ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2014 р.
Справа № 914/1195/14

За позовом: Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до відповідача: Комунального
підприємства "Бориславтеплоенерго",

м. Борислав,

про: стягнення 700 770,36 грн.,

Суддя О. Долінська

При секретарі Н.Вашкевич

За участю представників:

позивача : Козак Н.В. - дов. №14-174 від
24.06.2014 р.

відповідача: Панас Ю.А. - дов. від 25.12.2013
р.

Учасникам судового процесу
роз'яснено права та обов'язки
передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв
про відвід судді не подавалось.
Клопотань про технічну фіксацію
судового процесу не поступало.

На розгляд Господарського суду
Львівської області подано позов
публічнним акціонерним товариством
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" до комунального
підприємства "Стрийтеплоенерго" про
стягнення 700 770,36 грн. Ухвалою
господарського суду Львівської
області від 08.04.2014 р. провадження у
справі порушено, позовну заяву
прийнято до розгляду, розгляд справи
призначено на 23.04.2014 р. Рух справи та
причини відкладення розгляду справи в
ухвалах суду, що містяться в матеріалах
справи.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
відповідач у порушення умов договору
№14/2543/11 купівлі-продажу природного
газу від 30.09.2011 р. не оплатив вартості
отриманого газу, внаслідок чого
виникла заборгованість у сумі 584.600,44
грн. Крім того, відповідачу нараховано
40.265,36 грн. пені, 40.922,03 грн. штрафу, 19.793,07
грн. - 3% річних, 15.189,46 грн. інфляційних
втрат.

Відповідачем у відзиві (вх.. № 16887/14 від
16.04.2014 р.) заявлено про застосування
позовної давності, у зв'язку з чим
провів власний розрахунок санкцій,
нарахованих позивачем. Зазначив, що
позивачем невірно розраховано
інфляційні втрати у випадках, коли
нарахування здійснювалося за період,
менший за 15 днів. Отже, вимоги позивача
про стягнення інфляційних втрат за
зобов'язаннями листопада 2012 року на
суму 8 309,52 грн. є безпідставними. Що
стосується нарахування пені, то
частина нарахувань здійснена за межами
позовної давності. Зокрема,
безпідставними є вимоги про стягнення
14 655,06 грн. пені та 40 922,03 грн. - 7% штрафу,
за зобов'язаннями грудня 2012 року.

Крім того, відповідачем подано
клопотання про зменшення пені до 5%
(1.280,51 грн.). Заява обґрунтована
відсутністю завданих позивачеві
збитків, незадовільними розрахунками
за спожитий газ населенням та
бюджетними організаціями. Позивач
заперечив проти поданого клопотання та
просив повністю задовольнити позов.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 14.05.2014 р. (суддя
Рим Т.Я.) у даній справі вирішено:
«позовні вимоги задоволено частково.
Стягнути з комунального підприємства
"Бориславтеплоенерго" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" 584.600,44 грн. основного
боргу, 7.687,90 грн. пені, 19.793,07 грн. - 3%
річних, 6.879,94 грн. інфляційних втрат,
12.739,14 грн. судового збору. В задоволенні
решти позовних вимог відмовити».

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 24.06.2014 р. (судді
Бонк Т. Б., Бойко С.М., Якімець Г.Г.)
рішення місцевого господарського суду
залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими у справі
судовими актами, Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" звернулось
до Вищого господарського суду з
касаційною скаргою, в якій просило
скасувати оскаржувані рішення та
постанову попередніх судових
інстанцій з даної справи у частині
відмови в позові щодо стягнення пені в
сумі 17 938,42 грн. та прийняти в цій
частині нове рішення, яким стягнути з
Підприємства на користь Товариства
пеню в зазначеній сумі.

Постановою Вищого господарського суду
України від 02 вересня 2014 року у справі
№914/1195/14, касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
задоволено частково.

Рішення господарського суду
Львівської області від 14.05.2014 р. та
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 24.06.2014 р. у
справі № 914/1195/14 скасовано у частині
відмови в позові про стягнення пені в
сумі 17 938,42 грн., дану справу направлено
на новий розгляд до господарського
суду Львівської області в іншому
складі суду.

Внаслідок проведеного автоматичного
розподілу справ 18.09.2014 року справу №
914/1195/14 передано для розгляду судді
Долінській О.З.

Ухвалою господарського суду
львівської області від 19.09.2014 р.
розгляд даної справи призначено на
02.10.2014 р.

В судове засідання 02.10.2014 р. представник
позивача з'явився, позов підтримав із
підстав викладених у позовній заяві,
просить позов задоволити.

В судове засідання 02.10.2014 р. представник
відповідача з'явився, подав письмові
пояснення (вх. №42028/14 від 02.10.2014 р.),
просить зменшити заявлений до
стягнення позивачем розмір пені на 17
938,42 грн., із підстав, викладених у
письмових поясненнях 02.10.2014 р. Подав
докази сплати основної суми
заборгованості в сумі 584 600,44 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№5572 від 14.02.2014 р., та не заперечується
позивачем в судовому засіданні.
Позивач заперечив проти зменшення
заявленого до стягнення розміру пені і
просить позов задоволити повністю.

В судовому засіданні 02.10.2014 р.
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи в
їх сукупності, оглянувши оригінали
документів, суд встановив.

Між національною компанією "Нафтогаз
України" та комунальним підприємством
"Стрийтеплоенерго" укладено договір
№14/2543/11 на купівлю-продаж природного
газу від 30.09.2011 р. (надалі - Договір). За
цим договором продавець зобов'язується
передати у власність покупцю у IV
кварталі 2011 року та у 2012 році
імпортований природний газ для
виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами, а
покупець зобов'язується приймати та
оплачувати газ на умовах цього
договору.

На виконання умов Договору
постачальник поставив, а покупець
отримав природний газ на загальну суму
2 629 760,86 грн., що підтверджується: актом
приймання-передачі природного газу від
31.10.2011 р. в обсязі 27,799 тис. м3 на суму
105.980,91 грн.; актом приймання-передачі
природного газу від 27.11.2012 р. в обсязі
42,132 тис. м3 на суму 196.408,26 грн.; актом
приймання-передачі природного газу від
31.12.2012 р. в обсязі 244,608 тис. м3 на суму
1.140.297,91 грн.; актом приймання-передачі
природного газу від 30.11.2012 р. в обсязі
254,642 тис. м3 на суму 1.187.073,78 грн.

Позивачем на адресу відповідача
було надіслано вимогу №26/2-23-14 від 28.01.2014
р. про сплату основного боргу та
штрафних санкцій за несвоєчасний
розрахунок за природний газ. Докази
надіслання долучені до матеріалів
справи. Доказів погашення
заборгованості в сумі 584.600,44 грн.
відповідачем не представлено, суму
основного боргу визнано в судовому .

При ухваленні рішення суд виходив з
такого.

Відповідно до частин 1, 2 статті 11
Цивільного кодексу України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків є договори
та інші правочини. Як установлено
судом, між сторонами у справі на
підставі укладеного договору виникли
взаємні права та обов'язки
(зобов'язання) з приводу
газопостачання.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Аналогічне
положення передбачено частиною 1
пункту 1 статті 193 Господарського
кодексу України: суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (стаття 655
Цивільного кодексу України).

За договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (частина перша та друга
статті 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 714 Цивільного
кодексу України за договором
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу одна
сторона (постачальник) зобов'язується
надавати другій стороні (споживачеві,
абонентові) енергетичні та інші
ресурси, передбачені договором, а
споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання. До договору
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, положення про договір
поставки, якщо інше не встановлено
законом або не випливає із суті
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості укладення та
виконання договору постачання
енергетичними та іншими ресурсами.

Правовідносини між сторонами виникли
на підставі Договору, за змістом якого
позивач взяв на себе зобов'язання
поставляти природний газ відповідачу,
а останній взяв на себе обов'язок
прийняти та сплатити отриманий
природній газ на умовах та в строки
встановлені договором. Відповідно до
частини першої статті 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Відповідно до пункту
6.1 Договору остаточний розрахунок за
фактично переданий газ здійснюється до
14 числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу. Відповідачем 02.10.2014 р.
через канцелярію суду подано докази
сплати основної суми заборгованості 584
600,45 грн., що підтверджується платіжним
дорученням №5572 від 14.02.2014 р.
Представник позивача не заперечив в
судовому засіданні проти такої сплати.

Як вбачається із поданого платіжного
доручення №5572 від 14.02.2014 р., то основна
сума заборгованості відповідачем
сплачена позивачу ще до подання позову
в суд. За таких обставин суд відмовляє в
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення 584 600,44 грн. основного боргу з
відповідача.

Відповідно до вимог статті 611
Цивільного кодексу України та статті 230
Господарського кодексу України у разі
порушення зобов'язання настають
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Частинами першою і третьою статті 549
Цивільного кодексу України
передбачено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до пункту 7.2 Договору у
невиконання покупцем умов п. 6.1 цього
договору він у безспірному порядку
зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити продавцю пеню
в розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплати штрафу у розмірі 7% від суми
простроченого платежу.

Згідно з положеннями статті 256
Цивільного кодексу України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 Цивільного кодексу України).
Позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені), що передбачено
частиною 2 статті 258 Цивільного кодексу
України. При цьому позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до прийняття
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові (частини третя та
четверта статті 267 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до статті 261 Цивільного
кодексу України обчислення позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалась або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила. За
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Заборгованість за Договором підлягала
до сплати у визначений строк. Таким
чином, за умовами цього договору
перебіг позовної давності починається
зі спливом строку виконання грошового
зобов'язання. За умовами виконання
Договору моментом виникнення обов'язку
оплати та початку перебігу позовної
давності є 15 число місяця, наступного
за звітним. Як убачається з розрахунку
позовних вимог, за зобов'язаннями
грудня 2012 року пеню нараховано за
період з 27.01.2013 року по 09.06.2013 року. Проте
позовна заява надіслана до суду 28.03.2014
року, а тому суд відмовляє у стягненні
пені, нарахованої в цей період, та яка
становить 14 414,81 грн. А відтак,
задоволенню до стягнення з відповідача
на користь позивача підлягає пеня в
розмірі 25 626,32 грн.

Що стосується нарахування позивачем
штрафу, то таке здійснено за межами
позовної давності, а тому суд відхиляє
вимоги позивача про стягнення 40 922,03
грн. штрафу.

Що стосується клопотання відповідача
про зменшення розміру заявлених до
стягнення штрафних санкцій, то суд
керувався таким.

Відповідно до пункту 3 частини першої
статті 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 1 статті 233 Господарського
кодексу України закріплено, що суд має
право зменшити розмір санкцій, якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому повинно бути взято
до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно з частиною третьою статті 551
Цивільного кодексу України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені, які
підлягають стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, суд повинен
з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром збитків, а також об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм вбачається, що
при вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема, із розміром
збитків кредитора, враховує інтереси
обох сторін. Майновий стан сторін та
соціальна значущість підприємства
мають значення для вирішення питання
про зменшення пені. При цьому суд
звертає увагу на ту обставину, що
позивачем не обґрунтовано завдання
йому збитків порушенням зобов'язання
відповідачем.

Пленум Вищого господарського суду
України в постанові №18 від 26.12.2011р. "Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
зазначив, що вирішуючи, в тому числі
й з власної ініціативи, питання про
зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання (пункт 3статті 83ГПК),
господарський суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є диний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеню
виконання зобов'язання, причини
(причин) неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.
Відповідач у своїх письмових
поясненнях про зменшення заявленого до
стягнення позивачем розміру пені
покликається на відсутність завданих
позивачу збитків, несвоєчасними
розрахунками з ним за спожитий газ від
трьох груп споживачів: населення,
бюджетних організацій і інших,
відсутність фінансування різниці в
тарифах та що підприємство є
паливно-збитковим підприємством.

Зазначає, що у відповідності до ст.
42 ГК України, підприємство - це
самостійна, ініціативна, систематична,
на власний ризик господарська
діяльність, що здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Отже, здійснюючи підприємницьку
діяльність, відповідач повинен
самостійно нести всі ризики: як щодо
дотримання норм чинного законодавства
України, так і щодо належного виконання
добровільно взятих на себе договірних
зобов'язань, а також самостійно нести
юридичну відповідальність за допущені
у своїй діяльності правопорушення.
Ускладнюючи договір на поставку
природного газу відповідач
усвідомлював всі ризики та свідомо, з
доброї волі погодився на умовах
поставки, в тому числі і щодо
нарахування пені.

Стаття 233 ГК України передбачає
зменшення розміру штрафних санкцій,
зокрема, судом. Зменшення розміру
неустойки передбачено у випадку, якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, і можливе за рішенням суду.
При цьому суд має враховувати:

- ступінь виконання зобов'язання
боржником. Суд повинен взяти до уваги
даний факт, незважаючи навіть на те, що
часткове виконання є неналежним.
Зменшення розміру штрафних санкцій має
бути мінімальним, якщо боржник не
починав виконання своєї частини
зобов'язання;

- майновий стан сторін, які беруть
участь у зобов'язанні. У разів
вирішення питання стосовно зменшення
розміру штрафних санкцій повинен бути
врахований майновий стан боржника і
кредитора.

Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України», забезпечує галузі
національної економіки і населення
природним газом. Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» як підприємство державного
сектору економіки є об'єктом, що має
стратегічне значення для економіки і
безпеки держави.

Внаслідок недотримання та
несвоєчасного проведення розрахунків
за спожитий природний газ позивач
змушений залучати комерційні кредити
за ринковоми відсотковими ставками, що
складають 20-24% річних. Єдиним джерелом
часткової компенсації понесених
Національною акціонерною компанією
«Нафтогаз України» втрат стягнення з
боржників пені у розмірі передбаченої
умовами Договорів.

Також необхідно зазначити, що у
відповідності до звіту про фінансові
результати за 2013 рік за невиконання
зобов'язань контрагентами, в даному
випадку таких, як підприємство
відповідача, збиток компанії складає
більше вісімнадцяти мільярдів
гривень.(копія міститься в матеріалах
справи)

Позивач є гарантованим
постачальником та не може відмовитись
від постачання природного газу
споживачам, а отже законодавчо
зобов'язаний надавати споживачам
природний газ, незалежно від свого
фінансового становища, наявності чи
відсутності заборгованості
контрагентів. Водночас, у свою чергу
несе обов'язок щодо своєчасного
розрахунку з газовидобувними
підприємствами за договорами.
Несвоєчасність розрахунків за
поставлений природний газ споживачів,
як наслідок - нестача коштів, тягне за
собою заборгованість перед
газодобувними підприємствами
відповідно до договорів, які
передбачають жорсткі санкції за
прострочення оплат.

Наведені відповідачем підстави з
доданими доказами, які містяться в
матеріалах справи, не є винятковоми ,
які мають істотне значення на підставі
яких, суд може зменшити розмір пені.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. За таких
обставин вимоги позивача про стягнення
з відповідача 19 793,07 грн. - 3% річних, є
обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення.

Що стосується розрахунку інфляційних
втрат, то суд погоджується з
відповідачем в частині невірності
проведеного розрахунку. Відповідно до
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 17.07.2012
№01-06/928/2012 "Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права при застосуванні
індексу інфляції слід мати на увазі, що
індекс розраховується не на кожну дату
місяця, а в середньому на місяць і
здійснюється шляхом множення суми
заборгованості на момент її виникнення
на сукупний індекс інфляції за період
прострочення платежу. При цьому сума
боргу, яка сплачується з 1 по 15 день
відповідного місяця, індексується з
врахуванням цього місяця, а якщо сума
боргу сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця (див.
постанову Вищого господарського суду
України від 01.02.2012 №52/30). Таким чином, за
зобов'язаннями листопада 2012 року
позивачем помилково нараховано
інфляційні за 8 днів грудня 2012 року
(14.12.12-21.12.12) в сумі 8.309,52 грн., адже це не
відповідає правилам нарахування
інфляційних втрат. Тому суд відмовляє у
стягненні цих платежів у сумі 8 309,52 грн.
До задоволення підлягають 6 879,94 грн.
інфляційних втрат.

Відповідно до статей 33, 38
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
Сторона або прокурор у разі
неможливості самостійно надати докази
вправі подати клопотання про
витребування господарським судом
доказів. У разі задоволення клопотання
суд своєю ухвалою витребовує необхідні
докази.

Зазначені вище норми процесуального
закону спрямовані на реалізацію статті
43 Господарського процесуального
кодексу України. Згідно з положеннями
цієї статті судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

За таких обставин суд дійшов висновку
про те, що відповідачем частково
спростовано доводи позовної заяви, а
судом не виявлено на підставі наявних
документів у справі інших фактичних
обставин, що мають суттєве значення для
правильного вирішення спору.

Вирішуючи питання розподілу
судових витрат суд керується ст. 49 ГПК
України. У спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
судовий збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином понесені витрати на сплату
судовго збору в сумі 1 046,54 грн. слід
покласти на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись статті
193, 230, 232 Господарського кодексу
України, статтями 11, 253, 256, 257, 261, 267, 526, 530,
549, 551, 610, 611, 612, 625, 631, 655, 712, 714 Цивільного
кодексу України, статей 82, 83, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з комунального
підприємства "Бориславтеплоенерго"
(адреса: вулиця Коваліва, будинок 52А,
місто Борислав, Львівська область, 82300;
ідентифікаційний код 13809128) на користь
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (адреса: вулиця Б.
Хмельницького, будинок 6, місто Київ,
01001; ідентифікаційний код 20077720) 25 626,32
грн. пені, 19 793,07 грн. - 3% річних, 6 879,94 грн.
інфляційних втрат, 1 046,53 грн. судового
збору.

3. В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

4. Наказ видати відповідно до ст. 116, 117
ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 06.10.2014 р.

Суддя
Долінська О.З.