ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.10.2014 Справа № 920/877/13

за позовом Сумського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, м. Суми,

до відповідача Публічного
акціонерного товариства
«Сумихімпром», м. Суми,

про стягнення 2 329 960 грн. 77 коп.,

Суддя Жерьобкіна Є.А.

Представники:

Від позивача - Зінченко В.М.;

Від відповідача - Фанта Т.О.;

При секретарі судового засідання
Вдовенко Д.В.,

Суть спору: позивач подав позовну
заяву, в якій просить стягнути з
відповідача 2 329 960 грн. 77 коп., в тому
числі 2 316 064 грн. 47 коп.
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів у 2012
році відповідно до ст. 20 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», зокрема за
нестворення 61 робочого місця для
працевлаштування інвалідів, 13 896 грн. 30
коп. пені за несвоєчасну сплату
адміністративно-господарських
санкцій.

Рішенням господарського суду Сумської
області від 05.12.2013 року у справі
№ 920/877/13 у задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 21 січня 2014року,
рішення господарського суду Сумської
області від 5 грудня 2013 року у справі №
920/877/13 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 7 квітня 2014 року, рішення
господарського суду Сумської області
від 5 грудня 2013 року та постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 21 січня 2014 року
у справі № 920/877/13 скасовано, а
справу передано на новий розгляд
господарському суду Сумської області

Згідно зі ст. 11112 Господарського
процесуального кодексу України,
вказівки, що містяться у постанові
касаційної інстанції, є обов'язковими
для суду першої інстанції під час
нового розгляду справи.

При направленні справи на новий
розгляд постановою від 7 квітня 2014 року
у справі № 920/877/13, Вищим господарським
судом України вказано, що суди не
досліджували обставин щодо фактичного
створення відповідачем робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
необхідній кількості та чи відповідали
вони визначеним законом вимогам, якими
доказами це підтверджено; чи регулярно
подавались звіти за формою № 3-ПН до
центру зайнятості та чи містили вони
вичерпну інформацію про наявність на
підприємстві вільних робочих місць для
працевлаштування інвалідів протягом
звітного періоду.

Представник позивача наполягає на
задоволенні позовних вимог.

Відповідач проти позовних вимог
заперечує повністю вказуючи на те, що
ним вжито всіх необхідних заходів для
недопущення господарського
правопорушення, вина відповідача
відсутня, у зв'язку з чим не має підстав
для застосування
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
та нарахування пені.

Відповідач подав лист (вх. № 12774 від
06.10.2014року) про долучення до матеріалів
справи додаткових доказів, зокрема
акту комісії ПАТ "Сумихімпром" про
відмову у працевлаштуванні ОСОБА_4

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
наявні у справі докази, суд встановив:

Відповідно до ч. 7 ст. 12 Господарського
процесуального кодексу України,
господарським судам підвідомчі справи
у спорах з майновими вимогами до
боржника, стосовно якого порушено
справу про банкрутство, у тому числі
справи у спорах про визнання
недійсними будь-яких правочинів
(договорів), укладених боржником;
стягнення заробітної плати; поновлення
на роботі посадових та службових осіб
боржника, за винятком спорів,
пов'язаних із визначенням та сплатою
(стягненням) грошових зобов'язань
(податкового боргу), визначених
відповідно до Податкового кодексу
України, а також справ у спорах про
визнання недійсними правочинів
(договорів), якщо з відповідним позовом
звертається на виконання своїх
повноважень контролюючий орган,
визначений Податковим кодексом
України.

Відповідно до п. 1-1 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
положення цього Закону застосовуються
господарськими судами під час розгляду
справ про банкрутство, провадження в
яких порушено після набрання чинності
цим Законом.

Дана справа не є справою про
банкрутство, а тому вказана норма на
розгляд даної справи не
розповсюджується.

Ухвалою господарського суду Сумської
області від 24.10.2011року порушено
провадження у справі № 5021/2509/2011 за
заявою товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія з
управління активами «Промислові
інвестиції», м.Київ про банкрутство
Публічного акціонерного товариства
«Сумихімпром» (а.с. 37, том 2). Пунктом 5
вказаної ухвали введено мораторій на
задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою господарського суду Сумської
області від 30.10.2012 року введено
процедуру санації боржника - ПАТ
"Сумихімпром".

Згідно з абзацом четвертим частини
восьмої статті 23 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
до визнання боржника банкрутом спори
боржника з кредиторами, які мають
будь-які (незалежно від характеру
правовідносин) поточні вимоги до
боржника, вирішуються шляхом їх
розгляду у позовному провадженні
господарським судом, у провадженні
якого перебуває справа про
банкрутство.

Отже, в силу п. 7 ч. 1 ст. 12, ч. 9 ст. 16 ГПК
України та ч. 4 ст. 10, ст. 23 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
дана справа підвідомча та підсудна
господарському суду Сумської області
шляхом її розгляду у позовному
провадженні.

Відповідач ПАТ "Сумихімпром" є
юридичною особою та відповідно до
вимог Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" перебуває на обліку за місцем
реєстрації в Сумському обласному
відділенні Фонду соціального захисту
інвалідів.

Відповідно до наданого відповідачем
звіту форми 10-ПI за 2012 рік про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2012 рік, середньооблікова
чисельність штатних працівників
облікового складу Публічного
акціонерного товариства «Сумихімпром»
у 2012 році становила 4904 особи, з них
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність - 135 осіб. Разом з цим,
кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог ст. 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» становить 196 осіб.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач посилається на те, що в
порушення ст. 20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» відповідач не
сплатив самостійно суму
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів у 2012
році у встановлений законодавством
строк, внаслідок чого у останнього
утворилась заборгованість, що
становить 2 316 064 грн. 47 коп. За порушення
термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
відповідачу нараховано пеню в сумі 13 896
грн. 30 коп. за період з 16.04.2013року по
15.05.2013року.

В обґрунтування своїх заперечень проти
позову відповідач посилається на те, що
ним вжито всіх необхідних заходів для
недопущення господарського
правопорушення, вина відповідача
відсутня, у зв'язку з чим не має підстав
для застосування
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
та нарахування пені.

Дослідивши наявні в матеріалах докази
суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.
Виконанням нормативу робочих місць у
кількості, визначеній згідно з
частиною першою цієї статті,
вважається працевлаштування
підприємством, установою,
організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним. Підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи, в
яких за основним місцем роботи працює 8
і більше осіб, реєструються у
відповідних відділеннях Фонду
соціального захисту інвалідів за своїм
місцезнаходженням і щороку подають цим
відділенням звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів. Керівники
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, у разі незабезпечення
виконання нормативів робочих місць для
працевлаштування інвалідів, неподання
Фонду соціального захисту інвалідів
звіту про зайнятість та
працевлаштування інвалідів несуть
відповідальність у встановленому
законом порядку.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що повністю утримуються
за рахунок коштів державного або
місцевих бюджетів.
Адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою статті 19 цього Закону. При цьому
до правовідносин із стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, передбачених цим Законом, не
застосовуються строки, визначені
статтею 250 Господарського кодексу
України. Спори, що виникають із
правовідносин за статтями 19, 20 цього
Закону, вирішуються Фондом соціального
захисту інвалідів або в судовому
порядку. Фонд соціального захисту
інвалідів, його відділення мають право
захищати свої права та законні
інтереси, у тому числі в суді.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні».

Забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості. (ч. 1 ст. 18
Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
«Про зайнятість населення» ( у редакції
чинній на 2012 рік) інваліди, які не
досягли пенсійного віку, не працюють та
зареєстровані як такі, що шукають
роботу, визнаються безробітними.

Згідно з пунктом 6 статті 7 зазначеного
Закону підбір підходящої роботи для
інвалідів здійснюється відповідно до
їхніх професійних навичок, знань,
рекомендацій медико-соціальної
експертної комісії та з урахуванням
побажань інваліда.

Абзацом четвертим пункту 2 статті 19
Закону України «Про зайнятість
населення» (у редакції від 08.07.2011року)
визначено право державної служби
зайнятості направляти для
працевлаштування на підприємства, в
установи і організації всіх форм
власності при наявності там вільних
робочих місць (вакантних посад)
інвалідів, які звертаються до служби
зайнятості, відповідно до рівня їх
освіти і професійної підготовки та
рекомендацій МСЕК, наявних у них
кваліфікації і знань та з урахуванням
їх побажань.

З огляду на викладене, обов'язок по
працевлаштуванню інвалідів відповідно
до встановленого Законом нормативу
покладається як на роботодавців, так і
на державну службу зайнятості.

Разом з цим, обов'язок підприємства зі
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
працевлаштування.

Аналогічна правова позиція викладена
Верховним Судом України у постанові
від 2 квітня 2013 року у справі N 21-95а13.

Обов'язки роботодавців стосовно
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування визначені частиною
третьою статті 18 Закону, а саме:

а) виділення та створення робочих місць
для працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальних робочих місць.

Поняття робоче місце інваліда,
спеціальне робоче місце інваліда
визначено статтею 1 Закону України «Про
реабілітацію інвалідів в Україні» і
розуміється як:

робоче місце інваліда - місце або
виробнича ділянка постійного або
тимчасового знаходження особи у
процесі трудової діяльності на
підприємствах, в установах і
організаціях;

спеціальне робоче місце інваліда -
окреме робоче місце або ділянка
виробничої площі, яка потребує
додаткових заходів з організації праці
особи з урахуванням її індивідуальних
функціональних можливостей,
обумовлених інвалідністю, шляхом
пристосування основного і додаткового
устаткування, технічного обладнання
тощо.

Підбір робочого місця здійснюється
переважно на підприємстві, де настала
інвалідність, з урахуванням побажань
інваліда, наявних у нього професійних
навичок і знань, а також рекомендацій
медико-соціальної експертизи (частина
друга статті 18 Закону).

Виконанням нормативу робочих місць
вважається працевлаштування
роботодавцями інвалідів, для яких це
місце роботи є основним (частина п'ята
статті 19 Закону);

б) створення для інвалідів умов праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про реабілітацію інвалідів в Україні»
індивідуальна програма реабілітації -
комплекс оптимальних видів, форм,
обсягів, термінів реабілітаційних
заходів з визначенням порядку і місця
їх проведення, спрямованих на
відновлення та компенсацію порушених
або втрачених функцій організму і
здібностей конкретної особи до
виконання видів діяльності, визначених
у рекомендаціях медико-соціальної
експертної комісії.

Частиною 3 статті 23 зазначеного Закону
визначено, що індивідуальна програма
реабілітації інваліда є обов'язковою
для виконання органами виконавчої
влади, органами місцевого
самоврядування, реабілітаційними
установами, підприємствами,
установами, організаціями, в яких
працює або перебуває інвалід,
дитина-інвалід, незалежно від їх
відомчої підпорядкованості, типу і
форми власності.

Відповідно до пунктів 5, 8 Положення про
індивідуальну програму реабілітації
інваліда, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 23
травня 2007 р. N 757, індивідуальна програма
розробляється протягом одного місяця з
дня звернення інваліда до МСЕК і
розробляється за участю інваліда.

З огляду на викладене, створення
роботодавцями для інвалідів умов праці
з урахуванням індивідуальних програм
реабілітації неможливе без наявності
інваліда;

в) забезпечення інших
соціально-економічних гарантії,
передбачених чинним законодавством.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» з метою
реалізації творчих і виробничих
здібностей інвалідів та з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації
їм забезпечується право працювати на
підприємствах, в установах,
організаціях, а також займатися
підприємницькою та іншою трудовою
діяльністю, яка не заборонена законом.
Відмова в укладенні трудового договору
або в просуванні по службі, звільнення
за ініціативою адміністрації,
переведення інваліда на іншу роботу
без його згоди з мотивів інвалідності
не допускається, за винятком випадків,
коли за висновком медико-соціальної
експертизи стан його здоров'я
перешкоджає виконанню професійних
обов'язків, загрожує здоров'ю і безпеці
праці інших осіб, або продовження
трудової діяльності чи зміна її
характеру та обсягу загрожує
погіршенню здоров'я інвалідів;

г) надання державній службі зайнятості
інформації, необхідної для організації
працевлаштування інвалідів.

Відповідно до абзацу другого пункту 2
статті 19 Закону України "Про зайнятість
населення" державна служба зайнятості
має право одержувати від підприємств,
установ і організацій, незалежно від
форм власності, адміністративні дані
про наявність вакантних робочих місць,
у тому числі призначених для
працевлаштування інвалідів, характер і
умови праці на них, про всіх
вивільнюваних, прийнятих і звільнених
працівників та інформацію про
передбачувані зміни в організації
виробництва і праці, інші заходи, що
можуть призвести до вивільнення
працівників;

Процедуру подання інформації про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) для працевлаштування
інвалідів центру зайнятості визначено
Порядком подання підприємствами,
установами, організаціями та фізичними
особами, що використовують найману
працю, звітів про зайнятість і
працевлаштування інвалідів та
інформації, необхідної для організації
їх працевлаштування, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 31 січня 2007 р. N 70 Про реалізацію
статей 19 і 20 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні".

Інформацію про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад) для
працевлаштування інвалідів
роботодавці подають центру зайнятості
за місцем їх реєстрації як платників
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом;

Інструкцією щодо заповнення форми
звітності №3-ПН «Звіт про наявність
вакансій», затвердженою наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 19 грудня 2005 р. N 420,
зареєстрованою в Міністерстві юстиції
України 21 грудня 2005 р. за N 1534/11814 (чинна
станом на 2012 рік) встановлено, що
підприємства, установи й організації,
їх структурні підрозділи та філії
незалежно від форми власності та
господарювання повинні за наявності
вакансій у повному обсязі подавати
інформацію про наявність вільних
робочих місць (вакансій) центрам
зайнятості за місцем їх реєстрації як
платника страхових внесків.

д) звітування Фонду соціального
захисту інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Правила подання роботодавцями звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів відділенням Фонду та
інформації про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад)
передбачено Порядком подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування.

Звіт про зайнятість і працевлаштування
інвалідів роботодавці подають
(надсилають рекомендованим листом)
щороку до 1 березня відділенням Фонду, в
яких вони зареєстровані, за формою N
10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів". Порядок
складання звіту встановлено
Інструкцією щодо заповнення форми
звітності N 10-ПІ (річна) "Звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів".

Таким чином, при розгляді даної справи
потрібно встановлювати такі обставини:
створення робочих місць відповідно до
встановленого нормативу; інформування
центру зайнятості про наявність
вільних робочих місць (вакантних
посад); спрямування центрами
зайнятості інвалідів до роботодавців
та випадки безпосереднього звернення
інвалідів до роботодавців з питань
працевлаштування; причини не
працевлаштування роботодавцями
інвалідів.

Крім цього, статтею 218 Господарського
кодексу України встановлено, що
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Отже, підставою застосування
адміністративно-господарської санкції
є наявність
адміністративно-господарського
правопорушення - винного,
протиправного невиконання чи
неналежного виконання суб'єктом
господарювання своїх зобов'язань,
передбачених чинним законодавством, що
порушує права інших осіб.

При вирішенні питання про
правомірність стягнення
адміністративно-господарських санкцій
слід виходити із загальних норм права
відносно відповідальності за
порушення зобов'язань та встановлення
в діях або бездіяльності роботодавця
складу правопорушення з метою
застосування юридичної
відповідальності у вигляді
адміністративно-господарських
санкцій. При цьому юридична
відповідальність настає за наявності
сукупності таких умов: протиправної
поведінки (дії чи бездіяльності) особи;
шкідливого результату такої поведінки
(шкоди); причинного зв'язку між
протиправною поведінкою і шкодою; вини
особи.

Як вказано вище, обов'язки роботодавців
стосовно забезпечення прав інвалідів
на працевлаштування визначені
частиною третьою статті 18 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні». А
саме, підприємства, установи,
організації, фізичні особи, які
використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідачем в період з 01.01.2012 по 31.12.2012
було виділено робочі місця за різними
спеціальностями для працевлаштування
інвалідів, що підтверджуються штатним
розписом керівників, спеціалістів,
службовців та робітників ПАТ
«Сумихімпром» для працевлаштування
інвалідів, що введено в дію з 01.01.2012року,
загальна кількість штатних одиниць - 204.
(а.с. 188-194, том 2).

Протягом 2012 року відповідач повідомляв
Сумській міський центр зайнятості про
наявність вакантних місць для
працевлаштування інвалідів шляхом
подачі звітів форми №3-ПН, зокрема
звіти станом на 12.01.2012року, 31.01.2012року,
29.02.2012року, 31.03.2012року, 30.04.2012року,
31.05.2012року, 10.07.2012року, 31.07.2012року,
31.08.2012року, 30.09.2012року, 11.10.2012року,
31.10.2012року, 21.11.2012року, 30.11.2012року,
31.12.2012року із заповненням графи 15.

Відповідачем протягом 2012 року
додатково подавалась інформація про
наявність вакантних місць для
працевлаштування інвалідів в Сумську
обласну Всеукраїнську громадську
організацію інвалідів «Союз Чорнобиль
України» (листи № 89-2764 від 22.03.2012рроку,
№ 89-3671 від 26.04.2012року, № 89-4621 від
30.05.2012року, № 89/5442 від 27.06.2012року, № 89-6038
від 23.07.2012року, № 89-7153 від 30.08.2012року, №
89-775 від 28.09.2012року, № 89-8623 від 30.10.2012року,
№ 89-9329 від 26.11.2012року, № 89-9991 від
25.12.2012року), Сумську міську громадську
організацію інвалідів України «Доля»
(листи № 89-2767 від 22.03.2012року, № 89-3679 від
26.04.2012року, №89-4614 від 30.05.2012року, № 89-5440
від 27.06.2012року, №89-7157 від 30.08.2012року, №
89-7759 від 28.09.2012року, № 89-9331 від
26.11.2012року, № 89-9992 від 25.12.2012року),
Зарічну МСЕК (листи № 89-2770 від
22.03.2012року, № 89-3676 від 26.04.2012року, №89-4619
від 30.05.2012року, № 89-5435 від 27.06.2012року, №
89-6042 від 23.07.2012року, №89-7158 від 30.08.2012року,
№ 89-7758 від 28.09.2012року, № 89-8625 від
30.10.2012року, № 89-9326 від 26.11.2012року, № 89-9995
від 25.12.2012року), Сумську міжрайонну МСЕК
(листи № 89-2761 від 22.03.2012року, № 89-3680 від
26.04.2012року, №89-4613 від 30.05.2012року, № 89-5434
від 27.06.2012року, № 89-6040 від 23.07.2012року,
№89-7160 від 30.08.2012року, № 89-7754 від
28.09.2012року, № 89-8627 від 30.10.2012року, № 89-9324
від 26.11.2012року, № 89-9996 від 25.12.2012року),
Ковпаківську МСЕК (листи № 89-2769 від
22.03.2012року, № 89-3675 від 26.04.2012року, №89-4618
від 30.05.2012року, № 89-5436 від 27.06.2012року, №
89-6041 від 23.07.2012року, №89-7159 від 30.08.2012року,
№ 89-7757 від 28.09.2012року, № 89-8626 від
30.10.2012року, № 89-9325 від 26.11.2012року, № 89-9994
від 25.12.2012року), Сумську обласну
громадську організацію інвалідів
України «Поступ» (листи № 89-2765 від
22.03.2012року, № 89-3677 від 26.04.2012року, №89-4615
від 30.05.2012року, № 89-5441 від 27.06.2012року,
№89-7154 від 30.08.2012року, № 89-7756 від
28.09.2012року, № 89-8619 від 30.10.2012року, № 89-9327
від 26.11.2012року, № 89-9998 від 25.12.2012року),
Сумську обласну організацію інвалідів
«Всеукраїнська асоціація працездатних
інвалідів» (листи № 89-2763 від 22.03.2012року,
№ 89-3672 від 26.04.2012року, №89-4617 від
30.05.2012року, № 89-5438 від 27.06.2012року, № 89-6044
від 23.07.2012року, №89-7155 від 30.08.2012року, №
89-7760 від 28.09.2012року, № 89-8622 від
30.10.2012року, № 89-9322 від 26.11.2012року, № 89-9993
від 25.12.2012року), Сумську міську
громадську організацію інвалідів
України «Доброта» (листи № 89-2766 від
22.03.2012року, № 89-3678 від 26.04.2012року, №89-4622
від 30.05.2012року, № 89-5439 від 27.06.2012року, №
89-6043 від 23.07.2012року, №89-7156 від 30.08.2012року,
№ 89-7761 від 28.09.2012року, № 89-8621 від
30.10.2012року, № 89-9328 від 26.11.2012року, № 89-9990
від 25.12.2012року), Обласну МСЕК (листи №
89-2768 від 22.03.2012року, № 89-3674 від
26.04.2012року, №89-4620 від 30.05.2012року, № 89-5433
від 27.06.2012року, № 89-6037 від 23.07.2012року,
№89-7161 від 30.08.2012року, № 89-7753 від
28.09.2012року, № 89-8620 від 30.10.2012року, № 89-9323
від 26.11.2012року, № 89-9997 від 25.12.2012року),
Сумське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів (листи №
89-2762 від 22.03.2012року, № 89-3673 від
26.04.2012року, №89-4617 від 30.05.2012року, № 89-5437
від 27.06.2012року).

Статтею 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» встановлена відповідальність
за меншу кількість працюючих
інвалідів, ніж це передбачено
нормативом робочих місць, з
урахуванням положень статей 18, 181 цього
ж Закону стосовно обов'язку державних
органів щодо працевлаштування
інвалідів і відсутності аналогічного
обов'язку у підприємств, установ,
організацій, а тому відповідальність
останніх може наступити тільки у разі
відмови у працевлаштуванні інвалідів у
кількості відповідно до встановлених
нормативів. Відмова у працевлаштуванні
є доказом того, що підприємство не
забезпечило нормативу робочих місць.

Згідно з інформацією наданою Сумським
міським центром зайнятості викладеною
у листі № 07/1299 від 26.06.2014року, у 2012 році
Сумським міським центром зайнятості на
заявлені ПАТ "Сумихімпром" вакансії
направлялись 15 осіб (а.с. 227, том 2).

Відповідно до інформації наданої
Сумським міським центром зайнятості у
листі № 07/2027 від 17.09.2014року, центром
зайнятості у 2012 році реєстрація
безробітних проводилась та надавались
консультаційні послуги з підбору
роботи відповідно до Порядку
реєстрації, перереєстрації та ведення
обліку громадян, які шукають роботу і
безробітних, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 14.02.2007
№219, чинного на момент виникнення
спірних правовідносин. Згідно з п. 3, 4
Порядку №219 для реєстрації у державній
службі зайнятості громадянин подає
копії трудової книжки,
цивільно-правового договору про
виконання робіт (надання послуг),
диплома або іншого документа про
освіту, довідки про присвоєння
реєстраційного номера облікової
картки платника податків, що
зберігаються в його особовій справі. У
разі неподання особами документів,
необхідних для реєстрації, їм
надаються лише профорієнтаційні та
консультаційні послуги, пов'язані з
працевлаштуванням. У 2012 році з числа
направлених на працевлаштування осіб з
інвалідністю до ПАТ «Сумихімпром»
відмовлено у працевлаштуванні 9
безробітним, які перебували на обліку,
та 3 особам, які звертались за
консультаційними послугами з
працевлаштування.

Судом встановлено, що одна з осіб, які
зверталися за консультаційними
послугами з працевлаштування і якій
згідно з інформацією Сумського
міського центру зайнятості було
відмовлено у працевлаштуванні
14.08.2012року, прийняття на роботу згідно з
розпорядженням № 852 від 29.08.2012 року,
копія якого міститься в матеріалах
справи (а.с. 130, том 3, а.с. 21, том 2).

Згідно з корінцями направлень на
працевлаштування, витягами з реєстру
направлень на працевлаштування, актами
комісії ПАТ "Сумихімпром" 11 інвалідам
відмовлено у працевлаштуванні у
зв'язку з невідповідністю вимогам
роботодавця (а.с. 58-62, 73-83, 128-130, 149, 153, том
3).

Як пояснює відповідач, запис
«кандидатура не відповідає вимогам
роботодавця» означає, що вони мали
протипоказання на працевлаштування на
підприємстві хімічної промисловості
згідно висновків про умови та характер
праці, які вказані у довідках до актів
огляду МСЕК.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів
справи, вказані посилання відповідача
не узгоджуються з інформацією про
наявні вакантні місця для
працевлаштування інвалідів, яка
надавалася до Сумського міського
центру зайнятості у звітах форми №3-ПН
(0,5 ставки, за спеціальностями: діловод,
оператор комп'ютерного набору,
підсобний робітник, прибиральник
службових приміщень; умови праці -
нормальні), та умовами і характером
праці, що вказані у довідках до актів
огляду МСЕК осіб з інвалідністю, що
зверталися до відповідача.

Згідно зі статтями 2, 17 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» дискримінація за
ознакою інвалідності забороняється, та
відмова в укладенні трудового договору
з мотивів інвалідності не
допускається.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідачем в порушення вимог
ст.ст. 17, 18 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» не вжито усіх залежних від
нього заходів щодо створення робочих
місць, в тому числі спеціальних робочих
місць для працевлаштування інвалідів,
що до нього звернулися, у зв'язку з чим
суд вважає правомірними,
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню позовні вимоги
в частині стягнення з відповідача 417 650
грн. 97 коп. (11 x 37968,27грн.)
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів у 2012
році, зокрема за не створення 11 робочих
місць для працевлаштування інвалідів,
що звернулися до відповідача.

В іншій частині позовні вимоги суд
вважає необґрунтованими та
безпідставними з огляду на наступне.

Як зазначалося вище, обов'язок
підприємства зі створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком займатися пошуком
інвалідів для працевлаштування
(постанова Верховного суду України від
2 квітня 2013 року у справі N 21-95а13).

Забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості. (ч. 1 ст. 18
Закону).

Відповідачем у 2012 році виділено робочі
місця за різними спеціальностями для
працевлаштування інвалідів згідно зі
штатним розписом керівників,
спеціалістів, службовців та робітників
ПАТ «Сумихімпром». Згідно з наданими
звітами форми №3-ПН останній
інформував центр зайнятості про
наявність вакансій для
працевлаштування інвалідів, однак
робочі місця при цьому залишились
вакантними у зв'язку з не направленням
для працевлаштування інвалідів
уповноваженими органами. Звіти
заповнені відповідачем відповідно до
вимог Інструкції щодо заповнення форми
звітності № 3-ПН «Звіт про наявність
вакансій», затвердженої наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 19 грудня 2005 року N
420 із заповненням графи 15.

Відповідачем додатково протягом 2012
року подавалась інформація (листи) в
Сумську обласну Всеукраїнську
громадську організацію інвалідів "Союз
Чорнобиль України", Сумську міську
громадську організацію інвалідів
України "ДОЛЯ", Зарічну МСЕК, Сумську
міжрайонну МСЕК, Ковпаківську МСЕК,
Сумську міську громадську організацію
інвалідів України "ДОБРОТА", Сумську
обласну організацію інвалідів
"Всеукраїнська асоціація працездатних
інвалідів", Обласну МСЕК, Сумському
обласному відділенню Фонду
соціального захисту інвалідів, проте
інваліди до відповідача на
працевлаштування не направлялись та не
зверталися.

Таким чином, не зайнятість необхідної
кількості робочих місць для
працевлаштування інвалідів виникла не
з вини відповідача, тому на нього не
може бути покладена відповідальність
передбачена ст. 20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» через відсутність
у діях відповідача складу
правопорушення.

Стосовно посилань позивача в
обґрунтування позову щодо
застосування
адміністративно-господарської санкції
на неповноту інформування
відповідачем центру зайнятості про
наявність вільних робочих місць, суд не
приймає останні до уваги, оскільки, як
випливає з наданої Сумським міським
центром зайнятості інформації, у 2012
році держаною службою зайнятості було
направлено відповідачу лише 15 осіб з
інвалідністю, а тому несвоєчасне
подання відповідачем звіту за формою №
3-ПН про наявність вакансій за червень
2012 року, не знаходиться у
причино-послідовному зв'язку із не
працевлаштуванням інвалідів за
направленням державної служби
зайнятості.

З урахуванням викладених обставин,
господарський суд відмовляє у
задоволенні позовних вимог щодо
стягнення з відповідача 1 898 413 грн. 50
коп. адміністративно-господарських
санкцій за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у 2012 році відповідно до ст. 20
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»,
зокрема за нестворення 50 робочих місць
для працевлаштування інвалідів,
оскільки в цій частині відповідач вжив
усіх залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення
пені за порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
в сумі 13 896 грн. 30 коп. за період з
16.04.2013року по 15.05.2013року слід зазначити
наступне.

Ухвалою господарського суду Сумської
області від 24.10.2011року порушено
провадження у справі № 5021/2509/2011 за
заявою товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія з
управління активами «Промислові
інвестиції», м. Київ про банкрутство
Публічного акціонерного товариства
«Сумихімпром». Пунктом 5 зазначеної
ухвали введено мораторій на
задоволення вимог кредиторів та
визначено, що протягом дії мораторію на
задоволення вимог кредиторів:
забороняється стягнення на підставі
виконавчих документів та інших
документів, за якими здійснюється
стягнення відповідно до законодавства;
не нараховуються неустойка (штраф,
пеня), не застосовуються інші санкції
за невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та інші види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування,податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в редакції станом на 22.09.2011року)
протягом дії мораторію на задоволення
вимог кредиторів не нараховуються
неустойка (штраф, пеня), не
застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Тобто, вказана норма встановлює
загальну заборону на нарахування
штрафу і пені протягом часу дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів. Зміст цієї заборони не
пов'язаний з визначенням поняття
мораторію і не обмежений ним. Заборона
чинна протягом дії мораторію.

Аналогічна правова позиція викладена
Верховним Судом України у постанові
від 12 березня 2012 року у справі N 3-71ГС12.

Крім того, наказом Міністерства праці
та соціальної політики України від 15
травня 2007 року N 223, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 30 травня
2007 р. за N 552/13819, затверджено Порядок
нарахування пені та її сплати.
Вказаний Порядок встановлює механізм
нарахування пені підприємствами,
установами, організаціями та фізичними
особами, які використовують найману
працю, за порушення термінів сплати
адміністративно-господарських
санкцій, передбачених Законом України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні"

Згідно з п. 3.10. Порядку, протягом дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів пеня не нараховується.

З огляду на вказане, суд відмовляє у
задоволенні позовних вимог щодо
стягнення з відповідача пені за
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
в сумі 13 896 грн. 30 коп.

Відповідно до вимог ст. ст. 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України, судовий збір покладається на
відповідача пропорційно задоволеним
позовним вимогам.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «Сумихімпром»
(вул. Харківська, п/в 12, м. Суми, код 05766356)
на користь Сумського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів (вул. Горького, 2, м. Суми, код
37970593) 417 650 грн. 97 коп.
адміністративно-господарських
санкцій.

3. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «Сумихімпром»
(вул. Харківська, п/в 12, м. Суми, код 05766356)
в доход державного бюджету України
(рахунок 3002, МФО 837013, ,
отримувач - УДКС у м. Суми (м. Суми), 22030001)
8 353 грн. 02 коп. судового збору.

4. У задоволенні позовних вимог в
іншій частині - в позові відмовити.

5. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 10.10.2014 року

Суддя
Є.А. Жерьобкіна