м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Проект -
А"доПублічного акціонерного
товариства "Укрсоцбанк"проЗахист
ділової репутації та спростування
недостовірної інформації
Суддя О.Є. Блажівська
За участю представників:Від
позивача:Фрідман О.О., дов. № б/н від
15.04.2014 рокуВід відповідача:не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Проект - А"
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
про визнання недостовірною та такою, що
порочить ділову репутацію позивача
інформацію поширену відповідачем в
листі від 11.04.2014 року № 08.42-186/96-5297, та про
зобов'язання відповідача відкликати
лист від 11.04.2014 року № 08.42-186/96-5297,
направлений народному депутату
Ухвалою Господарського суду міста
прийнято до провадження, розгляд
справи призначено на 12.08.2014 року.
12.08.2014 року через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
відповідача надійшло клопотання про
долучення документів до матеріалів
справи, клопотання про залучення
третьої особи та пояснення по справі.
13.08.2014 року через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
відповідача надійшло клопотання про
долучення документів до матеріалів
справи.
13.08.2014 року представники сторін у
судове засідання з'явились.
Представник відповідача надав суду
усні пояснення щодо клопотання про
залучення третьої особи.
Представник позивача надав суду усні
пояснення по справі, проти клопотання
про залучення третьої особи заперечив.
Судом оголошено про перехід розгляду
справи по суті.
Представник позивача надав суду усні
пояснення по суті позовних вимог, позов
підтримав у повному обсязі.
Представник відповідача надав суду
усні пояснення по суті справи, проти
позову заперечив у повному обсязі.
Клопотання відповідача про залучення
третьої особи залишено без розгляду.
В зв'язку з необхідністю витребування
документів по справі, відповідно до ст.
77 ГПК України, судом оголошено перерву
18.08.2014 року через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
відповідача надійшло клопотання про
долучення документів до матеріалів
справи.
21.08.2014 року через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
відповідача надійшло клопотання про
фіксацію судового процесу технічними
04.09.2014 року через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
відповідача надійшло клопотання про
долучення документів до матеріалів
справи.
05.09.2014 року через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
відповідача надійшов відзив на позовну
08.09.2014 року представники позивача та
відповідача у судове засідання
Представник відповідача надав суду
усні пояснення по суті відзиву, проти
позову заперечив у повному обсязі.
Представник позивача надав суду усні
пояснення по суті позовних вимог, позов
підтримав у повному обсязі.
В зв'язку з необхідністю витребування
документів по справі, відповідно до ст.
77 ГПК України, судом оголошено перерву
12.09.2014 року представники позивача та
відповідача у судове засідання
Представник позивача надав суду усні
пояснення по суті позовних вимог, позов
підтримав у повному обсязі.
Представник відповідача надав суду
усні пояснення по справі, проти позову
заперечив у повному обсязі.
Представник позивача надав суду
клопотання про продовження строку
розгляду справи.
Клопотання позивача про продовження
строку розгляду справи судом
В зв'язку з необхідністю витребування
документів по справі, відповідно до ст.
77 ГПК України, в судовому засіданні
12.09.2014 року судом оголошено перерву до
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 12.09.2014 року в порядку ст. 69
Господарського процесуального кодексу
України в зв'язку із клопотанням
позивача строк розгляду справи
продовжено на 15 днів.
29.09.2014 року представник позивача у
судове засідання з'явився.
Представник відповідача, в судове
засідання не з'явився, на виконання
вимог ухвали суду витребувані
документи по справі не надав, про
причини неявки належним чином суд не
повідомив. Про дату, час та місце
судового засідання був повідомлений
належним чином, що підтверджується
підписом повноважної особи
відповідача на бланку оголошення
перерви в судовому засіданні від 12.09.2014
Представник позивача надав суду
клопотання про долучення документів до
матеріалів справи.
Представник позивача надав суду усні
пояснення по суті справи, позовні
вимоги підтримав у повному обсязі.
Відповідно до вимог ст.81-1 ГПК України
в судових засіданнях складені
протоколи та формуляри, які долучено до
матеріалів справи.
В судовому засіданні 29.09.2014 р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення у відповідності до ст.
В судовому засіданні суд повідомив про
порядок отримання повного тексту
рішення відповідно до вимог ст. 87 ГПК
України.

Розглянувши надані документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2014 року на адресу народного
депутата України ОСОБА_2 від
відповідача надійшов лист від 11.04.2014
року № 08.42-186/96-5297, в якому відповідач
зазначає: "…Зокрема, одним із способів
такого виведення було залучення до
будівництва іпотечного майна
"псевдо-інвестора" - Товариства з
обмеженою відповідальністю "Проект - А",
підконтрольного ОСОБА_3 - Голові
наглядової Ради ПАТ "Фінексбанк" (в
мережі Інтернет наявна інформація про
можливу причетність останнього до
відмивання брудних грошей "сім'ї"), яке
за допомогою сфабрикованих документів
та незаконних рішень суду намагалося
позбавити Банк заставного майна".
"…Однак ТОВ "Проект - А" з метою
перешкоджання Банку в реалізації його
права власності вчиняло усілякі дії з
ініціювання безпідставних
кримінальних проваджень та арештом
вказаного майна. Єдиною метою таких дій
було перешкоджання виконання рішень
судів про визнання за банком права
власності на майно та вимагання
передачі пану ОСОБА_3 - об'єкту
нерухомості АДРЕСА_1 …".

Викладена в листі інформація, як
зазначає позивач, є неправдивою та
містить оманливі твердження щодо
псевдо-реальності позивача як
інвестора, підконтрольності
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Проект - А" ОСОБА_3 -
Голові наглядової Ради ПАТ "Фінексбанк"
та щодо фабрикації (підробки) позивачем
документів.

Така інформація, на думку позивача,
завдає значної шкоди діловій репутації
позивача та створює негативний діловий
імідж позивача.

На підтвердження недостовірності
інформації, викладеної відповідачем у
вказаному листі, позивач посилається
на те, що між позивачем, як інвестором,
та Акціонерним товариством закритого
типу "Спільне підприємство Ен Ес Ай
Констракшн", як замовником, був
укладений інвестиційно-підрядний
договір від 26.09.2008 року, за умовами
якого замовник здійснював
реконструкцію частини комплексу
нежилих будівель зі знесенням ветхого
ангару та будівництво
адміністративно-побутового комплексу
за адресою АДРЕСА_1 (далі - об'єкт),
вводив об'єкт в експлуатацію та
передавав у власність позивача, а
позивач інвестував грошові кошти для
здійснення реконструкції об'єкту та
отримував об'єкт у власність. Позивач
зазначає, що на виконання вказаного
договору ним було перераховано грошові
кошти на користь замовника, а замовник
згідно акту приймання-передачі об'єкту
інвестування від 30.12.2009року передав у
власність інвестора частину комплексу,
який був збудований шляхом
реконструкції. Припинення
інвестування було пов'язане з відмовою
у визнанні права власності в судовому
порядку за позивачем права власності
на адміністративно-побутовий комплекс.

Також позивач стверджує, що
недостовірною є інформація щодо
підконтрольності Товариства з
обмеженою відповідальністю "Проект - А"
ОСОБА_3 - Голові наглядової Ради ПАТ
"Фінексбанк", позаяк ОСОБА_3 не є
учасником або керівником ТОВ "Проект -
А" та не має повноважень щодо
управління діяльністю позивача. Не
відповідає дійсності також інформація,
викладена в даному листі, щодо
фабрикації (підробки) позивачем
документів та причетності до осіб, які
мають відношення до легалізації
(відмивання) доході, одержаних
злочинним шляхом.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 94 ЦК України юридична
особа має право на недоторканність її
ділової репутації, на таємницю
кореспонденції, на інформацію та інші
особисті немайнові права, які можуть їй
належати.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Цивільного
кодексу України, інформацією є
документовані або публічно оголошені
відомості про події та явища, що мали
або мають місце у суспільстві, державі
та навколишньому середовищі.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
інформацію" під інформацією закон
розуміє будь-які відомості та/або дані,
які можуть бути збережені на
матеріальних носіях або відображені в
електронному вигляді, під документом -
матеріальний носій, що містить
інформацію, основними функціями якого
є її збереження та передавання у часі
та просторі.

Як визначено статтею 5 Закону України
"Про інформацію", кожна особа має право
на інформацію, що передбачає
можливість вільного одержання,
використання, поширення, зберігання та
захисту інформації, необхідної для
реалізації своїх прав, свобод і
законних інтересів. Реалізація права
на інформацію не повинна порушувати
громадські, політичні, економічні,
соціальні, духовні, екологічні та інші
права, свободи і законні інтереси інших
громадян, права та інтереси юридичних
осіб.

Частиною 1 статті 7 України "Про
інформацію" визначено, що право на
інформацію охороняється законом.

Згідно частини 2 наведеної статті
визначено, що ніхто не може обмежувати
права особи у виборі форм і джерел
одержання інформації, за винятком
випадків, передбачених законом. Суб'єкт
інформаційних відносин може вимагати
усунення будь-яких порушень його права
на інформацію.

Згідно зі ст. 34 Конституції України,
кожному гарантується право на свободу
думки і слова, на вільне вираження
своїх поглядів і переконань. Кожен має
право вільно збирати, зберігати,
використовувати і поширювати
інформацію усно, письмово або в інший
спосіб - на свій вибір. Здійснення цих
прав може бути обмежене законом в
інтересах національної безпеки,
територіальної цілісності або
громадського порядку з метою
запобігання заворушенням чи злочинам,
для охорони здоров'я населення, для
захисту репутації або прав інших людей,
для запобігання розголошенню
інформації, одержаної конфіденційно,
або для підтримання авторитету і
неупередженості правосуддя.

Разом з тим, ст. 32 Конституції України
встановлено, зокрема, що кожному
гарантується судовий захист права
спростовувати недостовірну інформацію
про себе і членів своєї сім'ї та права
вимагати вилучення будь-якої
інформації.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 91 ЦК
України юридична особа здатна мати
такі ж права та обов'язки (цивільну
правоздатність), як і фізична особа,
крім тих, які за своєю природою можуть
належати лише людині.

Згідно з ст. 201 ЦК України особистими
немайновими благами, які охороняються
цивільним законодавством, є, в тому
числі, ділова репутація, ім'я
(найменування), а також інші блага, які
охороняються цивільним
законодавством.

Частиною 1 статті 94 ЦК України
передбачено право юридичної особи на
недоторканність її ділової репутації,
на таємницю кореспонденції, на
інформацію та інші особисті немайнові
права, які можуть їй належати. Особисті
немайнові права юридичної особи
захищаються відповідно до глави 3 ЦК
України.

У п. 8 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 28.03.2007
р № 01-8/184 "Про деякі питання практики
застосування господарськими судами
законодавства про інформацію"
зазначено, що за змістом приписів ст. 91
ЦК України право на спростування
недостовірної інформації, передбачене
ст. 277 ЦК України, належить не лише
фізичним, але й юридичним особам у
передбачених законом випадках, у тому
числі як спосіб судового захисту проти
поширення інформації, що шкодить
діловій репутації господарюючого
суб'єкта (підприємця).

Таким чином, юридична особа, так само як
і фізична особа, має право на відповідь,
а також на спростування недостовірної
інформації відповідно до ст. ч. 1 ст. 277
ЦК України та право на недоторканість
ділової репутації відповідно до ч. 1 ст.
299 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК України
вважається, що негативна інформація,
поширена про особу, вважається
недостовірною.

Згідно ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1
"Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи"
недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з ст. 34 ГК України
дискредитацією суб'єкта
господарювання є поширення у будь-якій
формі неправдивих, неточних або
неповних відомостей, пов'язаних із
особою чи діяльністю суб'єкта
господарювання, які завдали або могли
завдати шкоди діловій репутації
суб'єкта господарювання.

Відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦК України
спростування недостовірної інформації
здійснюється особою, яка поширила
інформацію.

Відповідно до ч. 6 ст. 277 ЦК України
спростування недостовірної інформації
здійснюється незалежно від вини особи,
яка її поширила.

Спростування недостовірної інформації
відповідно до ч. 7 ст. 277 ЦК України
здійснюється у такий же спосіб, у який
вона була поширена.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач надіслав народному
депутату України ОСОБА_2 лист від 11.04.2014
року № 08.42-186/96-5297, в якому зазначив, що
"…Зокрема, одним із способів такого
виведення було залучення до
будівництва іпотечного майна
"псевдо-інвестора" - Товариства з
обмеженою відповідальністю "Проект - А",
підконтрольного ОСОБА_3 - Голові
наглядової Ради ПАТ "Фінексбанк" (в
мережі Інтернет наявна інформація про
можливу причетність останнього до
відмивання брудних грошей "сім'ї"), яке
за допомогою сфабрикованих документів
та незаконних рішень суду намагалося
позбавити Банк заставного майна".
"…Однак ТОВ "Проект - А" з метою
перешкоджання Банку в реалізації його
права власності вчиняло усілякі дії з
ініціювання безпідставних
кримінальних проваджень та арештом
вказаного майна. Єдиною метою таких дій
було перешкоджання виконання рішень
судів про визнання за банком права
власності на майно та вимагання
передачі пану ОСОБА_3 - об'єкту
нерухомості АДРЕСА_1 …", проте, як
зазначає позивач, інформація викладена
у вказаному листі є недостовірною.

Згідно зазначеного листа відповідача
зазначає, що в процесі своєї діяльності
у ПАТ "Укрсоцбанк" виникли проблеми
довкола одного з найбільших
позичальників банку - групи компаній
"ІСА Прайм Девелопментс" щодо небажання
останнього погашати кредит та вчинення
ним дій направлених на виведення майна,
переданого в забезпечення виконання
зобов'язань, з-під банківської застави.
Зокрема, одним зі способів такого
виведення було залучення до
будівництва іпотечного майна
"псевдо-інвестора" - Товариства з
обмеженою відповідальністю "Проект - А",
підконтрольного ОСОБА_3 - Голові
наглядової Ради ПАТ "Фінексбанк" (в
мережі Інтернет наявна інформація про
можливу причетність останнього до
відмивання брудних грошей "сім'ї"), яке
за допомогою сфабрикованих документів
та незаконних рішень суду намагалося
позбавити Банк заставного майна.

Разом з тим, судом встановлено, що 26
вересня 2008 року між Акціонерним
товариством закритого типу «Спільне
підприємство Ен Ес Ай Констракшн» (у
зв'язку із зміною
організаційно-правової форми
юридичної особи - Приватне акціонерне
товариство «Спільне підприємство Ен Ес
Ай Констракшн») - замовник та Закритим
акціонерним товариством «Проект-А» (у
зв'язку із зміною
організаційно-правової форми
юридичної особи -Товариство з
обмеженою відповідальністю «Проект-А»)
- інвестор було укладено
інвестиційно-підрядний договір,
відповідно до умов якого замовник
зобов'язався здійснити реконструкцію
частини комплексу нежитлових будівель
із знесенням ветхого ангару та
будівництво
адміністративно-побутового комплексу
(1-а черга) за адресою: АДРЕСА_1 (далі -
Об'єкт), ввести в експлуатацію та
передати у власність інвестора, а
останній в свою чергу зобов'язався
здійснити інвестування грошових
коштів на здійснення реконструкції
Об'єкту інвестування, та отримати
об'єкт у власність.

На виконання умов вказаного договору
інвестор - позивач інвестував грошові
кошти на здійснення реконструкції
Об'єкту інвестування, на підтвердження
чого надав відповідні платіжні
доручення, копії яких долучені до
матеріалів справи, а замовник здійснив
реконструкцію частини комплексу
нежитлових будівель із знесенням
ветхого ангару та будівництво
адміністративно-побутового комплексу
(1-а черга) за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується дозволом на виконання
будівельних робіт від 28.08.2009 року №
1565-Сл/Т, Актом готовності об'єкта до
експлуатації, актом приймання-передачі
об'єкту інвестування від 30.12.2009 року.

Таким чином твердження відповідача
щодо того, що позивач є
"псевдо-інвестором" не відповідає
дійсності та є оманливою.

З метою спростування доводів позивача
та заперечуючи проти позову відповідач
зазначає, що вказаний
інвестиційно-підрядний договір від
26.09.2008 року в судовому порядку визнаний
недійсним, на підтвердження чого
долучив до матеріалів справи завірені
копії рішення господарського суду
міста Києва від 07.09.2012 року у справі №
5011-14/7961-2012, постанови Київського
апеляційного господарського суду від
29.10.2012 року та постанови Вищого
господарського суду України від 26.02.2013
року у даній справі, якими залишено в
силі рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, суд зазначає, що правочин,
який вчинено без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
цим правочином відповідно до положень
статті 234 ЦК України є фіктивним, однак,
підставами для визнання зазначеного
інвестиційно-підрядного договору в
судовому порядку недійсним було
укладення його з порушенням вимог
чинного законодавства, а тому
зазначене не підтверджує того, що
позивач є псевдо-інвестором, тобто
несправжнім, мнимим, удаваним.

Позивач також зазначає, що твердження
відповідача про підконтрольність ТОВ
"Проект-А" ОСОБА_3 - Голові наглядової
Ради ПАТ "Фінексбанк" також є
неправдивими, позаяк ОСОБА_3 не є
учасником або керівником ТОВ "Проект-А",
а також вказує, що він не має
повноважень щодо управлінням
діяльністю ТОВ "Проект-А".

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦК України
товариством є організація, створена
шляхом об'єднання осіб (учасників), які
мають право участі у цьому товаристві.
Товариство може бути створено однією
особою, якщо інше не встановлено
законом.

Управління товариством здійснюють
його органи. Органами управління
товариством є загальні збори його
учасників і виконавчий орган, якщо інше
не встановлено законом (ст. 97
Цивільного кодексу України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 145 ЦК України вищим
органом товариства з обмеженою
відповідальністю є загальні збори його
учасників. У товаристві з обмеженою
відповідальністю створюється
виконавчий орган (колегіальний або
одноособовий), який здійснює поточне
керівництво його діяльністю і є
підзвітним загальним зборам його
учасників. Виконавчий орган товариства
може бути обраний також і не зі складу
учасників товариства.

Згідно п. 5.3 Статуту ТОВ "Проект-А",
затвердженого установчими зборами
засновників (протокол № 29/07/09-1 від
29.07.2009 року) та зареєстрованого
відділом державної реєстрації 05.08.2009
року № 0017647, 100% статутного
капіталу товариства належить учаснику
- ОСОБА_6.

Відповідно до п. 14.1 Статуту ТОВ
"Проект-А" у товаристві діє
одноособовий виконавчий орган:
директор товариства, який
призначається та звільняється зборами
учасників.

Крім того, згідно Витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців від 08.08.2014
року № 19124150 за кодом ,
значиться інформація у кількості 3
записів, відповідно до яких ні
засновником (учасником) товариства, ні
керівником ОСОБА_3 не значиться.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
зазначає, що в переговорах з банком в
питаннях щодо нерухомого майна за
адресою: АДРЕСА_1, право власності на
яке свого часу хотів визнати за собою
позивач, інтереси компанії ТОВ
"Проект-А" представляв саме пан ОСОБА_3,
а тому у відповідача склалося враження
про можливість впливу останнім на
прийняття рішень позивачем, інтереси
якого він представляв. Крім того,
відповідач зазначає, що така позиція
підтверджена, зокрема, публікацією в
журналі Forbes за січень 2013 року в якій
зазначено, що: "С помощью денег
Финексбанка в 2010-2011 -х "ИСА" сдала в
эксплуатацию два здания Horizon Park
площадью 40000 кв.м. Одно их них досталось
компании, подконтрольной Осьмухину" (в
даному випадку, як зазначає відповідач
у відзиві на позовну заяву, йде мова про
визнання за компанією ТОВ "Проект-А"
права власності на
адміністративно-побутовий комплекс
загальною площею 18405,00 кв.м., який
знаходиться за адресою АДРЕСА_1).

Разом з тим, публікації в засобах
масової інформації посилань на
офіційні документи, які б
підтверджували висновки, що в них
викладені, не містять, та відповідачем
відповідних доказів в підтвердження
зазначеного не надано.

З огляду на вказане, інформація,
викладена відповідачем у листі,
адресованому народному депутату
України ОСОБА_2 щодо підконтрольність
ТОВ "Проект-А" ОСОБА_3 - Голові
наглядової Ради ПАТ "Фінексбанк" є
недостовірною.

Позивач також зазначає, що відповідач у
зазначеному листі зазначає про
вчинення позивачем усіляких дій з
ініціювання безпідставних
кримінальних проваджень та арештом
зазначеного майна, метою яких було
перешкоджання виконання рішень судів
про визнання за банком права власності
на майно, що також не відповідає
дійсності та є недостовірною, оскільки
жодного безпідставно відкритого
кримінального провадження за заявою
позивача, що так чи інакше стосується
нежитлових приміщень загальною площею
18045, кв.м., розташованих за адресою:
АДРЕСА_1 не існує.

Відповідач при цьому вказує на те, що
йому відомо про обставини відкриття
кримінального провадження № 0000119,
внесеного до ЄРДР 14.12.2012 року за заявою
позивача щодо перевищення службових
повноважень службовими особами ПРАТ
"СП "ЕН ЕС АЙ Констракшн" при передачі в
іпотеку ПАТ "Укрсоцбанка" права оренди
земельної ділянки площею 1,8374 га за
адресою АДРЕСА_1. Однак, вказане
кримінальне провадження було закрите у
зв'язку з відсутністю складу злочину.
Також відповідач у відзиві зазначає, що
позивачем було подано до
Солом'янського РУ ГУ МВС України в м.
Києві заяви щодо начебто заволодіння
банком майном ТОВ "Проект-А", на
підставі якої відкрито кримінальне
провадження № 000511, та накладено
арешт на майно, що належить банку.

Тому відповідача стверджує, щодо
помилковості тверджень позивача про не
вчинення ним дій з ініціювання
будь-яких кримінальних проваджень
стосовно відповідача.

Проте, суд зауважує, що позивач не
заперечує самих фактів відкриття
кримінальних проваджень за його
заявами, а в даному випадку - позивач
заперечує твердження відповідача щодо
факту саме безпідставності відкриття
таких виконавчих проваджень.

В той же час, дійсну наявність або
відсутність підстав кримінального
справдження встановлює слідство в
процесі його розслідування.

Також суд зазначає, що за приписами
чинного законодавства України особа
вважається невинуватою у вчиненні
злочину і не може бути піддана
кримінальному покаранню, доки її вину
не буде доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком
суду; ніхто не зобов'язаний доводити
свою невинуватість у вчиненні злочину
(частини перша і друга статті 62
Конституції України).

Прокурор, керівник органу досудового
розслідування, слідчий зобов'язані
всебічно, повно і неупереджено
дослідити обставини кримінального
провадження, виявити як ті обставини,
що викривають, так і ті, що
виправдовують підозрюваного,
обвинуваченого, а також обставини, що
пом'якшують чи обтяжують його
покарання, надати їм належну правову
оцінку та забезпечити прийняття
законних і неупереджених
процесуальних рішень (частина друга
статті 9 Кримінального процесуального
кодексу України, далі - КПК України).

Відповідно до частини 1ст. 84 КПК України
доказами в кримінальному провадженні є
фактичні дані, отримані у
передбаченому цим Кодексом порядку, на
підставі яких слідчий, прокурор,
слідчий суддя і суд встановлюють
наявність чи відсутність фактів та
обставин, що мають значення для
кримінального провадження та
підлягають доказуванню.

Згідно ч. 1 ст. 369 КПК України судове
рішення, у якому суд вирішує
обвинувачення по суті, викладається у
формі вироку (частина перша статті 369
КПК України).

Оскільки відповідачем не подано суду
обвинувального вироку, яким було б
встановлено вину позивача у вчиненні
злочину щодо підробки документів з
метою позбавлення відповідача
заставного майна, то суд вважає
поширену відповідачем інформацію
негативною і недостовірною, тобто
такою, що завдає шкоди діловій
репутації ТОВ "Проект-А".

Крім того, відповідно до п. 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи"
зазначено, що обов'язок довести, що
поширена інформація є достовірною,
покладається на відповідача, проте
позивач має право подати докази
недостовірності поширеної інформації.
Позивач повинен довести факт поширення
інформації відповідачем, а також те, що
внаслідок цього було порушено його
особисті немайнові права.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, позивачем доведено, що
інформація, викладена у листі, не
відповідає дійсності, а відповідачем
не надано суду належних доказів на
підтвердження її достовірності.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.02.2009
року № 1 "Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи", при
розгляді справ зазначеної категорії
суди повинні мати на увазі, що
юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: - поширення інформації,
тобто доведення її до відома хоча б
одній особі у будь-який спосіб; -
поширена інформація стосується певної
фізичної чи юридичної особи, тобто
позивача; - поширення недостовірної
інформації, тобто такої, яка не
відповідає дійсності; - поширення
інформації, що порушує особисті
немайнові права, тобто або завдає шкоди
відповідним особистим немайновим
благам, або перешкоджає особі повно і
своєчасно здійснювати своє особисте
немайнове право.

Відповідно до вимог ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази на
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Щодо твердження відповідача, що усі
висловлювання, які містяться в статтях,
розміщених на сайті відповідача є
оціночними судженнями, а тому, не
підлягають спростуванню та доведенню
їх правдивості, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України
"Про інформацію" оціночними судженнями,
за винятком наклепу, є висловлювання,
які не містять фактичних даних,
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, зокрема з огляду на
характер використання
мовно-стилістичних засобів (вживання
гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

У п. 19 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи" вказано, що вирішуючи
питання про визнання поширеної
інформації недостовірною, суди повинні
визначати характер такої інформації та
з'ясовувати, чи є вона фактичним
твердженням, чи оціночним судженням.

З проведеного аналізу опублікованих
відповідачем статей, суд приходить до
висновку, що викладена в статтях
недостовірна інформація не являється
оціночними судженнями, а є по своїй
суті фактичним твердженням.

За таких обставин, оскільки відповідач
не виконав покладеного на нього
обов'язку доведення, що поширена
інформація є достовірною, враховуючи
той факт, що позивач надав докази
недостовірності поширеної інформації,
а поширена інформація не являється
оціночним судженням, суд приходить до
висновку про обґрунтованість позовних
вимог щодо визнання недостовірною та
такою що порочить ділову репутацію
позивача інформацію поширену
відповідачем у листі від 11.04.2014 року №
08.42-186/96-5297, які підлягають задоволенню.

Господарські суди, розглядаючи справи
про спростування недостовірної
інформації, встановлюють

Згідно з частиною четвертою статті 277
ЦК України спростування недостовірної
інформації здійснюється особою, яка
поширила інформацію.

Задовольняючи позов, суд повинен у
резолютивній частині рішення
зазначити, чи було порушено особисте
немайнове право особи, яка саме
інформація визнана недостовірною та
порочить гідність, честь чи ділову
репутацію позивача, а також вказати на
спосіб захисту порушеного особистого
немайнового права.

Якщо суд ухвалює рішення про право на
відповідь або про спростування
поширеної недостовірної інформація, то
у судовому рішенні за необхідності суд
може викласти текст спростування
інформації або зазначити, що
спростування має здійснюватися шляхом
повідомлення про ухвалене у справі
судове рішення, включаючи публікацію
його тексту. За загальним правилом,
інформація, що порочить особу, має бути
спростована у спосіб, найбільш
подібний до способу її поширення
(шляхом публікації у пресі,
повідомлення по радіо, телебаченню,
оголошення на зібранні громадян,
зборах трудового колективу,
відкликання документа тощо).

Відповідно до ч. 6 п. 25 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.02.2009
року № 1, спеціальний порядок
спростування недостовірної інформації
передбачений для випадків, коли ця
інформація набула поширення через
документ, який прийняла (видала)
юридична особа (частина п'ята ст.. 277 ЦК
України). У такому випадку документ,
який містить таку недостовірну
інформацію, що порочить особисті
немайнові права фізичних осіб, має бути
відкликаний.

З огляду на наведене, господарський суд
міста Києва дійшов висновку про
задоволення позовних вимог щодо
зобов'язання відповідача відкликати
лист від 11.04.2014 року № 08.42-186/96-5297,
направлений народному депутатові
ОСОБА_2.

Відшкодування витрат по сплаті
судового збору відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України покладається судом на
відповідача, оскільки спір виник
внаслідок його неправильних дій.
Доказів протилежного відповідач суду
не надав.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст.ст. 43, 33, 44, 49, 77, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недостовірною та такою, що
порочить ділову репутацію Товариства з
обмеженою відповідальністю "Проект-А"
(03038, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код
33835197) інформацію поширену Публічним
акціонерним товариством "Укрсоцбанк"
(03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29,
ідентифікаційний код 00039019) в листі від
11.04.2014 року № 08.42-186/96-5297.

3. Зобов'язати Публічне акціонерне
товариство "Укрсоцбанк" (03150, м. Київ,
вул. Ковпака, 29, ідентифікаційний код
00039019) відкликати лист від 11.04.2014 року №
08.42-186/96-5297, направлений народному
депутату України ОСОБА_2.

4. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Укрсоцбанк" (03150, м. Київ,
вул. Ковпака, 29, ідентифікаційний код
00039019) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Проект-А"
(03038, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код
33835197) 2436 (дві тисячі чотириста тридцять
шість) грн. 00 коп. витрат по сплаті
судового збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ.

Повний текст рішення складено: 03.10.2014
року.

Суддя
О.Є. Блажівська