РІШЕННЯ

"05" вересня 2014 р.Справа № 921/605/14-г/10

Господарський суд Тернопільської
області

у складі судді Півторака М.Є.

За участю секретаря судового засідання
Клим Т.П.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні справу

За позовом: Корпорації
"Укртрансжилбуд", м. Івано-Франківськ,
вул. Незалежності, 65/4,

до відповідача: Управління
капітального будівництва
Тернопільської обласної державної
адміністрації, м. Тернопіль, вул.
Грушевського, 8,

За участю представників:

Позивача: Косар М.Є. - представника,
довіреність № 1007/3а від 10.07.2014 року;
Жирний С.Л. - представника;

Відповідача: Попіль З.З. - головного
спеціаліста-юрисконсульта фінансового
відділу, довіреність № 01-5/495 від 20.09.2013
року.

Представникам сторін у судовому
засіданні роз'яснено їх процесуальні
права та обов'язки відповідно до статті
20, 22, 29, 81-1 Господарського
процесуального кодексу України.

У зв'язку з відсутністю
клопотання сторін технічна фіксація
судового процесу технічними засобами
не здійснювалася.

Суть справи: Корпорація
"Укртрансжилбуд", м. Івано-Франківськ,
вул. Незалежності, 65/4 звернулася до
господарського суду Тернопільської
області з позовом про стягнення з
Управління капітального будівництва
Тернопільської обласної державної
адміністрації, м. Тернопіль, вул.
Грушевського, 8 - 547 483,17 грн. боргу;
просить звільнити від сплати судового
збору враховуючи критичний майновий
стан.

В обґрунтування позовних вимог
позивач надав Договір на закупівлю
робіт за державні кошти від 01.11.2011 р.;
додаткову угоду №1 від 12.09.2012р.; довідку
про вартість виконаних будівельних
робіт (витрати) за грудень 2013 року № 03-09;
акт приймання виконаних робіт за
листопад 2012 року; акт звірки
взаєморозрахунків від 24 лютого 2014 року;
претензійна вимога №0206/14-1 від 02.06.2014р.;
лист №01-5/247 від 13.06.2014р.

Вказує, що на виконання умов Договору
Корпорацією виконано обсяг підрядних
робіт із будівництва
чотирьохповерхових житлових будинків
на 63 квартири в районі вул. Жука та вул.
Шевченка в м. Почаєві Кременецького
району Тернопільської області згідно
Робочого проекту та Календарного плану
виконання робіт, що підтверджується
Актами приймання виконаних робіт Форми
КБ-2в, підписаних повноважними
представниками, та довідками про
вартість виконаних будівельних робіт
Форми КБ-3, проте, відповідачем на час
подання позову до суду не проведено
повного розрахунку за виконаний об'єм
робіт, в зв'язку з чим непогашена
кредиторська заборгованість складає -
547 483,17 грн.

Посилається на приписи статей 525,875,879
Цивільного кодексу України.

Ухвалою від 20 червня 2014 року
порушено провадження у справі №
921/605/14-г/10 та призначено її до розгляду о
10 годині 11 липня 2014 року; та відстрочити
сплату судового збору в розмірі 7 949,66
грн. до першого судового засідання..

Управління капітального
будівництва Тернопільської ОДА надало
суду письмовий відзив на позов № 01-14/293
від 10.07.2014 року (вх. № 12976), у якому
вказує, що між сторонами 01.11.2011 року був
укладений договір капітального
будівництва на виконання робіт із
будівництва чотирьох поверхових
житлових будинків на 63 квартири в
районі вул. Жука та вул. Шевченка в м.
Почаєві Кременецького району для
відселення мешканців з ціною договору
16 885 703,00 грн.

Далі зазначає, що на виконання
умов договору Корпорацією виконано
певний обсяг робіт та які прийняті
відповідачем, що підтверджується
Актами приймання виконаних
будівельних робіт форми КБ-2в та
Довідками про вартість виконаних
будівельних робіт форми КБ-3.

У зв'язку з відсутністю реального
фінансування видатків по даному
об'єкту станом на 01.01.2014 року
зафіксовано кредиторську
заборгованість на суму 547 483,17 грн.

Кредиторську заборгованість
по вищезазначеному об'єкту перевірено
Державною фінансовою інспекцією в
Тернопільській області в ході
позапланової ревізії окремих питань
фінансово-господарської діяльності
Управління капітального будівництва
Тернопільської ОДА, про що складено
відповідний акт від 19.04.2013 року № 23-22/6
та надало суду належним чином
засвідчену копію Акту № 23-22/6 від 19.04.2013
року.

Стверджує, що після отримання
коштів з державного бюджету
Управлінням капітального будівництва
Тернопільської ОДА буде погашено
кредиторську заборгованість по даному
об'єкту в повному розмірі.

Просить в задоволенні позову
та документально підтверджених витрат
понесених на оплату судового збору і
надання правових послуг відмовити в
повному обсязі.

11 липня 2014 року Корпорація
"Укртрансжилбуд", м. Івано-Франківськ
подала до господарського суду заяву
про збільшення позовних вимог (вх. №
13029) та просить суд стягнути з
Управління капітального будівництва
Тернопільської обласної державної
адміністрації м. Тернопіль, вул.
Грушевського,8 на її користь 913725,29 грн.
основного боргу (547 483,17 + 366 242,22 грн.),24
569,25 грн. - 3% річних, 66 357,90 грн. -
інфляційних втрат, 78 747,58 грн. - пені,
всього заборгованості на суму 1 083 400,12
грн. та документально підтверджені
витрати понесені на оплату судового
збору, банківських послуг, надання
аудиторського висновку та правових
послуг.

Також позивач просить
зобов'язати управління капітального
будівництва підписати акти приймання
виконаних робіт форми КБ-2 по об'єкту
будівництва 4-х поверхових житлових
будинків на 63 квартири в районі вул.
Жука та вул. Шевченка в м. Почаєві
Кременецького району Тернопільської
області на суму 366 242,22 грн.

Згідно статті 22 Господарського
процесуального кодексу України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею цього
кодексу в цій частині, відмовитись від
позову або зменшити розмір позовних
вимог.

Ухвалою господарського суду від 14
липня 2014 року заяву № 1007/14-5 від 10.07.2014
року (вх. № 13029) Корпорації
"Укртрансжилбуд", м. Івано-Франківськ
вул. Незалежності ,65/4 про збільшення
позовних вимог по справі № 921/605/14-г/10 на
суму 366 242,22 грн. прийнято до розгляду;
відстрочено Корпорації
"Укртрансжилбуд", м. Івано-Франківськ,
вул. Незалежності, 65/4 сплату судового
збору в сумі 7324,85 грн. за подання заяви
№ 1007/14-5 від 10.07.2014 року (вх. № 13029 від
11.07.2014 року) до прийняття рішення
справі.

В порядку статті 77 ГПК України в
судовому засіданні оголошувалася
перерва до 10 год. 40 хв. 16.07.2014 року, до 10
год. 04.08.2014 року, до 11 год. 55 хв. 15.08.2014
року; 15 год. 30 хв.03.09.2014 року та 12 год.
05.09.2014 року.

04.08.2014 року Управління
капітального будівництва
Тернопільської ОДА звернулося до
господарського суду з клопотанням №
01-5/328 (вх. № 14420 від 04.08.2014 року) та
просить зменшити розмір неустойки і
вказує, що управління є неприбутковою
державною організацією і при
накладанні штрафних санкцій буде
нанесена істотна шкода інтересам
держави, а також, що в управлінні існує
заборгованість по виплаті заробітної
плати працівникам, заборгованість по
комунальних платежах, управління
перебуває у стадії повної ліквідації.
На підставі ч. 3 статті 83 ГПК України
просить зменшити на 99% розмір штрафних
санкцій.

Представник позивача заперечив
щодо задоволення клопотання
Управління капітального будівництва
про зменшення розміру штрафних
санкцій.

Згідно клопотання сторін від
15.08.2014 року ухвалою господарського суду
розгляд справи було продовжено на 15
днів згідно приписів частини третьої
статті 69 ГПК України.

03 вересня Корпорація
"Укртрансжилбуд", м. Івано-Франківськ
подала до суду заяву (вх. №16020) про
відмову від позову в частині
зобов'язання Управління капітального
будівництва Тернопільської обласної
держаної адміністрації підписати акти
приймання виконаних робіт Форми КБ2в по
об'єкту будівництва 4-х поверхових.

В силу приписів ст. 22 ГПК України,
позивач вправі до прийняття рішення по
справі відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог.

Клопотання позивача від 03.09.2014 року суд
розцінює як заяву про зменшення
позовних вимог та приймає його як таке,
що подано у відповідності до вимог ст. 22
ГПК України.

В судовому засіданні 05.09.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення згідно приписів статті
85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача господарський
суд встановив наступне:

Відповідно до ч. 1 статті 1
Господарського процесуального Кодексу
України підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних законом
інтересів, а також для вжиття
передбачених цим Кодексом заходів,
спрямованих на запобігання
правопорушенням.

Статтею 20 Господарського Кодексу
України встановлено, що кожний суб'єкт
господарювання та споживач має право
на захист своїх прав і законних
інтересів. Зазначена стаття визначила
шляхи захисту прав та законних
інтересів зазначених суб'єктів.

Позивач по справі - Корпорація
"Укртрансжилбуд" місце знаходження
якої, м. Івано-Франківськ, вул.
Незалежності, 65/4, є юридичною особою,
яка зареєстрована в установленому
законом порядку та включене до ЄДРПОУ,
ідентифікаційний код 32776178, що
підтверджується Випискою з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців серії АГ №
241392, виданою державний реєстратором
Матіщак О.О. а тому наділена правом на
звернення до суду за захистом своїх
прав та охоронюваних законом
інтересів.

Відповідно до статті 54 Господарського
процесуального кодексу України,
звертаючись з позовом до
господарського суду, позивач
самостійно визначає в позові предмет
позову та його підстави, тобто, ті
обставини, якими він обґрунтовує
поданий позов; розглядаючи справу,
господарський суд не може вийти за межі
зазначених у позові предмету та
підстав, за винятком випадків, прямо
передбачених процесуальним
законодавством.

Предметом позову Корпорація
"Укртрансжилбуд", м. Івано-Франківськ
визначила стягнення з Управління
капітального будівництва
Тернопільської ОДА, м. Тернопіль 547 483,17
грн. основного боргу, 24 569,25 грн. - 3%
річних, 66 357,90 грн. - інфляційних втрат, 78
747,58 грн. - пені.

Суд вважає, що обраний позивачем спосіб
захисту права є таким, що відповідає
статтям 15, 16 Цивільного кодексу
України.

Вказавши відповідачем у справі
Управління капітального будівництва
Тернопільської ОДА, місцезнаходження
якого м. Тернопіль, вул. Грушевського, 8
Корпорація "Укртрансжилбуд", м.
Івано-Франківськ вважає, що вказана
юридична особа порушила його права.

В силу ст. 11 ЦК України цивільні права і
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (частина 1
ст. 202 ЦК України).

За змістом приписів статей 205 та 206 ЦК
України правочин може вчинятися усно
або в письмовій формі. Сторони мають
право обирати форму правочину, якщо
інше не встановлено законом, однак,
усно можуть вчинятися правочини, які
повністю виконуються сторонами у
момент їх вчинення, за винятком
правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Матеріали справи підтверджують, що 01
листопада 2011 року між Управлінням
капітального будівництва
Тернопільської обласної державної
адміністрації в особі начальника
Островського О.В. (далі - Замовник), з
однієї сторони, і Корпорації
«Укртрансжилбуд» в особі генерального
директора Соболя І.В., що діє на
підставі Статуту (далі - Підрядник), з
іншої сторони, разом - Сторони, укладено
договір про закупівлю робіт за
державні кошти, предметом якого
встановлено, що Підрядник
зобов'язується в 2011 році виконати
роботи із будівництва
чотирьохповерхових житлових будинків
на 63 квартири в районі вул. Жука та вул.
Шевченка в м. Почаєві Кременецького
району Тернопільської області для
виселення мешканців відповідно до
проектної документації, а Замовник -
прийняти і оплатити такі роботи. (п.1.1
Договору).

Згідно п.3.1 Договору ціна цього
Договору тверда і становить 16 885 703 грн.
(шістнадцять мільйонів вісімсот
вісімдесят п'ять тисяч сімсот три грн.),
в тому числі податок на додану вартість
2 158 812 (два мільйони сто п'ятдесят вісім
тисяч вісімсот дванадцять) грн.
Відомість визначення договірної ціни
(Додаток 1 до Договору). В 2011 році
виділені кошти для виконання робіт
складають 13 327 000 грн. (тринадцять
мільйонів триста двадцять сім тисяч
грн.) в тому числі ПДВ.

Розрахунки проводяться шляхом
поетапної оплати (щомісячно)
Замовником після підписання Сторонами
актів приймання виконаних будівельних
робіт (форма КБ-2в) та довідок про
вартість виконаних будівельних робіт
(форма КБ-3). Кінцеві розрахунки за
фактично виконані роботи здійснюються
протягом 30 календарних днів, після
приймання об'єкта в експлуатацію. До
початку виконання робіт Замовник
перераховує аванс для придбання
матеріалів у розмірі не більше 30 %
вартості річного обсягу робіт. Залік
авансів здійснюється поступово
рівними частинами при проміжних
платежах за виконані роботи умови їх
повного зарахування відповідно до
чинного законодавства (п.4.1 Договору).

Відповідно до пункту 10.1 договір
набуває чинності з дати його
підписання і діє до повного виконання
своїх обов'язків.

Відповідно до додаткової угоди
№1 від 12.09.2012 року пункт 3.1. ст. III. «Ціна
договору» доповнити словами такого
змісту: "В 2012 році виділені кошти для
виконання робіт складають 5 870 000 гри.
(п'ять мільйонів вісімсот сімдесят
тисяч гри. 00 коп.), в тому числі ПДВ - 978 333
грн. (Дев'ятсот сімдесят вісім тисяч
триста тридцять три гри. 00 коп.).
Відомість визначення договірної ціни
наводиться у додатку до цієї
Додаткової угоди.«ЗАМОВНИК»
перераховує аванс в сумі не більше 30%
від суми цієї Додаткової угоди. Пункт
5.1. ст. V. «Виконання робіт» доповнити
такими словами: Строк (термін)
виконання робіт па виділені кошти у 2012
році визначається з дати підписання
Додаткової угоди №1 і до « 27» грудня 2012
року.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору. Договір
може укладатися у будь-якій формі, якщо
вимоги щодо форми договору не
встановлені законом. Якщо сторони
домовилися укласти договір у певній
формі, він вважається укладеним з
моменту надання йому цієї форми, навіть
якщо законом ця форма для даного виду
договору не вимагалася.

У відповідності до статті 193
Господарського кодексу України суб'єкт
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До вимог господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
врахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Згідно ст. 67 Господарського
кодексу України відносини підприємств
з іншими підприємствами,
організаціями, громадянами в усіх
сферах господарської діяльності
здійснюються на основі договорів.
Підприємства вільні у виборі предмета
договору, визначенні зобов'язань, інших
умов господарських взаємовідносин, що
не суперечить законодавству України.

У відповідності до ст. 509
Цивільного Кодексу України, в силу
зобов'язання, яке виникає між
сторонами, одна сторона (зобов'язана
сторона, у тому числі боржник)
зобов'язана вчинити певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо), або утриматися
від певної дії, а інший кредитор має
право вимагати від боржника виконання
його обов'язку.

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного
кодексу України, ст. 193 Господарського
кодексу України).

Взаємовідносини, що склалися між
сторонами у справі на підставі
договору про закупівлю робіт за
державні кошти суд кваліфікує як
взаємовідносини, що випливають із
договору підряду, відноситься до
господарських договорів, виходячи із
змісту статей 173,174 ГК України і
відповідно до статті 1 ГПК України є
предметом його регулювання.

Так, статтею 837 Цивільного Кодексу
України визначено, що за договором
підряду одна сторона (підрядник)
зобов'язується на свій ризик виконати
певну роботу за завданням другої
сторони (замовника), а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

У договорі підряду визначається ціна
роботи або способи її визначення (ч. ст.
843 ЦК України).

Строки виконання роботи або її окремих
етапів встановлюється у договорі
підряду (ст. 846 ЦК України).

Уклавши договір на закупівлю робіт за
державні кошти від 01.11.2011р., та
додаткових угод до нього сторони
визначили умови, що є обов'язкові для
них.

У судовому засіданні встановлено, що
позивач виконав взяті на себе
зобов'язання, встановлені Договором,
про що свідчать:

- Акт приймання виконаних будівельних
робіт за листопад 2012 року (Примірна
форма № КБ-2в, затвердженої Наказом
Мінрегіонбуду України від 04 грудня 2009
року № 554) на суму 550 594,08 грн.;

24 лютого 2014 року між сторонами було
підписано акт звірки
взаєморозрахунків станом на 01.02.2014
року, в результаті звірки
взаєморозрахунків кінцеве сальдо
встановлено на користь Корпорації
"Укртрансжилбуд" в сумі 547 483,17 грн..

Позивачем на адресу відповідача було
направлено претензійну вимогу № 0206/14-1
від 02.06.2014 року про сплату
заборгованості за договором на суму 547
483,17 грн.

У відповіді на претензію №01-5/247 від
13.06.2014 Управління капітального
будівництва повідомило, що на даний
час по вказаних об'єктах Управління не
має можливості оплатити кредиторську
заборгованість через відсутність
фінансування з державного бюджету.
Після проведення перевірки фінансовою
інспекцією кредиторської
заборгованості по обласному бюджету і
поступленням коштів з державного
бюджету Корпорації буде
профінансована кредиторська
заборгованість по вказаних об'єктах.

З огляду на наведене, враховуючи п. 4.1
укладеного контрагентами правочину та
дату підписання акту приймання
виконаних будівельних робіт, суд
констатує, що строк виконання
відповідачем грошового зобов'язання по
оплаті вартості цих робіт настав, а
відтак, на час розгляду справи, борг
відповідача перед позивачем становить
547 483,17 грн.

Вказана сума заборгованості не
заперечується самим управлінням та,
окрім іншого, підтверджується актом №
23-22/6 від 19.04.2013 року позапланової
ревізії окремих питань
фінансово-господарської діяльності
управління капітального будівництва
Тернопільської обласної державної
адміністрації за період з 01.01.2012 по
31.12.2012 року Державної фінансової
інспекції у Тернопільській області, а
також актом звірки взаєморозрахунків
24.02.2014р. на суму 547 483,17 грн. та
підписаного представником Управління
капітального будівництва
Тернопільської ОДА без заперечень.

Відсутність бюджетного фінансування
не може слугувати перешкодою для
стягнення даної суми в судовому
порядку. Так, у п. 1.10 постанови № 14 від
17.12.2013р. Пленум Вищого господарського
суду України зазначив, що за загальним
правилом, закріпленим у частині першій
статті 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання через відсутність у нього
необхідних коштів, оскільки згадане
правило обумовлено замінністю грошей
як їх юридичною властивістю. Тому у
випадках порушення грошового
зобов'язання суди не повинні приймати
доводи боржника з посилання на
неможливість виконання грошового
зобов'язання через відсутність
необхідних коштів (стаття 607 ЦК України)
або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК
України чи стаття 218 ГК України).

Крім того, суд враховує, що згідно з ч. 1
ст. 96 Цивільного кодексу України
юридична особа самостійно відповідає
за своїми зобов'язаннями, а ст.ст. 525, 526
названого Кодексу і ст. 193 ГКУ
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Пунктом 1 статті 202 ГК України
передбачено, що господарські
зобов'язання припиняються: виконанням,
проведеним належним чином;
зарахуванням зустрічної однорідної
вимоги або страхового зобов'язання; у
разі поєднання управленої так
зобов'язаної сторін в одній особі; за
згодою сторін; через неможливість
виконання та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом або іншими
законами.

Доказів виконання зобов'язання в сумі
547 483,17 грн. відповідачем не надано.

З огляду на зазначене суд вважає, що
представленими суду доказами, а саме
Договором на закупівлю робіт за
державні кошти від 01.11.2011 р.; додатковою
угодою №1 від 12.09.2012р.; додатковою
угодою №2 від 11.12.2012р. позивач по справі
довів наявність заборгованості
відповідача перед ним, а тому позовні
вимоги про стягнення боргу в сумі 547
483,17 грн. підтверджені документально та
підлягають до задоволення.

В силу ч.2 ст.20 ГК України захист прав і
законних інтересів суб'єктів
господарювання здійснюється, зокрема,
шляхом застосування до особи, яка
порушила право, штрафних санкцій, а
також іншими способами, передбаченими
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського
Кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання. Згідно з
ч. 4 статті 231 ГК України у разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором.

До інших способів відносяться,
передбачені ст.625 ЦК України інфляційні
втрати та річні, як плата по грошовому
зобов'язанню, правова природа яких, є
самостійним способом захисту прав і
забезпечення виконання зобов'язань.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Інфляційні збитки є наслідком
інфляційних процесів в економіці, а
тому їх слід вважати складовою
частиною боргу, а нарахування 3% річних
по грошових розрахунках є визначеною
законом платою боржника за
користування грошовими коштами
кредитора.

Такої ж правової позиції дотримується
і Вищий господарський суд України,
зокрема у свої постанові від 08.04.2008 року
у справі № 03/4190.

Згідно долученого позивачем
розрахунку, за період з 01.01.2013 р. по
30.06.2014р. відповідачеві визначено 24569,25
грн. річних та 66357,90 грн. втрат від
інфляційних процесів за період з 01.01.2013
року по 30.06.2014 року.

У п. 18 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 11.04.2005
р. N 01-8/344 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2004 році"
зазначається, що господарський суд у
розгляді справи не зобов'язаний
здійснювати замість позивача
"перерахунок" розрахованих останнім
сум штрафних санкцій, річних тощо.
Однак, з огляду на вимоги частини
першої статті 47 ГПК щодо прийняття
судового рішення за результатами
обговорення усіх обставин справи та
частини першої статті 43 ГПК стосовно
всебічного, повного і об'єктивного
розгляду в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
повинен перевірити обґрунтованість і
правильність здійснення позивачем
нарахування таких сум і в разі якщо їх
обчислення помилкове - зобов'язати
позивача здійснити перерахунок
відповідно до закону чи договору або
зробити це самостійно.

Розглянувши представлений розрахунок
суми 3% річних - 24 569,25 грн. та інфляційних
нарахувань - 66 357,90 грн., суд вважає
вимоги позивача в цій частині
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволення.

Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки (штрафу, пені).

За умовами додаткової угоди № 1 від
12.09.2012р., договір про закупівлю робіт за
державні кошти від 01.11.2011р. доповнено
пунктом 7.4, за яким, у разі порушення
строків виконання зобов'язання однією
із сторін, з неї стягується пеня в
розмірі 0,1 відсотка вартості робіт, з
яких допущено прострочення виконання
за кожний день прострочення, а за
прострочення понад тридцять днів
додатково стягується штраф у розмірі
семи відсотків вказаної вартості.

Із наданого позивачем розрахунку пені
вбачається, що такий здійснений за
період з 01.07.2013 по 30.06.2014р., в той час як
спірна заборгованість виникла по акту
виконаних будівельних робіт за
листопад 2012р., а відтак, саме з цього
періоду слід було розпочинати
обрахунок пені. Відповідно до п.6 ст. 231
ГК України, нарахування мало б
припинитись через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано. Тобто, до 31.05.2013 р. могла
нараховуватись пеня лише за роботи, що
були виконані у листопаді 2012 року.

З наведеного, суд самостійно провів
перерахунок сум пені, не виходячи за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку
останнього, мало місце невиконання
такого зобов'язання. Розмір пені
визначено в сумі 40 836,85 грн.

(сума боргу 547 483 (період прострочення
(01.12.2012-31.05.2013)х кількість днів
прострочення -182 х розмір облікової
ставки НБУ-7.5000% (розмір подвійної
облікової ставки НБУ в день) - 0.041% = 40 836,85
грн.

В той же час, згідно п. 3 ч. 1 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право, зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 3.17.4. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", вирішуючи, в тому
числі й з власної ініціативи, питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання (п.
3 ч. 1 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України),
господарський суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеню
виконання зобов'язання, причини
(причин) неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

04 серпня 2014 року Управління
капітального будівництва
Тернопільської ОДА звернулося до
господарського суду з клопотанням №
01-5/328 (вх. № 14420) та просить зменшити на
99% розмір штрафних санкцій, оскільки,
відповідач є неприбутковою державною
організацією і при накладанні штрафних
санкцій буде нанесена істотна шкода
інтересам держави.

Керуючись наведеними правовими
позиціями суд зважає на те, що за
спірним правочином, державною
установою сплачені господарюючому
суб'єкту значні суми коштів.
Прострочення виконання частини
грошового зобов'язання трапилось із
незалежних від Управління причин,
передбачити які в нього не було
можливості. Крім того, сплата пені у
повному обсязі зачіпає не лише майнові
інтереси останнього, а й інтереси
держави. В свою чергу, теперішня
ситуація в країні, безумовно є
винятковою, і виключає доцільність
стягнення з Державного бюджету України
надмірних коштів. З наведеного та з
урахуванням майнового стану сторін,
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій та задоволення вимог
корпорації, суд вважає за можливе
зменшити розмір пені, що підлягає
стягненню з Управління до 10 000 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача витрати на послуги
адвоката в сумі 1 200 грн., витрати
понесені останнім на проїзд у судові
засідання 11.07.2014р. та 04.08.2014р
автомобілем з м. Івано-Франківськ до м.
Тернопіль у розмірі 399,75 грн., вартість
банківських послуг в сумі 29,72 грн. та
витрати понесені у зв'язку із наданням
аудиторського висновку у розмірі 100
грн.

Як на докази понесених витрат за
послуги адвоката позивач посилається
на договір про надання правових послуг
від 02.06.2014р. та ордеру серії ІФ № 00045 від
02.06.2014р., згідно квитанції про сплату
гонорару № 000358 від 02.06.2014р.

Водночас, суд враховує, що у
зазначеному вище договорі не міститься
даних щодо розміру винагороди, яка
підлягає сплаті адвокату. В свою чергу,
у квитанції не ідентифіковано за
оформлення яких саме документів та
ведення якої справи в суді були
перераховані відповідні кошти. При
цьому судом встановлено, що на розгляді
в господарському суді Тернопільської
області після 02.06.2014 року перебувало
одночасно цілий ряд справ між цими ж
сторонами, а відтак встановити чи
витрати за квитанцією № 000358 від 02.06.2014р.
пов'язані з розглядом саме даної справи
не видається за можливе.

Крім того, у договорі міститься
посилання на представництво адвокатом
інтересів позивача у справі №
921/605/14-г/10. Даний договір було укладено
02.06.2014 року. В той час як провадження у
даній справі судом було порушено, а
отже і присвоєно відповідний номер,
лише 20.06.2014 року.

З наведеного в сукупності, суд
констатує, що в матеріалах справи
відсутні докази, які б вказували на те,
що заявлені до стягнення витрати за
правову допомогу стосуються саме
даного спору, а тому у їх відшкодуванні
позивачу суд відмовляє.

Щодо відшкодування інших витрат
понесених корпорацією суд враховує
правову позицію ВГСУ, висвітлену у
постанові Пленуму № 7 від 21.02.2013р., за
якою відповідні витрати
відшкодовуються лише особам,
викликаним до господарського суду для
дачі пояснень. При цьому, відшкодуванню
підлягає лише мінімальна вартість
проїзду. Приймаючи до уваги, що явка
представника позивача жодного разу не
визнавалась судом обов'язковою, а із
долучених останнім фіскального чеку №
7812 від 30.07.2014р. та квитанції № 000364 від
30.07.2014р. на суму 400 грн. встановити чи
такі пов'язані з розглядом саме даної
справи не видається за можливе, суд не
вбачає підстав для їх відшкодування із
відповідача.

Необґрунтовано суб'єктом
господарювання і необхідність
здійснення арифметичних обчислень
штрафних санкцій незалежною
аудиторською фірмою "Аудит-сервіс ІНК",
оскільки, на переконання суду, даний
вид досліджень не потребує спеціальних
знань та міг бути здійснений позивачем
самостійно.

Критично оцінюється судом і заявлена
вимога щодо відшкодування за рахунок
відповідача банківських послуг,
сплачених згідно квитанції № 797558 від
15.07.2014р., адже, відповідно до ст. 47 Закону
України "Про банки та банківську
діяльність", банк самостійно
встановлює процентні ставки та
комісійну винагороду за надані
послуги. А відтак, зважаючи, що
позивачем не надано жодних доказів
неможливості сплати меншої комісійної
винагороди банківській установі,
заявлена вимога не знайшла свого
документального підтвердження і
залишається судом без задоволення.

У відповідності до вимог статей 44,49
Господарського процесуального кодексу
України витрати по сплаті судового
збору відшкодовуються позивачу за
рахунок відповідача.

Щодо позовних вимог про стягнення з
Управління капітального будівництва
Тернопільської ОДА 366 242.22 грн. боргу на
підставі Акту приймання виконаних
робіт Форми КБ-2в та Довідки про
вартість виконаних робіт Форми КБ3, суд
зазначає наступне:

Згідно статті 22 Господарського
процесуального кодексу України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних
вимог.

Згідно пункту 1 статті 3 Закону України
"Про судовий збір" судовий збір
справляється за подання до суду
позовної заяви та іншої заяви,
передбаченої процесуальним
законодавством.

Пунктом 2.8. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 7 від 21.02.
2013 року " Про деякі питання практики
застосування розділу УІ
Господарського процесуального кодексу
України " визначено у разі коли позивач
на підставі частини четвертої статті 22
ГПК України до прийняття рішення зі
справи збільшив розмір позовних вимог
чи до початку розгляду справи по суті
змінив предмет або підставу позову, у
зв'язку з чим зросла ціна позову, він
відповідно до абзацу другого частини
другої статті 6 Закону повинен сплатити
недосплачену в зв'язку з цим суму
судового збору до звернення з
відповідною заявою до господарського
суду.

Статтею 8 Закону України "Про
судовий збір" встановлено, що
враховуючи майновий стан сторони, суд
може своєю ухвалою відстрочити або
розстрочити сплату судового збору на
певний строк, але не довше ніж до
ухвалення судового рішення у справі.
Суд може зменшити розмір судового
збору або звільнити від його сплати на
підставі, зазначеній у частині першій
цієї статті.

У поданому до господарського суду
клопотанні вих. № 1007/14-5 від 10.07.2014 року
(вх. № 13030 від 11.07.2014 року) Корпорація
"Укртрансжилбуд" м. Івано-Франківськ
просила суд відстрочити та розстрочити
сплату судового збору за подання заяви
про збільшення позовних вимог до
ухвалення судового рішення, через
відсутність коштів на рахунку,
витрачених на проведення будівельних
робіт по державних закупівлях та
непогашену кредиторську
заборгованість відповідно до приписів
статті 8 Закону України "Про судовий
збір".

Пунктом 2 ухвали господарського
суду від 14 липня 2014 року відстрочено
Корпорації "Укртрансжилбуд", м.
Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 65/4
сплату судового збору в сумі 7 324,85 грн.
за подання заяви № 1007/14-5 від 10.07.2014 року
(вх. № 13029 від 11.07.2014 року) до прийняття
рішення справі.

Пунктом 3.3. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 7 від 21.02.
2013 року "Про деякі питання практики
застосування розділу УІ
Господарського процесуального кодексу
України" визначено, якщо строк, на який
судом було відстрочено або розстрочено
сплату судового збору, закінчився, а
таку сплату не здійснено,
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи може своєю
ухвалою продовжити цей строк (але не
довше, ніж до прийняття судового
рішення по суті справи), або звільнити
сторону від сплати судового збору, або
залишити позов без розгляду на
підставі пункту 5 частини першої статті
81 ГПК України.

Станом на 05 вересня 2014 року позивач у
справі Корпорація "Укртрансжилбуд", м.
Івано-Франківськ не надала суду
доказів сплати судового збору у
встановленому розмірі за подання заяви
про збільшення позовних вимог (вх. № 13029
від 11 липня 2014 року).

З огляду на вищезазначене суд залишає
заяву Корпорації "Укртрансжилбуд", м.
Івано-Франківськ (вх. № 13029 від 11.07.2014
року) про збільшення позовних вимог на
суму 366242,22 грн. без розгляду на підставі
п.5 частини першої статті 81 ГПК України.

Поряд з цим, відповідно до частини
четвертої статті 81 ГПК України після
усунення обставин, що зумовили
залишення позову без розгляду, позивач
має право знову звернутися з ним до
господарського суду в загальному
порядку.

Керуючись ст. 129 Конституції України,
ст. ст. 22 32, 33, 43, 54, 81,82,83,84,116, 117 ГПК
України, ст.ст. 20, 193 ,202 Господарського
Кодексу України, ст. ст. 11, 611,625,837,843,846
Цивільного Кодексу України, ст. 8 Закону
України "Про судовий збір",
господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Залишити заяву Корпорації
"Укртрансжилбуд", м. Івано-Франківськ,
вул. Незалежності, 65/4 № 1007/14-5 від 10.07.2014
року (вх. № 13029) про збільшення позовних
вимог на суму 366 242,22 грн. без розгляду.

2.Позов задовольнити.

3.Стягнути з Управління капітального
будівництва Тернопільської обласної
державної адміністрації, м. Тернопіль,
вул. Грушевського, 8, на
користь Корпорації "Укртрансжилбуд", м.
Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 65/4,
ідентифікаційний код 3277617 - 547 483,17 грн.
боргу за виконані роботи; 24 569,25 грн. - 3%
річних; 66 357,90 грн.- інфляційних
нарахувань; 10 000 грн. - пені; 10 949,66 грн. в
повернення сплаченого судового збору.
Видати наказ.

4.В решті позову відмовити.

5.Рішення набуває законної сили в
десятиденний строк з дня його
підписання.

На рішення суду, яке не набрало
законної сили, сторони мають право
подати апеляційну скаргу, а прокурор -
апеляційне подання, протягом десяти
днів з дня прийняття (підписання)
рішення, через місцевий господарський
суд.

6.Наказ видати стягувачеві після
набрання рішенням законної сили.

7.Повне рішення складено та підписано 09
вересня 2014 року.

Суддя
М.Є. Півторак