КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2014 р. Справа№ 910/7269/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Копитової О.С.

Пантелієнка В.О.

При секретарі Ликові В.В.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Державної податкової інспекції
у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві на ухвалу господарського суду
міста Києва від 23.05.2014 року у справі
№ 910/7269/14 (суддя Баранов Д.О.)

за заявою Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі

ГУ Міндоходів у м.
Києві

до Приватного
підприємства "Тулуза-Центр"

про банкрутство

за участю представника заявника:
Пісної Д.В. - довіреність № 99 від 26.09.2013р.

дослідивши та вивчивши матеріали
вправи, апеляційну скаргу, заслухавши
доповідь судді - доповідача, пояснення
представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 23.05.2014 року порушено
провадження у справі про банкрутство
Приватного підприємства "Тулуза-Центр";
визнано грошові вимоги Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві до
боржника в розмірі 89 157 882,77 грн.; введено
процедуру розпорядження майном
боржника; розпорядником майна боржника
призначено арбітражного керуючого
Бандолу Олексія Олексійовича та інше.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою
місцевого господарського суду, ДПІ у
Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві звернулася до апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
ухвалу господарського суду міста Києва
від 23.05.2014 року у справі № 910/7269/14 в
частині п. 2, п. 6 ухвали та викласти п. 2
даної ухвали в такій редакції: "Визнати
безспірні вимоги ДПІ як ініціюючого
кредитора у розмірі 93 626 318,57 грн." та п. 6
даної ухвали в такій редакції:
"Встановити оплату послуг арбітражного
керуючого Бандоли О.С. у відповідності
до ч. 5 ст. 115 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом
за рахунок майна боржника".

При цьому скаржник звернувся з
клопотанням про відновлення
пропущеного строку для подання
апеляційної скарги.

Представник заявника в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримав, просив її задовольнити,
ухвалу господарського суду міста Києва
від 23.05.2014 року скасувати в частині п. 2,
п. 6 ухвали та викласти п. 2 даної ухвали
в такій редакції: "Визнати безспірні
вимоги ДПІ як ініціюючого кредитора у
розмірі 93 626 318, 57 грн." та п. 6 даної
ухвали в такій редакції: "Встановити
оплату послуг арбітражного керуючого
Бандоли О.О. у відповідності до ч. 5 ст. 115
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом за рахунок
майна боржника".

Представники боржника та розпорядника
майна боржника Бандоли О.О. в судове
засідання не з'явилися, причина суду не
відома.

За змістом ст.64 ГПК України, зокрема, в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи вимоги ст.102 ГПК України,
наявність поштових повідомлень про
отримання учасниками провадження у
справі ухвали апеляційного суду про
порушення апеляційного провадження та
призначення справи до розгляду,
колегія суддів вважає можливим
розглянути справу у відсутність
представників що не з'явились.

Дослідивши і з'ясувавши всі обставини
та матеріали справи, які мають значення
для вирішення спору по суті, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено матеріалами справи, у
квітні 2014 року Державна податкова
інспекція у Солом'янському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві звернулася до суду із заявою про
порушення провадження у справі про
банкрутство Приватного підприємства
"Тулуза-Центр" через наявність у
останнього непогашеної заборгованості
перед державним бюджетом.

За твердженнями Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів у м. Києві у Приватного
підприємства "Тулуза-Центр" наявна
непогашена податкова заборгованість
перед бюджетом у вигляді несплаченого
податку на додану вартість у розмірі 93
617 856,77 грн., податку на прибуток у
розмірі 680,00 грн. та єдиного податку з
юридичних осіб у розмірі 161,80 грн., що у
сумі становить 93 618 698,57 грн.

За наслідками дослідження описаних
документів судом встановлено, що у
зв'язку з порушенням Приватним
підприємством "Тулуза-Центр" п. 7.4.5 п. 7.4
ст. 7 Закону України "Про податок на
додану вартість" у останнього
утворилася заборгованість з податку на
додану вартість у розмірі 93 616 318,57 грн.,
з позовом про стягнення якої Державна
податкова інспекція у Солом'янському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів у м.
Києві звернулася до адміністративного
суду.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03.11.2011 р. у справі № 2а-14292/10/2670 з
Приватного підприємства "Тулуза-Центр"
було стягнуто 93 616 318,57 грн. податкової
заборгованості, з яких 93 616 156,77 грн. -
заборгованість по податку на додану
вартість (89 157 882,77 грн. - основний борг, 4
458 274,00 грн. - штрафні санкції) та 161,80 грн.
(штрафні санкції) - заборгованість з по
єдиному податку з юридичних осіб.

03.02.2011 р. у справі № 2а-14292/10/2670 видано
виконавчий лист, який було пред'явлено
до виконання 04.02.2013 р.

02.02.2013 р. державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
було винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП № 36404727 з
примусового виконання вказаного
виконавчого листа.

В зв'язку з тим, що в ході виконавчого
провадження ВП № 36404727 не вдалося
виявити активи ПП "Тулуза-Центр", 31.03.2014
р. було винесено постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачеві.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 23.05.2014 року порушено
провадження у справі про банкрутство
Приватного підприємства "Тулуза-Центр";
частково визнано грошові вимоги
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві до боржника в розмірі 89 157 882,77
грн.; призначено арбітражного
керуючого.

Ухвала господарського суду мотивована
тим, що у підготовчому засіданні судом
не було встановлено підстав для
відмови у порушенні провадження у
справі про банкрутство Приватного
підприємства "Тулуза-Центр"

Проте зазначив, що податковим органом
всупереч вимогам вказаної статті
Закону до заявленої суми безспірних
вимог було включено 4 460 815,80 грн.
штрафних санкцій, в тому числі 4 459 974,00
грн. - з податку на додану вартість, 680,00
грн. - з податку на прибуток
підприємств, 161,80 грн. - з єдиного
податку з юридичних осіб, які не
підлягають включенню до розміру
безспірних вимог кредитора.

ДПІ заперечуючи проти ухвали суду в
частині незадоволених вимог вказує на
те, що суд необґрунтовано відмовив у
визнанні нарахованих штрафних
фінансових санкцій в розмірі 4 458 274грн.
як безспірних вимог.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Це стосується
позивача, який повинен доказати факти,
на підставі яких пред'явлено позов, а
також відповідача, який має можливість
доказувати факти, на підставі яких він
будує заперечення проти позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону справа
про банкрутство порушується
господарським судом, якщо безспірні
вимоги кредитора (кредиторів) до
боржника сукупно становлять не менше
трьохсот мінімальних розмірів
заробітної плати, які не були
задоволені боржником протягом трьох
місяців після встановленого для їх
погашення строку, якщо інше не
передбачено цим Законом.

Так, на підставі результатів
контрольно-перевірочної роботи ДПІ
стосовно боржника встановлено факт
порушення пп.7.7.5 п.7.7 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» та
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» за рахунок чого збільшено
суму що за результатами звітного
періоду підлягає сплаті платником
податків до бюджету на 89 155 284грн., про що
складений акт № 7196/15-2-2160496 від 28.04.2010 та
винесено податкове повідомлення
рішення № /0 від 29.04.2010р.,
застосовано штрафні фінансові санкції
в розмірі 4 458 274грн., в зв'язку з чим
загальна сума грошових зобов'язань
склала 93 613 048грн.

Згідно постанови Окружного
адміністративного суду міста Києва №
2а-14292/10/2670 від 03.11.2011р. з Приватного
підприємства "Тулуза-Центр" стягнуто 93
616 318,57 грн. податкової заборгованості, з
яких 93 616 156,77 грн. - заборгованість по
податку на додану вартість (89 157 882,77 грн.
- основний борг, 4 458 274,00 грн. - штрафні
санкції) та 161,80 грн. (штрафні санкції) -
заборгованість з по єдиному податку з
юридичних осіб.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України № 15 від 18.12.2009
«Про судову практику в справах про
банкрутство» та рекомендації Президії
Вищого господарського суду України №
04-5/1193 від 04.06.2004 р. «Про деякі питання
практики застосування Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
при визначенні розміру вимог за
грошовими зобов'язаннями
господарським судам слід враховувати,
що грошове зобов'язання (абзац сьомий
статті 1 Закону) - це зобов'язання
боржника заплатити кредитору певну
грошову суму відповідно до
цивільно-правового договору та з інших
підстав, передбачених цивільним
законодавством України. За змістом
статті 12 Закону мораторій не зупиняє
виконання боржником грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів), які виникли після введення
мораторію; їх виконання для боржника є
обов'язковим, але пеня, штраф та інші
фінансові санкції за невиконання чи
неналежне виконання зобов'язань зі
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), що застосовуються до
платника податків за порушення
податкового законодавства, не
нараховуються, оскільки ця норма
визначає конкретний проміжок часу,
який відповідає строку дії мораторію
на задоволення вимог кредиторів, але
ніяк не пов'язаний із його суттю.
Вирішуючи питання про склад вимог з
податками і зборами (обов'язковими
платежами) при порушенні справ про
банкрутство суди мають виходити з того,
що суми пені, штрафів та інших
фінансових санкцій враховуються
окремо в реєстрі вимог кредиторів і
задовольняються у шосту чергу в
порядку черговості, встановленої
статтею 31 Закону.

У разі подання органами державної
податкової служби заяв про порушення
справи про банкрутство безспірними
слід вважати лише вимоги про стягнення
податкового боргу (недоїмки),
визначення якого наведено в пункті 1.3
статті 1 Закону України від 21 грудня 2000
р. N 2181-III "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами". Безспірність вимог щодо
стягнення недоїмок зі сплати податків
і зборів (обов'язкових платежів) має
підтверджуватися документами про
узгодження суми податкового
зобов'язання. Податкове зобов'язання,
самостійно визначене платником
податків у податковій декларації,
вважається узгодженим з дня подання
такої податкової декларації (пункт 5.1
статті 5 цього Закону). Податкове
зобов'язання платника податків,
нараховане контролюючим органом
відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті 4
цього Закону, вважається узгодженим у
день отримання платником податків
податкового повідомлення. Якщо платник
податків вважає, що контролюючий орган
неправильно визначив суму податкового
зобов'язання або прийняв рішення з
порушенням законодавства, податкове
зобов'язання вважається узгодженим з
дня прийняття рішення в
адміністративному чи судовому порядку
(пункт 5.2.2 статті 5 та пункт 16.2 статті
16).Узгоджена сума податкового
зобов'язання, не сплачена платником
податків у строки, визначені статтею 5
цього Закону, визнається сумою
податкового боргу платника податків
(пункт 5.4.1 статті 5).

Аналогічна позиція викладена Вищим
господарським судом України в
інформаційному листі від 26.12.2013 р. N
01-06/1862/2013 «Про внесення змін і доповнень
до інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 28.03.2013 N
01-06/606/2013 "Про Закон України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(у редакції Закону України від 22.12.2011 N
4212-VI)" де зазначено, що Законом обмежено
строк подання заяв кредиторів, грошові
вимоги яких виникли під час проведення
процедур банкрутства, двома місяцями з
дня офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури. Такі грошові вимоги
включаються до четвертої черги, за
винятком грошових вимог, черговість
задоволення яких визначена Законом
(забезпечені вимоги; вимоги щодо
виплати заробітної плати; вимоги щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів) тощо) та грошових вимог, що
становлять штрафні санкції, які
підлягають включенню у відповідну
чергу. Вимоги кредиторів, які у
встановлений строк не звернулися до
господарського суду, погашаються в
шосту чергу".

За таких обставин, суд першої інстанції
вірно визначив, що заявлені суми
податкової заборгованості достатньо
для порушення провадження у справі про
банкрутство, однак не правомірно
відхилив вимоги ДПІ в розмірі 4 458 274грн.
у вигляді штрафних санкцій, оскільки
дані грошові вимоги повинні бути
включені до реєстру вимог кредиторів
та у подальшому підлягають розподілу
згідно черговості .

Між тим, колегія суддів не погоджується
з вимогами скаржника щодо встановлення
оплати послуг арбітражного керуючого в
порядку ч. 5 ст.115 Закону про банкрутство
з посиланням на те, що ДПІ є державною,
бюджетною установою, бюджетні
зобов'язання яких здійснюються в межах
бюджетних асигнувань, встановлених
кошторисами.

Відповідно до приписів ст. 115 Закону про
банкрутство арбітражний керуючий
(розпорядник майна, керуючий санацією,
ліквідатор) виконує повноваження за
грошову винагороду; грошова винагорода
арбітражного керуючого за виконання
повноважень розпорядника майна
визначається в розмірі двох
мінімальних заробітних плат за кожний
місяць виконання ним повноважень або в
розмірі середньомісячної заробітної
плати керівника боржника за останні
дванадцять місяців його роботи до
порушення провадження у справі про
банкрутство, якщо такий розмір
перевищує дві мінімальні заробітні
плати. Розмір грошової винагороди
арбітражного керуючого за виконання
повноважень розпорядника майна не може
перевищувати п'яти мінімальних
заробітних плат за кожний місяць
виконання ним повноважень. Право
вимоги грошової винагороди виникає в
арбітражного керуючого в останній день
кожного календарного місяця виконання
ним повноважень розпорядника майна
боржника.

Разом з тим, скаржником не надано
доказів того, що в межах бюджетних
асигнувань, у ДПІ відсутні кошти що
передбачені на 2014р. для здійснення
заходів відповідного характеру.

Враховуючи викладене, апеляційний
господарський суд вважає апеляційну
скаргу обґрунтованою та такою що
підлягає частковому задоволенню, а
ухвала господарського суду підлягає
зміненню.

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 106 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві
задовольнити частково, змінити п. 2
ухвали господарського суду м. Києва №
910/7269/14 від 23.05.2014року, виклавши його у
наступній редакції:«Визнати безспірні
вимоги Державної податкової інспекції
у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві у розмірі 93 616 318,57грн.»

В іншій частині ухвалу господарського
суду м. Києва № 910/7269/14 від 23.05.2014року-
без змін.

Матеріали справи повернути
господарському суду м. Києва.

повний текст постанови підписано
26.09.2014р.

Головуючий суддя
О.М. Остапенко

Судді
О.С. Копитова

В.О. Пантелієнко