м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Київського національного
лінгвістичного університету
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПЕРЕДПЛАТНА АГЕНЦІЯ
про стягнення 24 943, 73 грн.
Суддя Бондаренко Г. П.
Від позивача Шовкун Ю. М. (дов. №
106/01 від 27.01.2014)
Від відповідача не з'явився
Відповідно до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні 25.09.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київський національний лінгвістичний
університет звернувся до
Господарського суду міста Києва з
позовною заявою № 1652/01 від 11.07.2014 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПЕРЕДПЛАТНА АГЕНЦІЯ
"САММІТ"" про стягнення 24 943,73 грн. за
договором № 19 про передплату
періодичних видань від 10.12.2012, з яких 22
516, 84 грн. - сума передплати за не
поставлені відповідачем видання, 850, 71
грн. - пені, 1 576, 18 грн. - 7% штрафу, а також
стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 14.07.2014 позовну заяву прийнято
до розгляду, порушено провадження у
справі № 910/14150/14, розгляд справи
призначено на 12.08.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 12.08.2014 строк розгляду справи
продовжено на 15 днів в порядку ст. 69,
розгляд справи відкладено на 25.09.2014 у
зв'язку з нез'явленням представника
відповідача, невиконанням ним вимог
ухвали суду про порушення провадження
у справі та задоволенням заяви
позивача про продовження строків
вирішення спору.

В судове засідання 25.09.2014 представник
відповідача не з'явився, вимоги ухвал
суду не виконав, про причини неявки суд
не повідомив, про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином.

Представник позивача в судове
засідання з'явився, надав в судовому
засіданні усні пояснення по суті
справи, в яких просить суд задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням з боку відповідача його
зобов'язань за договором №19 про
передплату періодичних видань від
10.12.2012, в частині доставки періодичних
видань та повернення грошових коштів
передплати за непоставлені видання.

Відповідач відзиву на позовну заяву не
надав, викладеного позивачем не
простував, в судове засідання жодного
разу не з'явився.

Відповідно до наявного в матеріалах
справи Спеціального витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців від 16.07.2014,
адреса місцезнаходження відповідача є
тією ж, яка вказана у позовній заяві, а
саме: 03127, м. Київ, вул. Васильківська,
буд. 55, кімната 4.

Так, згідно з п. 11 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
15.03.2007 № 01-8/123 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2006 році" відповідні
процесуальні документи надсилаються
господарським судом згідно з поштовими
реквізитами учасників судового
процесу, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до Інформаційного листа
Вищого господарського суду України №
01-8/1228 від 02.06.2006 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році" до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками "адресат вибув",
"адресат відсутній" і т.п., з урахуванням
конкретних обставин справи можуть
вважатися належними доказами
виконання господарським судом
обов'язку щодо повідомлення учасників
судового процесу про вчинення цим
судом певних процесуальних дій.

Слід зазначити, що законодавство
України, в тому числі Господарський
процесуальний кодекс України, не
зобов'язує й сторону у справі, зокрема
позивача, з'ясовувати фактичне
місцезнаходження іншої сторони
(сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно зі статтею 93
Цивільного кодексу України) та
зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
цю юридичну особу.

При цьому, судом враховано, що
відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Відомості про місцезнаходження
відповідача є правомірними, що
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб і
фізичних осіб-підприємців на
відповідача.

Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, суд зазначає, що у
відповідності до п. 3.13. постанови
Пленуму Вищого Господарського суду
України № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено: неподання
або несвоєчасне подання стороною у
справі, іншим учасником судового
процесу доказів з неповажних причин,
спрямоване на затягування судового
процесу, має розцінюватися
господарським судом як зловживання
процесуальними правами. У разі
неподання учасником судового процесу з
неповажних причин або без повідомлення
причин матеріалів та інших доказів,
витребуваних господарським судом,
останній може здійснити розгляд справи
за наявними в ній матеріалами та
доказами або, з огляду на обставини
конкретної справи, залишити позов без
розгляду на підставі пункту 5 частини
першої статті 81 ГПК. У наведених
випадках відповідні докази не повинні
прийматися в подальшому й судом
апеляційної інстанції.

Розглянувши подані матеріали,
заслухавши пояснення повноважного
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

10.12.2012 між позивачем, в якості
замовника за договором, та
відповідачем, в якості виконавця за
умовами договору, було укладено
договір № 19 про передплату періодичних
видань (далі за текстом - договір), за
яким замовник доручає, а виконавець
бере на себе зобов'язання надати
замовнику послуги з передплати
періодичних видань та їх доставки
згідно з асортиментом та цінами,
визначеними у специфікації (додаток 1
до договору), що є невід'ємною частиною
договору (п.1.1).

Згідно з п.2.1. договору відповідач бере
на себе зобов'язання з передплати та
доставки позивачу періодичних видань
на 2013 рік згідно зі специфікацією, що є
невід'ємною частиною договору, та
сформованим відповідно до
специфікації рахунком. Передплата
вважається прийнятою до виконання
після оплати відповідача. У
підтвердження прийняття передплати
виконавець надсилає до замовника
повідомлення про прийняття передплати
у строк 10 днів від одержання
передплатних коштів.

Доставка періодичних видань
здійснюється відповідачем у
стандартній упаковці до 12.00 кожного
робочого дня. Факт отримання видання
завіряється підписом відповідальної
особи в маршрутному листі кур'єра ( п.2.2.
договору).

Пунктом 2.5. договору сторони погодили,
що виконавець зобов'язується щомісяця
надавати замовнику зведену таблицю
доставки видань за минулий місяць.

Як зазначено в п.2.6. договору,
виконавець зобов'язується самостійно
контролювати своєчасність доставки
періодичних видань та самостійно за
власний рахунок вживати заходів по
усуненню причин, що можуть призвести до
зриву поставки видань.

Згідно розділу 3 сума договору складає
40 990, 02 грн., а замовник зобов'язується
оплатити вартість передплати на
передплатний період згідно з рахунком
виконавця шляхом перерахування коштів
на його поточний рахунок у строк до 31
грудня 2012.

Відповідно до п.3.3. договору по
закінченні передплатного півріччя
сторони складають акт виконаних робіт.

В пункті 4.1. договору визначено, що за
порушення зобов'язань, передбачених
договором сторони несуть
відповідальність у вигляді штрафу в
розмірі 0,2 % ціни непоставленого товару
або несплаченої суми коштів за кожен
день прострочки, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ. Сплата
штрафних санкцій не звільняє Сторону
від виконання прийнятих зобов'язань за
Договором.

Відповідно до п. 4.2. договору, у разі
припинення виходу або у зв'язку з
неможливістю поставки деяких
періодичних видань, виконавець
повертає замовнику грошові кошти за
непоставлені видання протягом 10
календарних днів від дня надходження
від замовника відповідної письмової
заяви.

У випадках, не передбачених договором
сторони несуть відповідальність
відповідно до законодавства України
(п.4.3.договору).

В договорі сторони погодили, що всі
спори, що виникли між замовником та
виконавцем, вирішуються шляхом
переговорів, а у разі недосягнення
сторонами згоди - в порядку,
встановленому чинним законодавством
України (п.6.1. договору).

Відповідно до п.6.2. договір набирає
чинності з моменту підписання його
сторонами та діє до 31.12.2013, а в частині
зобов'язань з доставки іноземних
видань - до 31.03.2014.

Специфікацією до договору (Додаток 1)
чітко визначений перелік іноземних
періодичних видань, які повинен
поставити відповідач, на загальну суму
40 990,02 гри., їх кількість та місяці
виходу цих видань.

На виконання умов договору позивач
сплатив відповідачу 40 990,02 грн., що
підтверджується наявною в матеріалах
справи копією платіжного доручення
№2488 від 11.12.2012.

Відповідачем, згідно з договором було
передано позивачу лише частину
періодичних видань у кількості 25
примірників на загальну суму 18 473,18
грн., що підтверджується наявними в
матеріалах справи копіями зведених
накладних:

№ Л-1301ІН від 05.02.2013 на суму 291,12 грн.;

№ Л-1302ІН від 28.02.2013 на суму 291,12 грн.;

№ Л-1303ІН від 07.05.2013 на суму 3888,30 грн.;

№ Л-1304ІН від 05.06.2013 на суму 2 947,20 грн.;

№ Л-1305ІН від 05.07.2013 на суму 3581,82 грн.;

№ Л-1305 укр. від 05.07.2013 на суму 317,86 грн.;

№ Л-1306ІН від 02.08.2013 на суму 1461,36 грн.;

№ Л-1307ІН від 04.09.2013 на суму 2 485,74 грн.;

№ Л-1308ІН від 08.10.2013 на суму 291,12 грн.;

№ Л-1309ІН від 11.11.2013 на суму 1054,80 грн.;

№ Л-1309 укр. від 11.11.2013 на суму 241,02 грн.;

№ Л-13092Н від 28.02.2014 на суму 1 621,72 грн.

Листом за вих. № 3160/09 від 21.11.2013 позивач
повідомив відповідача про
недопоставку 28 примірників
періодичних видань на суму 23834,64 грн.

Листами вих. № 646/08 від 25.03.2014 та вих.
№1124/08 від 14.05.2014 позивач звертався до
відповідача з нагадування про
ненадання 23 примірників передплатних
видань, та просив терміново здійснити
доставку видань, або ж, у разі не
поставки періодичних видань повернути
кошти на рахунок замовника.

Також, з метою досудового врегулювання
проблемних питань, 10.06.2014 позивач
виставив відповідачу претензію вих. №
1398/08 про погашення заборгованості в
розмірі 22 516,84 грн. за передплачені
періодичні видання.

Належним чином завірені копії
зазначених вище листів та претензії
надані позивачем до матеріалів справи.

Твердження позивача відповідачем не
спростовані, доказів належного повного
і своєчасного виконання ним умов
договору не надано.

За твердженням позивача, станом на
момент подання позовної заяви та
розгляду справи відповідачем не
поставлено позивачу періодичних
видань у кількості 23 примірники, на
загальну суму 22 516,84 грн.

Сума основного боргу відповідача перед
позивачем, за розрахунком позивача,
станом на момент розгляду справи
становить 22 516, 84 грн., доказів оплати
якої матеріали справи не містять.

Позивач, окрім основного боргу, також
просить стягнути з відповідача 850,71 грн.
пені, 1576,18 грн. семи відсотків штрафу та
витрати на оплату судових витрат.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

За своєю правовою природою договір № 19
про передплату друкованих видань від
10.12.2012 є змішаним договором, який
зокрема містить елементи договору
поставки, а відтак у відповідній
частині між сторонами виникли
правовідносини, які підпадають під
правове регулювання Глави 54 Цивільного
кодексу України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України
регулює відносини, що виникають із
договору поставки. Так, за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України
до договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
укладення та виконання договорів
поставки, у тому числі договору
поставки товару для державних потреб.

Як встановлено судом, позивачем у
відповідності до вимог чинного
законодавства та умов договору
позивачем передплачено поставку
друкованих видань на загальну суму 40
990,02 грн., що підтверджується наявною в
матеріалах справи копією платіжного
доручення №2488 від 11.12.2012.

Відповідачем було частково здійснено
поставку друкованих видань, що
підтверджують вищевказані накладні
підписані уповноваженими особами двох
сторін, на загальну суму 18 473,18 грн.

Позивачем умови договору виконані в
повному обсязі, у відповідності до
вимог чинного законодавства та умов
договору. Відповідачем, в свою чергу,
жодних претензій щодо неналежного
виконання позивачем умов договору не
заявлялось та суду не надано.

Відповідачем не було здійснено
поставку всіх обумовлених договором
передплачених видань. Доказів іншого
матеріали справи не містять та
сторонами не надано.

У відповідності до п. 4.2. договору
виконавець зобов'язаний повернути
замовнику грошові кошти за
непоставлені видання протягом 10
календарних днів від дня надходження
від замовника відповідної заяви.

Позивачем заяви про повернення
грошових коштів за непоставлені
видання направлялися відповідачу, що
підтверджено матеріалами справи, проте
відповідачем в строк обумовлений
договором грошові кошти за
непоставлені періодичні видання
повернуті не були. Основний борг
відповідача перед позивачем складає на
момент вирішення спору 22 516,84 грн.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Частина 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Доказів на підтвердження сплати
заборгованості у розмірі 22 516, 84 грн.
відповідачем суду не надано.

Факт наявності боргу у відповідача
перед позивачем за договором належним
чином доведений, документально
підтверджений і відповідачем не
спростований, строк поставки
передплачених видань, у відповідності
до п. 6.2. договору є таким, що настав, в
матеріалах справи наявні листи
позивача про повернення грошових
коштів за непоставлені видання
датовані 14.05.2014 та 10.06.2014, відтак строк
повернення грошових коштів у
відповідності до п. 4.2.договору, станом
на момент винесення рішення по справі,
також настав, а тому позовні вимоги в
частині стягнення основного боргу у
розмірі 22 516, 84 грн. є обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню.

Вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача штрафних санкцій за
вказаний позивачем період з 01.04.2014 по
16.06.2014 у вигляді 850,71 грн. пені та 1 576, 18
грн. штрафу задоволенню не підлягають,
з огляду на їх недоведеність позивачем.

Як зазначалося судом вище, за умовами п.
6.2. договору строк виконання
відповідачем зобов'язань по поставці
видань встановлений сторонами до
31.03.2014, при цьому, у відповідності до п.
4.2. договору відповідач повертає кошти
позивачу за непоставлені видання
протягом 10 календарних днів від дня
надходження від замовника відповідної
письмової заяви.

Отже, для встановлення періоду
прострочення відповідача, з метою
встановлення судом факту правильності
нарахування позивачем пені та 7 %
штрафу, позивачу необхідно довести
факт отримання відповідачем після
спливу строку встановленого п. 6.2.
договору письмової заяви позивача про
повернення грошових коштів. Початок
періоду прострочення, має
розраховуватися, за умовами договору,
після спливу 10 денного строку
встановленого п. 4.2. договору з моменту
отримання відповідачем заяви позивача
про повернення грошових коштів.

Позивачем в матеріали справи надано
лише докази отримання відповідачем від
позивача/направлення позивачем
відповідачу тільки листа від 10.12.2013 вих.
№ 3318/09, проте на той час строк
встановлений п. 6.2. договору не сплив, а
відтак зобов'язання відповідача по
поставці видань порушені не були.

Доказів які б підтверджували факт
направлення позивачем відповідачу
листа від 14.05.2014 вих. № 1124/08 та претензії
від 10.06.2014 вих. № 1398/08, позивачем в
матеріали справи не надано, а отже не
доведено період прострочення, а відтак
період нарахування пені та
прострочення понад 30 днів для
застосування штрафу в 7 %.

Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 231
ГК України, у відповідності до якої
позивач просить стягнути з відповідача
7 % штрафу, у разі якщо порушено
господарське зобов'язання, в якому хоча
б одна сторона є суб'єктом
господарювання, що належить до
державного сектора економіки, або
порушення пов'язане з виконанням
державного контракту, або виконання
зобов'язання фінансується за рахунок
Державного бюджету України чи за
рахунок державного кредиту за
порушення строків виконання
зобов'язання (прострочення) понад
тридцять днів додатково стягується
штраф у розмірі семи відсотків
вказаної вартості.

Позивачем, також, не доведено, що
виконання зобов'язання позивача по
оплаті видань було здійснено ним за
рахунок Державного бюджету України.

Враховуючи вище викладене, вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
пені та 7 % штрафу не доведені ним та
необґрунтовані, відтак у суду відсутні
підстави для їх задоволення.

Отже, позовні вимоги Київського
національного лінгвістичного
університету підлягають задоволенню
частково.

Судові витрати позивача відповідно до
положень статті 49 ГПК України
покладаються на сторін пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
ст. ст. 4, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Передплатна агенція
"Самміт" (03127, м. Київ, вул.
Васильківська, 55, кім. 4; ;
в порядку визначеному Законом України
"Про виконавче провадження") на користь
Київського національного
лінгвістичного університету (03680, м.
Київ, вул. Велика Васильківська, 73;
ідентифікаційний код 02125289) 22 516
(двадцять дві тисячі п'ятсот
шістнадцять) грн. 84 коп. основного боргу
та 1 649 (одну тисячу шістсот сорок
дев'ять) грн. 24 коп. витрат по оплаті
судового збору.

3. В задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

4. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 02.10.2014.

Суддя
Г.П. Бондаренко