ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"07" жовтня 2014 р.
Справа № 918/1103/14

Суддя Павленко Є.В., розглянувши
матеріали справи

за позовом публічного акціонерного
товариства "Державний ощадний банк
України" в особі Рівненського
обласного управління АТ "Ощадбанк" до
приватного підприємства "Олекс"

про зобов'язання укласти договір,

В засіданні приймали участь:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: Герасимчук О.П. за дов.
від 19 травня 2014 року,

Озімковська А.В. (керівник),

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року публічне акціонерне
товариство "Державний ощадний банк
України" в особі Рівненського
обласного управління АТ "Ощадбанк"
звернулося до господарського суду
Рівненської області з позовною заявою
до приватного підприємства "Олекс" про
зобов'язання відповідача укласти з
позивачем на новий термін договір
оренди частини нежитлового приміщення
загальною площею 459,5 м2, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 25 липня 2014 року
порушено провадження у справі № 918/1103/14
та призначено її до розгляду на 5 серпня
2014 року.

Ухвалою суду від 5 серпня 2014 року
розгляд справи було відкладено на 27
серпня 2014 року.

До початку призначеного судового
засідання через канцелярію суду
надійшла заява позивача про зміну
предмета позову від 26 серпня 2014 року №
18-13/2688, відповідно до якої останній
просив суд зобов'язати відповідача
укласти з ним на новий термін договір
оренди частини спірного нежитлового
приміщення, а також визнати недійсним
попередній договір, укладений 4 грудня
2013 року між приватним
підприємством "Олекс" та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3.

Ухвалою суду від 27 серпня 2014 року у
задоволенні вищезазначеної заяви
позивача було відмовлено, а розгляд
справи відкладено на 10 вересня 2014 року.

Ухвалою від 10 вересня 2014 року строк
розгляду спору у справі № 918/1103/14 було
продовжено на 15 днів - до 9 жовтня 2014
року, розгляд справи відкладено на 7
жовтня 2014 року.

До початку призначеного судового
засідання через канцелярію суду
надійшла заява позивача від 7 жовтня 2014
року № 18-13/3110, в якій останній на
підставі статей 22, 80 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) просив суд прийняти його
відмову від позову та припинити
провадження у даній справі.

У судовому засіданні представники
відповідача не заперечували проти
задоволення вказаної заяви та
припинення провадження у справі.

Позивач явку свого повноважного
представника у призначене судове
засідання не забезпечив, витребуваних
у нього документів не надав.

Частиною 4 статті 22 ГПК України
визначено, що позивач вправі до
прийняття рішення по справі збільшити
розмір позовних вимог за умови
дотримання встановленого порядку
досудового врегулювання спору у
випадках, передбачених статтею 5 цього
Кодексу, в цій частині, відмовитись від
позову або зменшити розмір позовних
вимог.

За частиною 1 статті 78 ГПК України
відмова позивача від позову, визнання
позову відповідачем і умови мирової
угоди сторін викладаються в
адресованих господарському суду
письмових заявах, що долучаються до
справи. Ці заяви підписуються
відповідно позивачем, відповідачем чи
обома сторонами.

До прийняття відмови позивача від
позову або до затвердження мирової
угоди сторін господарський суд
роз'яснює сторонам наслідки
відповідних процесуальних дій,
перевіряє, чи є повноваження на
вчинення цих дій у представників
сторін (частина 2 статті 78 ГПК України).

Згідно з частиною 6 статті 22 ГПК України
господарський суд не приймає відмови
від позову, якщо ці дії суперечать
законодавству або порушують чиї-небудь
права і охоронювані законом інтереси.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті
80 ГПК України господарський суд
припиняє провадження у справі, якщо
позивач відмовився від позову і
відмову прийнято господарським судом.

Частиною 2 статті 80 ГПК України
встановлено, що у випадках припинення
провадження у справі повторне
звернення до господарського суду зі
спору між тими ж сторонами, про той же
предмет і з тих же підстав не
допускається.

З огляду на вищевикладене, а також
враховуючи той факт, що відмова
позивача від позовних вимог у даній
справі підписана уповноваженою на це
особою, не суперечить чинному
законодавству та не порушує прав чи
охоронюваних законом інтересів інших
осіб, суд дійшов висновку про
задоволення заяви банку про відмову
від позову та припинення провадження у
даній справі на підставі пункту 4
частини 1 статті 80 ГПК України.

Крім того, суд, керуючись частиною 2
статті 78 ГПК України, додатково
роз'яснює позивачу правові наслідки
відмови від позову, якими є недопущення
повторного звернення до
господарського суду зі спору між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав.

Також у своїй заяві від 7 жовтня 2014 року
позивач просив суд повернути з
Державного бюджету України надмірно
сплачену суму судового збору.

За змістом частини 3 статті 80 ГПК
України про припинення провадження у
справі виноситься ухвала, в якій,
зокрема, мають бути вирішені питання
про розподіл між сторонами
господарських витрат та про повернення
судового збору з бюджету.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7
Закону України "Про судовий збір"
сплачена сума судового збору
повертається за ухвалою суду в разі
закриття провадження у справі.

Водночас пунктом 5.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21 лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України" визначено, що статтею 7
вищезазначеного Закону передбачено
підстави повернення судового збору,
перелік яких є вичерпним. У їх числі не
зазначено такої підстави, як
припинення провадження у справі
(стаття 80 ГПК України). Однак закриття
провадження у справі, про яке йдеться у
пункті 5 частини 1 цієї статті Закону, є
поняттям цивільного й
адміністративного судочинства,
передбаченим відповідно статтею 205
Цивільного процесуального кодексу
України і статтею 157 Кодексу
адміністративного судочинства
України, які господарським судом у
здійсненні судочинства не
застосовуються.

Таким чином, припинення провадження у
справі з підстав, передбачених статтею
80 ГПК України, не тягне за собою
наслідків у вигляді повернення
сплаченої суми судового збору.

За таких обставин, зважаючи на
положення статті 49 ГПК України, судовий
збір у розмірі 1 218 грн. 00 коп.,
сплачений згідно платіжного доручення
від 22 липня 2014 року № 79087713 за подання до
господарського суду Рівненської
області вказаної позовної заяви,
поверненню не підлягає та залишається
за позивачем.

Як було зазначено вище, до початку
судового засідання 27 серпня 2014 року
через канцелярію суду надійшла заява
позивача про зміну предмета позову від
26 серпня 2014 року № 18-13/2688, відповідно до
якої останній просив суд зобов'язати
відповідача укласти з ним на новий
термін договір оренди частини спірного
нежитлового приміщення, а також
визнати недійсним попередній договір,
укладений 4 грудня 2013 року між
приватним підприємством "Олекс" та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3. До
вказаної заяви позивачем було долучено
платіжне доручення від 26 серпня 2014 року
№ 80808707, яким додатково було
перераховано до Державного бюджету
України 1 218 грн. 00 коп. (т. 2, а.с. 122).

У той же час ухвалою суду від 27 серпня
2014 року у задоволенні даної заяви
позивача було відмовлено.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7
Закону України "Про судовий збір"
сплачена сума судового збору, зокрема,
повертається в разі внесення судового
збору в більшому розмірі, ніж
встановлено законом.

У випадках, установлених пунктом 1
частини 1 вищезазначеної статті,
судовий збір повертається в розмірі
переплаченої суми; в інших випадках,
установлених частиною першою цієї
статті, - повністю (частина 1 статті 7
Закону України "Про судовий збір").

Згідно з частиною 2 статті 4 вказаного
Закону ставка судового збору за
подання до господарського суду
позовної заяви немайнового характеру
становить 1 розмір мінімальної
заробітної плати.

Судовий збір справляється у
відповідному розмірі від мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі,
встановленої законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява або скарга подається до суду
(частина 1 вищезазначеної статті).

За таких обставин, оскільки
вищенаведена заява не була розглянута
по суті, суд дійшов висновку про те, що
переплачена сума судового збору в
розмірі 1 218 грн. 00 коп. підлягає
поверненню позивачу.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 22, 49, 78, пунктом 4 частини 1
статті 80, статтею 86 Господарського
процесуального кодексу України,
частиною 1 статті 7 Закону України "Про
судовий збір", суд

УХВАЛИВ:

Прийняти відмову від позову публічного
акціонерного товариства "Державний
ощадний банк України" в особі
Рівненського обласного управління АТ
"Ощадбанк" у справі № 918/1103/14.

Провадження у справі № 918/1103/14 за
позовом публічного акціонерного
товариства "Державний ощадний банк
України" в особі Рівненського
обласного управління АТ "Ощадбанк" до
приватного підприємства "Олекс" про
зобов'язання укласти договір
припинити.

Повернути публічному акціонерному
товариству "Державний ощадний банк
України" (01001, місто Київ, вулиця
Госпітальна, будинок 12-Г,
ідентифікаційний код 00032129) в особі
Рівненського обласного управління АТ
"Ощадбанк" (33001, місто Рівне, вулиця С.
Петлюри, будинок 16, ідентифікаційний
код: 09333401) з Державного бюджету України
судовий збір у розмірі 1 218 (одна тисяча
двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.,
перерахований згідно платіжного
доручення від 26 серпня 2014 року № 80808707,
оригінал якого міститься у матеріалах
справи № 918/1103/14.

Суддя

Є.В. Павленко