надаються юридичних особами
державному реєстратору за
місцезнаходженням реєстраційної
справи згідно закону. При цьому до
Єдиного державного реєстру вносяться,
зокрема, відомості щодо
місцезнаходження, відомості про органи
управління юридичної особи та такі
відомості вважаються достовірними
згідно з частиною 1 статті 18 цього
Закону та можуть бути використані у
справі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін.

У зв'язку з цим, під час встановлення
факту відсутності керівних органів
боржника - юридичної особи за її
місцезнаходженням як ініціюючий
кредитор, так і суд мають керуватися
відомостями, що містяться в Єдиному
державному реєстрі (постанова
Верховного Суду України від 22.05.2007 року
у справі № 21/19-06-518).

Згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу
України місцезнаходженням юридичної
особи є фактичне місце ведення
діяльності чи розташування офісу, з
якого проводиться щоденне керування
діяльності юридичної особи (переважно
знаходиться керівництво) та
здійснюється управління та облік.

Копія довідки з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців, надана ініціюючим
кредитором господарському суду станом
на 17.12.2012 року не містила запису в
Єдиному державному реєстрі про
відсутність особи за її
місцезнаходженням (т. 1, а. с. 8-12).

Після порушення провадження у справі
про банкрутство ТОВ "Сферастрой-інвест"
судом першої інстанції було направлено
запит до Управління з питань державної
реєстрації юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців Дніпропетровської
міської ради з метою перевірки та
встановлення факту відсутності
боржника за його місцезнаходженням (т.
1, а. с. 43).

Відповідно до листа Управління з
питань державної реєстрації юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
Дніпропетровської міської ради № 11/27-126
від 05.02.2013 року Управління повідомило
господарський суд про те, що 11.07.2011 року
проведено реєстраційну дію за №
0008382 про внесення запису щодо
відсутності підтвердження відомостей
про Товариство з обмеженою
відповідальністю "Сферастрой-інвест"
(т. 1, а. с. 51).

Слід звернути увагу, що після
вищезазначеного запису до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців стосовно
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сферастрой-інвест"
були зроблені інші записи: № 2008382
від 19.04.2012 року про внесення змін до
відомостей про юридичну особу, що не
пов'язані зі змінами в установчих
документах; № 3008382 від 19.04.2012 року
про державну реєстрацію змін до
установчих документів юридичної особи;
№ 4008382 від 23.04.2012 року про
підтвердження відомостей про юридичну
особу; № 5008382 від 23.04.2012 року про
державну реєстрацію змін до установчих
документів юридичної особи (т. 1, а. с.
11-12).

Таким чином, інформація про внесення до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
відомостей про відсутність ТОВ
"Сферастрой-інвест" за його
місцезнаходженням до господарського
суду не надавалась.

Частиною 2 статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Таким чином, допустимими доказами, що
можуть підтверджувати дані про
відсутність керівних органів боржника
юридичної особи за її
місцезнаходженням, є витяг з Єдиного
державного реєстру про відомості, що
містяться в Реєстрі, чи довідка з
Єдиного державного реєстру про
наявність або відсутність в Реєстрі
інформації, яка запитується, зокрема,
щодо місцезнаходження юридичної особи.

Однак, докази, які б свідчили про
наявність реєстраційного запису в
Єдиному державному реєстрі про
відсутність Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сферастрой-інвест"
за його місцезнаходженням в матеріалах
справи відсутні.

На зазначені обставини суд першої
інстанції як при прийнятті постанови
про визнання ТОВ "Сферастрой-інвест"
банкрутом, так і розглядаючи звіт
ліквідатора та ліквідаційний баланс
банкрута не звернув увагу.

Одночасно із затвердженням звіту
ліквідатора та ліквідаційного балансу
ТОВ "Сферастрой-інвест" судом першої
інстанції оскаржуваною ухвалою від
05.06.2014 року було вирішено клопотання
ліквідатора Остапенка Є.С. про
затвердження звіту про оплату послуг
та відшкодування витрат ліквідатора,
стягнення коштів на оплату послуг та
відшкодування витрат ліквідатора
пропорційно до визнаних кредиторських
вимог.

Розглядаючи обґрунтованість ухвали
від 05.06.2014 року в частині відмови
ліквідатору Остапенку Є.С. в
задоволенні його клопотання №02-07/451 від
18.04.2014 року, апеляційний господарський
суд враховує наступне.

Відповідно до частини 14 статті 3-1
Закону звіт про оплату послуг,
відшкодування витрат арбітражного
керуючого затверджується рішенням
комітету кредиторів та ухвалою
господарського суду. Ухвала може бути
оскаржена у встановленому порядку.

При винесенні вказаної ухвали,
господарський суд надає правовий
аналіз підставам виникнення та
письмовим доказам, що підтверджують
розмір оплати послуг арбітражного
керуючого.

18.04.2014 року арбітражний керуючий
Остапенко Є.С. звернувся до
господарського суду з клопотанням про
затвердження звіту про оплату послуг
та відшкодування витрат арбітражного
керуючого (ліквідатора) Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Сферастрой-інвест" (т. 2, а. с. 11-13).

В своєму клопотанні арбітражний
керуючий Остапенко Є.С. просив:
затвердити звіт про оплату послуг та
відшкодування витрат ліквідатора у
справі про банкрутство Товариства з
обмеженою відповідністю
"Сферастрой-інвест"; стягнути з
кредиторів Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сферастрой-інвест",
вимоги яких визнані та включені до
реєстру вимог кредиторів, кошти на
оплату послуг та витрат, пов'язаних з
проведенням процедури ліквідації,
пропорційно до визнаних кредиторських
вимог.

При здійсненні ліквідатором заходів
щодо Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сферастрой-інвест"
не виявлено майно, яке можна було б
включити в ліквідаційну масу. Отже,
проведена ліквідатором робота
полягала в направленні запитів до
державних органів з метою отримання
інформації про майнові активи
банкрута.

Відмовляючи в задоволенні заявлених
вимог арбітражного керуючого
Остапенка Є.С. щодо затвердження звіту
про оплату послуг та відшкодування
витрат, місцевий господарський суд в
оскаржуваній ухвалі зазначив, що при
здійсненні покладених на арбітражного
керуючого Остапенка Є.С. обов'язків
ліквідатора у справі, йому було відомо,
що у банкрута немає ні майна, ні коштів.
Відтак у ліквідатора відсутні правові
підстави для отримання оплати послуг
арбітражного керуючого та
відшкодування його витрат за рахунок
кредиторів. Також, суд першої інстанції
посилався на те, що вказана правова
позиція підтверджується постановою
Вищого господарського суду України від
13.11.2013 року у справі № 24/904/200/2013.

Однак, із змісту зазначеної вище
постанови вбачається, що судом було
встановлено обставини, пов'язані із
бездіяльністю ліквідатора стосовно
розшуку майна банкрута та
безпідставним затягуванням
ліквідаційної процедури, що призвело
до штучного збільшення пасиву боржника
у вигляді витрат на оплату послуг
ліквідатора. Отже, у наведеному випадку
неналежне виконання ліквідатором
покладених на нього обов'язків стало
підставою для відмови в затвердженні
оплати його послуг.

Слід звернути увагу, що у даній справі
про банкрутство Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сферастрой-інвест"
факту неналежно виконання
ліквідатором покладених на нього
обов'язків господарським судом не
встановлено, натомість, суд першої
інстанції оскаржуваною ухвалою
затвердив поданий ліквідатором звіт та
ліквідаційний баланс.

Порядок встановлення та розподілу
витрат на оплату послуг арбітражного
керуючого у справі про банкрутство
відсутнього боржника нормами статті 52
Закону не визначений.

Однак, нормами частини 14 статті 3-1
Закону встановлений мінімальний
розмір такої винагороди (оплати
послуг), що не може складати менше двох
мінімальних заробітних плат.

Нормами ж частини 1 пункту 10 статті 3-1
Закону, якими врегульований загальний
порядок, умови та розмір оплати послуг
та відшкодування витрат арбітражного
керуючого у справі про банкрутство,
визначені три джерела оплати послуг та
відшкодування витрат арбітражного
керуючого у зв'язку із виконанням ним
своїх обов'язків:

- за рахунок коштів, одержаних від
продажу майна боржника;

- за рахунок коштів кредиторів;

- за рахунок коштів, одержаних у
результаті виробничої діяльності
боржника.

При цьому, слід зазначити, що
відповідно до норм пунктів 11, 12, 13
статті 3-1 Закону питання оплати послуг
арбітражного керуючого (розмір,
порядок оплати, створення фонду для
оплати послуг, розподіл відповідних
витрат між кредиторами тощо)
визначаються за рішенням комітету
кредиторів боржника, що затверджується
господарським судом.

Проте, виходячи з особливостей
здійснення спрощеної процедури
банкрутства щодо відсутнього боржника,
визначених нормами статті 52 Закону,
імперативний обов'язок щодо створення
комітету кредиторів боржника у справі
про банкрутство відсутнього боржника
не передбачений.

За відсутності ж виробничої діяльності
боржника, не виявлення у нього майна та
за відсутності рішення комітету
кредиторів щодо порядку розподілу між
кредиторами витрат на оплату послуг
ліквідатора у справі про банкрутство
та понесених ним витрат у
ліквідаційній процедурі,
відшкодування вказаних витрат має бути
покладено на ініціюючого кредитора, а
також, у разі виявлення - і на всіх інших
виявлених кредиторів у такій справі -
пропорційно визнаних вимог кожного
кредитора у справі.

При цьому, законодавець не ставить
вказаний порядок розподілу витрат на
оплату послуг ліквідатора в залежність
від майнового стану кожного кредитора
у справі про банкрутство боржника,
правового статусу кредитора (особа,
заснована на приватній чи державній
формі власності, державний орган,
громадська організація тощо), а також
від джерел фінансування того чи іншого
кредитора.

Відсутність рішення комітету
кредиторів та не виявлення у боржника
майнових активів для формування
ліквідаційної маси не є підставою для
відмови у затверджені оплати послуг
ліквідатора у справі про банкрутство
відсутнього боржника.

Відповідна правова позиція
підтверджується судовою практикою,
зокрема, викладеною в постановах
Вищого господарського суду України від
13.10.2011 року у справі № 2/24, від 10.04.2012 року
у справі № 5013/1965/11, від 30.10.2013 року у
справі № 5017/2752/2012, від
28.01.2014 року у справі № 2/8 та ін.

За вказаних обставин, у суду першої
інспекції не було будь-яких правових
підстав не розглядати по суті
клопотання арбітражного керуючого
щодо затвердження звіту про оплату
послуг та відшкодування понесених
витрат.

Із змісту оскаржуваної ухвали
вбачається, що формально винісши
ухвалу про відмову у задоволенні вимог
арбітражного керуючого Остапенка Є.С.,
суд першої інстанції фактично залишив
ці вимоги без розгляду, оскільки не
розглянув вимоги по суті, не з'ясував
питання про розмір, період нарахування
та джерела такої оплати. Судом також не
було надано оцінку стану виконання
ліквідатором покладених на нього
обов'язків, пов'язаних із здійсненням
ліквідаційної процедури банкрута.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
припустився порушення вимог Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" при розгляді
клопотання про затвердження звіту про
оплату послуг і понесених витрат
арбітражного керуючого Остапенка Є.С.

Вирішення питання щодо оплати послуг
арбітражного керуючого та
відшкодування понесених ним витрат
нероздільно пов'язано із станом
проведення ліквідаційної процедури
боржника, хід якої відображено у
поданих ліквідатором звіті та
ліквідаційному балансі.

Відмовляючи у задоволенні клопотання
арбітражного керуючого Остапенка Є.С.
про затвердження звіту про оплату
послуг та відшкодування витрат
арбітражного керуючого, затверджуючи
звіт ліквідатора, ліквідаційний баланс
боржника та припиняючи провадження у
справі, судом першої інстанції
належним чином не було досліджено
матеріали справи, звіт ліквідатора про
оплату послуг та відшкодування витрат,
ліквідаційний баланс боржника.

За таких обставин, суд передчасно
прийняв рішення про затвердження звіту
та ліквідаційного балансу банкрута і
припинення провадження у справі.

З огляду на зазначені вище обставини та
обов'язкові вказівки, що містяться в
постанові Вищого господарського суду
України від 28.08.2014 року у даній справі
ухвала господарського суду від 05.06.2014
року підлягає скасуванню як в
оскаржуваній частині щодо відмови
ліквідатору Остапенку Є.С. у
задоволенні його клопотання № 02-07/451
від 18.04.2014 року, так і в частині
затвердження звіту ліквідатора,
ліквідаційного балансу, ліквідації
юридичної особи та припинення
провадження у справі.

На підставі викладеного, апеляційний
господарський суд приходить до
висновку, що апеляційну скаргу
арбітражного керуючого Остапенка
Євгена Сергійовича необхідно
задовольнити частково. Ухвала
господарського суду Дніпропетровської
області від 05.06.2014 року підлягає
скасуванню. Справа № 904/588/13-г
передається на розгляд до
господарського суду Дніпропетровської
області.

Згідно з пунктом 7 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
28.03.2013 року № 01-06/606/2013 "Про Закон України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(із внесеними до нього доповненнями) у
разі скасування судових рішень, які
опосередковують рух справи про
банкрутство, у тому числі ухвали про
припинення провадження у справі,
справа (заява) передається на розгляд
(новий розгляд) до відповідного
господарського суду в іншому складі
суду.

Слід звернути увагу, що відповідно до
пункту 4.8 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 7 від
21.02.2013 року "Про деякі питання практики
застосування розділу VІ Господарського
процесуального кодексу України", якщо
судом апеляційної інстанції скасовано
ухвалу місцевого господарського суду з
числа зазначених у частині 7 статті 106
Господарського процесуального кодексу
України з передачею справи на розгляд
до суду першої інстанції, то розподіл
сум судового збору, пов'язаного з
розглядом відповідної апеляційної
скарги, здійснюється судом першої
інстанції за результатами розгляду ним
справи, згідно із загальними правилами
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 99,101,103,105,106
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний господарський суд
-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу арбітражного
керуючого Остапенка Євгена
Сергійовича, м.
Дніпропетровськ задовольнити
частково.

Ухвалу господарського суду
Дніпропетровської області від 05.06.2014
року у справі № 904/588/13-г
скасувати.

Справу № 904/588/13-г передати на розгляд до
господарського суду Дніпропетровської
області в іншому складі суду.

Копію постанови направити державному
реєстратору Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції (49004, м.
Дніпропетровськ, вул. Комсомольська,
буд. 48) для здійснення реєстраційних
дій щодо Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сферастрой-інвест"
().

Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку у двадцятиденний
строк до Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 16.10.2014 року.

Головуючий суддя
І.О. Вечірко

Суддя
О.В. Джихур

Суддя
О.М. Лисенко

Згідно з оригіналом

Помічник судді
О.В. Заболотна

16.10.2014