КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2014 р. Справа№ 910/21198/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Самсіна Р.І.

Хрипуна О.О.

при секретарі судового засідання Вага
В.В.

за участю представників:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Гарматюк Б.С.;

від третьої особи 1: Демський А.Л.;

від третьої особи 2: не з'явились;

від прокуратури: Пантюхов О.В.

розглянувши апеляційну скаргу
Державного підприємства "Завод 410 ЦА" на
рішення Господарського суду міста
Києва від 03.04.2014р. у справі №910/21198/13
(суддя Привалов А.І.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс"

до Регіонального відділення Фонду
державного майна України в м. Києві

треті особи Державне підприємство
"Завод 410 ЦА" - Третя особа 1,

Міністерство промислової політики
України - Третя особа 2

про визнання права користування та
продовження дії договору

за участю Київської прокуратури з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського
суду з позовом до Відповідача про
визнання права користування Позивача
нежитловими приміщеннями, загальною
площею 506,10 кв. м., що розміщені на 1 та 2
поверхах будівлі корпусу
турбогвинтових літаків, за адресою: м.
Київ, пр. Повітрофлотський, 94, що
перебувають на балансі Третьої особи 1
до 30.09.14р. на підставі договору №4476
оренди нерухомого майна, що належить до
державної власності від 30.09.09р.; визнати
продовженим (пролонгованим) договір
№4476 оренди нерухомого майна, що
належить до державної власності від
30.09.09р., укладений між Позивачем та
Відповідачем на новий строк.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 03.04.14р. позов задоволено
повністю; визнано право користування
Позивача нежитловими приміщеннями,
загальною площею 506,10 кв. м., що
розміщені на 1 та 2 поверхах будівлі
корпусу турбогвинтових літаків, за
адресою: м. Київ, пр-т. Повітрофлотський,
94, що перебувають на балансі Третьої
особи 1 до 30.09.2014 року на підставі
договору № 4476 оренди нерухомого майна,
що належить до державної власності від
30.09.09р.; визнано продовженим
(пролонгованим) договір № 4476 оренди
нерухомого майна, що належить до
державної власності від 30.09.09р.,
укладений між Позивачем та
Відповідачем, на новий строк; стягнуто
з Відповідача на користь Позивача 2294,00
грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що за
результатами дослідження наявних в
матеріалах справи, листів Відповідач
фактично вважає договір оренди №4476 від
30.09.09р. продовженим та таким, що діє на
сьогоднішній день; учасниками судового
процесу не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
щодо необхідності використання
орендованого майна для власних потреб
власником цих приміщень; викладене
вище стає підставою для задоволення
позовної вимоги про визнання договору
оренди продовженим (пролонгованим).

Не погодившись з прийнятим рішенням,
Третя особа 1 звернулась до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 03.04.14р. та прийняти нове
рішення, яким в позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом під час розгляду справи порушено
норми процесуального права, а також не
досліджено всіх обставин справи, що
призвело до прийняття
необґрунтованого рішення.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.05.14р.
апеляційну скаргу Третьої особи 1
прийнято до провадження, розгляд
справи призначено на 24.06.14р.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 24.06.14р. справу
№910/21198/13 було передано на розгляд
колегії суддів у складі Власова Ю.Л.
(головуючий), Корсакової Г.В., Самсіна
Р.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24.06.14р.
відкладено розгляд справи на 15.07.14р.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 15.07.14р. справу
№910/21198/13 було передано на розгляд
колегії суддів у складі Власова Ю.Л.
(головуючий), Самсіна Р.І., Станіка С.Р.

В судовому засіданні 15.07.14р. відповідно
до ст.77 Господарського процесуального
кодексу України оголошувалась перерва
до 22.07.14р.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 22.07.14р.
відкладено розгляд справи на 02.09.14р.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 02.09.14р. справу
№910/21198/13 було передано на розгляд
колегії суддів у складі Власова Ю.Л.
(головуючий), Самсіна Р.І., Хрипуна О.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 02.09.14р.
відкладено розгляд справи на 16.09.14р.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу, заслухавши
пояснення Відповідача, Третьої особи 1
та Прокурора, дослідивши матеріали
справи та зібрані у ній докази, суд
встановив:

30.09.09р. між Позивачем та Відповідачем
був укладений договір оренди
нерухомого майна, що належить до
державної власності №4476, за умовами
якого Відповідач передав, а Позивач
прийняв в строкове платне користування
державне нерухоме майно - нежитлові
приміщення, загальною площею 506,10 кв. м.,
розміщені на 1 та 2 поверхах будівлі
корпусу турбогвинтових літаків, за
адресою: м. Київ, пр-т. Повітрофлотський,
94, що перебуває на балансі Третьої
особи 1, вартість якого визначена
згідно зі звітом про незалежну оцінку
станом на 31.03.09р. і становить 1942980,00 грн.

Згідно з п.1.2 договору майно
передається в оренду з метою
розміщення авіаційного тренажеру.

Відповідно до п.2.2 договору визначено,
що передача майна в оренду не тягне за
собою виникнення в Позивача права
власності на це майно. Власником майна
залишається держава, а Позивач
користується ним протягом строку
оренди.

Згідно з п.10.1 договору цей договір
укладено строком на 1 рік, що діє з
30.09.09р. до 30.09.10р. включно.

Відповідно до п.10.4 договору у разі
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення або зміну цього договору
після закінчення строку його чинності
протягом одного місяця, договір
вважається продовженим на той самий
термін і на тих самих умовах, які були
передбачені цим договором, з
урахуванням змін у законодавстві на
дату продовження цього договору.

Згідно п.10.6.1 договору чинність цього
договору припиняється внаслідок
закінчення строку, на який його було
укладено.

30.09.09р. між Позивачем та Відповідачем
був підписаний акт приймання-передачі
орендованого майна за адресою м. Київ,
просп. Повітрофлотський, 94, відповідно
до якого Відповідач передав, а Позивач
прийняв в строкове платне користування
майно - частини нежитлових приміщень,
загальною площею 506,1 кв. м. на 1-му та 2-мі
поверхах корпусу турбогвинтових
літаків що перебуває на балансі
Третьої особи 1.

24.10.11р. між Позивачем та Відповідачем
було укладено договір №4476/01 про
внесення змін до договору оренди
нерухомого майна №4476 від 30.09.09р. згідно
з п.2 якого сторони погодили продовжити
дію договору оренди №4476 від 30.09.09 р. на
365 днів, а саме з 30.09.11р. до 30.09.12р.
включно.

01.11.12р. між Позивачем та Відповідачем
було укладено договір №4476/02 про
внесення змін до договору оренди
нерухомого майна №4476 від 30.09.09р. згідно
з п.1 якого сторони погодили продовжити
дію договору оренди на 1 рік, а саме з
30.09.12р. до 30.09.13р. включно.

06.03.13р. Третя особа 1 звернулась до
Третьої особи 2 та Агентства держмайна
України з листом №48-752, в якому просила
підготувати та направити на адресу
Відповідача письмове попередження про
намір Третьої особи 1 після закінчення
терміну дії договору оренди № 4476 від
30.09.09р. використовувати передане на
його підставі Позивачеві державне
майно, для власних потреб.

09.04.13р. Державне агентство України з
управління державними корпоративними
правами та майном (Агентство держмайна
України) листом №10/2-3-561 повідомило про
те, що після закінчення дії договору
оренди №4476 від 30.09.09р., орендоване майно
буде використовуватись Третьою особою
1 для власних потреб. 18.05.13р. Третя особа
1 направила на адресу Позивача лист до
якого було додано копію листа
Державного агентства України з
управління державними корпоративними
правами та майном № 10/2-03-561 від 09.04.2013р.

01.07.13р. Відповідач надіслав на адресу
Позивача лист №30-06/7204, згідно змісту
якого повідомив останнього про
неможливість продовження дії договору
оренди №4476 від 30.09.09р. (після 30.09.13р.) на
наступний строк, у зв'язку із
відповідним зверненням власника -
уповноваженого органу управління
державним майном, яке було
підготовлене за зверненням
балансоутримувача.

23.07.13р. Позивач направив на адресу
Відповідача лист, в якому просив надати
дозвіл на продовження терміну дії
договору оренди №4476 на новий більш
тривалий термін.

30.07.13р. Відповідач направив на адресу
Позивача та Третьої особи 1 лист про
припинення дії договору оренди №4476 від
30.09.09р. після його закінчення, в якому
зазначив, що у зв'язку із закінченням
30.09.13р. терміну дії договору оренди №4476
від 30.09.09р., враховуючи лист Державного
агентства України з управління
корпоративними правами та майном
№10/2-3-561 від 09.04.13р. щодо заперечень у
продовженні договору оренди, у зв'язку
з необхідністю використання
зазначеного державного нерухомого
майна для власних потреб, регіональне
відділення листом №30-06/7204 від 01.07.13р.
повідомило Позивача та Третю особу 1
про неможливість продовження договору
оренди на наступний термін, а тому
Відповідач вдруге повідомляв в своєму
листі про неможливість продовження дії
спірного договору.

06.09.13р. Державне агентство України з
управління корпоративними правами та
майном направило лист на адресу
Позивача та Відповідача, в якому
підтвердило намір Третьої особи
використовувати спірне приміщення
після закінчення дії договору оренди
№4476 (з 30.03.13р.) для власних потреб.

12.09.13р. Відповідач листом №30-06/9911
повторно повідомив Позивача про
неможливість продовження договору
оренди № 4476 від 30.09.09р. та повідомив
останнього, що вказаний договір буде
вважатись припиненим після закінчення
його терміну дії. Крім того, Відповідач
вказаним листом доручив Третій особі 1
прийняти орендоване майно шляхом
складення відповідного акту, який
після підписання сторонами направити
на адресу Відповідача.

19.11.13р. Відповідач листом № 30-05/12810
повідомив, що у випадку невиконання
вимог щодо оплати орендної плати за
договором №4476 з боку Позивача,
Відповідач звернеться до
господарського суду з позовом про
дострокове розірвання договору оренди
за неналежне виконання зобов'язань по
договору оренди.

25.02.14р. рішенням Господарського суду
міста Києва у справі №910/18971/13 за
позовом Позивача до Відповідача про
визнання договору оренди №4476 від
30.09.09р., укладеного між Позивачем та
Відповідачем таким, що діє до 30.09.16р. та
внесення змін до п.2 договору №4476/01
шляхом викладення його у новій
редакції: "Договір оренди №4476 від
30.09.09р. року діє з 30.09.11р. до 30.09.16р.
включно" у задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 21.05.14р. у справі
№910/18971/13 апеляційну скаргу Позивача
задоволено, рішення Господарського
суду міста Києва від 25.02.2014 р. у справі №
910/18971/13 скасовано та прийнято нове
рішення, яким позовні вимоги
задоволені повністю.

Постановою Вищого господарського суду
України від 17.07.14р. у справі №910/18971/13
касаційну скаргу Прокурора задоволено
частково, рішення господарського суду
міста Києва від 25.02.14р. та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 21.05.14р. у справі
№910/18971/13 скасовано, а справу передано
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

При цьому в постанові Вищого
господарського суду України зазначено,
що підпунктом 2 п.3 Закону України «Про
внесення змін до деяких законів
України щодо спрощення умов ведення
бізнесу в Україні» від 15.12.2009 внесені
зміни до ст.17 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна",
відповідно до яких, з урахуванням
внесених змін, термін договору оренди
визначається за погодженням сторін.
Термін договору оренди не може бути
меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не
пропонує менший термін. Відтак,
мінімальний п'ятирічний термін дії
договорів оренди державного та
комунального майна, укладених до
набрання чинності вказаним Законом (до
30.12.2009), в тому числі і спірного договору
оренди від №4476 від 30.09.2009, є
встановленим в силу імперативних
приписів п.5 Прикінцевих положень
Закону України "Про внесення змін до
деяких законів України щодо спрощення
умов ведення бізнесу в Україні", що
свідчить про конституційний обов'язок
сторін дотримуватись положень цього
Закону.

Як вірно зазначено судом апеляційної
інстанції, норма пункту 5 Прикінцевих
положень Закону № 1759-VІ від 15.12.2009 надає
орендарю право продовжувати орендні
відносини на строк до п'яти років
шляхом внесення до договору
відповідних змін в частині визначення
конкретного терміну, на який
продовжується строк договору, у зв'язку
з чим орендар має право звернутися з
відповідним позовом до суду на
підставі пункту 5 Прикінцевих положень
вказаного Закону в будь-який час до
припинення дії договору оренди (п. 4.4.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про оренду (найм) майна"
№12 від 29.05.2013). Відтак, Позивач,
звернувшись згідно відбитку поштового
штемпелю на конверті, в якому надіслано
позовну заяву до господарського суду
міста Києва 27.09.2013 з позовом у даній
справі до припинення дії договору
оренди - (до 30.09.2013), реалізував тим самим
передбачене вказаною нормою закону
право орендаря на продовження терміну
договору оренди.

Разом з тим, частина перша статті 17
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна" зі змінами,
внесеними Законом № 1759-VІ від 15.12.2009, у
відповідність до якої позивач просить
привести договір оренди, не пов'язує
встановлення мінімального
п'ятирічного терміну дії договору
оренди лише з суб'єктами малого
підприємництва, а є загальною для всіх
договорів оренди державного та
комунального майна нормою.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
апеляційна скарга Третьої особи 1
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з ст.1 Господарського
процесуального кодексу України
юридичні особи мають право звертатися
до господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Згідно з ст.16 Цивільного кодексу
України, способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути: 1)
визнання права; 2) визнання правочину
недійсним; 3) припинення дії, яка
порушує право; 4) відновлення становища,
яке існувало до порушення; 5) примусове
виконання обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст.20 Господарського
кодексу України кожний суб'єкт
господарювання та споживач має право
на захист своїх прав і законних
інтересів. Права та законні інтереси
зазначених суб'єктів захищаються
шляхом: визнання наявності або
відсутності прав; визнання повністю
або частково недійсними актів органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемляють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом;
відновлення становища, яке існувало до
порушення прав та законних інтересів
суб'єктів господарювання; припинення
дій, що порушують право або створюють
загрозу його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом. Порядок захисту
прав суб'єктів господарювання та
споживачів визначається цим Кодексом,
іншими законами.

З наведених норм вбачається, що чинним
законодавством України встановлені
способи захисту особами своїх прав та
інтересів, при цьому вказані норми не
передбачають такого способу захисту
прав та інтересів осіб, як визнання
продовженим (пролонгованим) договору.

Даний висновок підтверджується п.4.2.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про оренду (найм) майна»
від 29.05.13р. №12, в якому зазначено, що
господарським судам слід відмовляти в
позові про визнання договору оренди
продовженим (пролонгованим), оскільки
така позовна вимога (без подання
доказів наявності спору стосовно
такого продовження), є, по суті, вимогою
про встановлення юридичного факту, а це
не відповідає передбаченим законом
(стаття 20 ГК України, стаття 15, частина
друга статті 16 ЦК України) способам
захисту порушеного права.

За вказаних обставин, позовна вимога
Позивача про визнання продовженим
(пролонгованим) договору оренди
нерухомого майна №44476 від 30.09.09р. не
відповідає нормам чинного
законодавства України та не підлягає
задоволенню, відповідно рішення
господарського суду міста Києва в цій
частині підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» термін договору оренди
визначається за погодженням сторін.
Термін договору оренди не може бути
меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не
пропонує менший термін. У разі
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення або зміну умов договору
оренди протягом одного місяця після
закінчення терміну дії договору він
вважається продовженим на той самий
термін і на тих самих умовах, які були
передбачені договором.

Як визначено Вищим господарським судом
України у справі №910/18971/13 відповідно до
змін внесених Законом України «Про
внесення змін до деяких законів
України щодо спрощення умов ведення
бізнесу в Україні» мінімальний
п'ятирічний термін дії договорів
оренди державного та комунального
майна, укладених до набрання чинності
вказаним Законом (до 30.12.2009), у тому
числі договору оренди №4476 від 30.09.2009, є
встановленим в силу імперативних
приписів п.5 Прикінцевих положень
зазначеного Закону, що свідчить про
конституційний обов'язок сторін
дотримуватись положень цього Закону.
Норма вказаного пункту 5 надає орендарю
право продовжувати орендні відносини
на строк до п'яти років шляхом внесення
до договору відповідних змін, у зв'язку
з чим орендар має право звернутися з
відповідним позовом до суду.
Звернувшись до господарського суду
міста Києва 27.09.2013 з позовом у даній
справі до припинення дії договору
оренди Позивач реалізував тим самим
передбачене вказаною нормою закону
право на продовження терміну договору
оренди. Частина перша статті 17 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" зі змінами,
внесеними Законом України «Про
внесення змін до деяких законів
України щодо спрощення умов ведення
бізнесу в Україні», у відповідність до
якої Позивач просить привести договір
оренди, не пов'язує встановлення
мінімального п'ятирічного терміну дії
договору оренди лише з суб'єктами
малого підприємництва, а є загальною
для всіх договорів оренди державного
та комунального майна нормою.

Із змісту наведених правових норм та
правоположень вбачається, що Позивач
має право на продовження договору
оренди №4476 від 30.09.2009р. на 5 років, до
30.09.2014р., дане право Позивач реалізував,
звернувшись до Відповідача з позовом у
справі №910/18971/13, тому апеляційний суд
погоджується з висновками місцевого
суду щодо задоволення позовної вимоги
про визнання права користування
Позивача нежитловими приміщеннями за
договором оренди №4476 від 30.09.2009р. до
30.09.2013р.

Судом не можуть бути прийняті до уваги
доводи Третьої особи 1 щодо порушення
місцевим судом норм процесуального
права. Посилання Третьої особи 1 на
справу №910/18971/13 правильно не були
прийняті місцевим судом до уваги,
оскільки предмет спору у №910/18971/13
відрізняється від предмету спору у
даній справі.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.104
Господарського процесуального кодексу
України порушення або неправильне
застосування норм процесуального
права може бути підставою для
скасування або зміни рішення лише за
умови, якщо це не призвело до прийняття
неправильного рішення.

На підставі вищевикладеного,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга Третьої особи 1 підлягає
задоволенню частково, а рішення
господарського суду міста Києва
відповідній зміні.

Керуючись ст.ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного
підприємства "Завод 410 ЦА" на рішення
Господарського суду міста Києва від
03.04.2014р. у справі №910/21198/13 задовольнити
частково.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 03.04.2014р. у справі №910/21198/13
скасувати в частині задоволення
позовної вимоги товариства з обмеженою
відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс"
про визнання продовженим
(пролонгованим) договору №4476 оренди
нерухомого майна, що належить до
державної власності від 30.09.09р. на новий
строк, та стягнення з регіонального
відділення Фонду державного майна
України по м. Києву витрат по сплаті
судового збору в сумі 1147,00 грн.

3. Відмовити товариству з обмеженою
відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс" у
задоволенні позовної вимоги про
визнання продовженим (пролонгованим)
договору №4476 оренди нерухомого майна,
що належить до державної власності від
30.09.09р. на новий строк.

4. В іншій частині рішення
Господарського суду міста Києва від
03.04.2014р. у справі №910/21198/13 залишити без
змін.

5. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс"
(01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 34, ) на користь Державного
підприємства «Завод 410 Цивільної
Авіації» (03151, м. Київ, Повітрофлотський
просп., 94; код 01128297) судовий збір за
розгляд апеляційної скарги в сумі 609
(шістсот дев'ять) грн. 00 коп.

Повний текст постанови складено
24.09.2014р.

Головуючий суддя
Ю.Л. Власов

Судді
Р.І. Самсін

О.О. Хрипун