м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Приватного акціонерного
товариства лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" до Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Енергополіс" про
за участю представників:
позивача:Барандич І.М. за дов. № 30-06/04
від 31.12.2014 рокувідповідача:не
з'явились.ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватне акціонерне товариство
лікувально-оздоровчих закладів
"Укрпрофоздоровниця" звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Енергополіс" про стягнення 35 641,66 грн.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 25.07.2014 року порушено
справи призначено на 10.09.2014 року.
10.09.2014 року розпорядженням заступника
Голови господарського суду міста Києва
Паламаря П.І., у зв'язку з перебуванням
судді Блажівської О.Є. у відрядженні
судді Головатюку Л.Д.
Ухвалою Господарскього суду міста
прийнято до провадження, розгляд
справи призначено на 01.10.2014 року.
12.09.2014 року розпорядженням заступника
Голови господарського суду міста Києва
Паламаря П.І., у зв'язку з виходом судді
Блажівської О.Є. з відрядження, справу
Ухвалою Господарскього суду міста
прийнято до провадження.
01.10.2014 року представник позивача у
судове засідання з'явився.
Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, на виконання
вимог ухвали суду витребувані
документи по справі не надав, про
причини неявки належним чином суд не
повідомив. Про дату, час та місце
судового засідання був повідомлений
Відповідно до п. 3.9.1 Постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання
останнім вимог частини першої статті 64
За змістом зазначеної статті 64 ГПК,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на
відсутність (вибуття) адресата,
відмову від одержання, закінчення
строку зберігання поштового
відправлення тощо, то вважається, що
адресат повідомлений про час і місце
розгляду справи судом.
У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
Зважаючи на те, що відповідачу ухвали
господарського суду міста Києва від
порушення провадження у справі №
призначення справи до розгляду на
01.10.2014 року направлені на юридичну
адресу, зазначену в позовній заяві, -
також підтверджується витягом з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців від
03.09.2014 року № 19236404, однак повернуті
поштовою установою з відміткою: "інші
причини, що не дали змоги виконати"
"фірма вибула давно", а також враховуючи
те, що неявка представника відповідача
не перешкоджає всебічному, повному та
об'єктивному розгляду всіх обставин
справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.
Судом оголошено про перехід розгляду
справи по суті.
Представник позивача надав суду усні
пояснення по суті позовних вимог, позов
підтримав у повному обсязі.
Відповідно до вимог ст.81-1 ГПК України в
судовому засіданні складені протоколи,
які долучено до матеріалів справи.
В судовому засіданні 01.10.2014 р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення у відповідності до ст.
В судовому засіданні суд повідомив про
порядок отримання повного тексту
рішення відповідно до вимог ст. 87 ГПК
України.

Розглянувши надані документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

27.05.2013 р. між Приватним акціонерним
товариством лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" (далі -
орендодавець) та Приватним акціонерним
товариством "Енергополіс" (далі -
орендар) було укладено договір оренди
№56/13 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 орендодавець
передає, а орендар приймає в строкове
платне користування (в оренду)
приміщення площею 16,4 кв.м, що
знаходиться за адресою м. Київ, вул.
Шота Руставелі, 39-41 кімната №712 для
використання під офіс. Вказане
приміщення на момент передачі в оренду
придатне для використання у
відповідності з метою оренди і
знаходиться на балансі орендодавця.

Відповідно до п. 2.1 орендар вступає в
строкове платне користування
приміщенням у термін, визначений у
договорі, але не раніше дати підписання
акту приймання-передачі приміщення,
який є невід'ємною частиною договору.

На виконання умов Договору між
сторонами підписано акт від 01.06.2013 р.
приймання-передачі приміщення в
оренду.

Строк дії договору сторонами погоджено
з 01.06.2013 р. по 31.05.2014 р. включно.

Згідно з п. 3.1 ціна оренди 1 кв.м.
приміщень четвертої групи відповідно
до прайсу, враховуючи низьку
інтенсивність використання, з
застосуванням коефіцієнту (К3-) складає
200,00 гривень на місяць з урахуванням
ПДВ.

Орендна плата за цим договором без ПДВ
складає 2733,33 грн., крім того ПДВ 20% 546,67
грн., разом з ПДВ - 3280,00 грн. Вартість
комунальних послуг та витрати на
експлуатацію і утримання приміщення
входять до орендної плати (п. 3.2).

Положеннями п. п. 3.3, 3.4 договору
встановлено, що орендар проводить
оплату за користування орендованим
майном шляхом щомісячних перерахувань
до 05 числа поточного місяця на
розрахунковий рахунок орендодавця
суми, визначеної п. 3.2. договору.

Плата за користування орендованим
майном за неповний місяць оренди
перераховується Орендарем Орендодавцю
в розмірі, пропорційному кількості
днів оренди в оплачуваному місяці
(після підписання акту
приймання-передачі приміщення) (п. 3).

Спір у справі виник в зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань за договором в
частині сплати орендних платежів за
липень, серпень, жовтень, листопад,
грудень 2013 р. та січень - травень 2014 р.,
що зумовило нарахування позивачем
пені.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу
України договір є однією із підстав
виникнення зобов'язань та обов'язковим
для виконання сторонами.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу
України встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору. Договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом, або не випливає із
суті договору.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського
кодексу України відносини
підприємства з іншими підприємствами,
організаціями і громадянами в усіх
сферах господарської діяльності
здійснюються на основі договорів.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного Кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
Господарському кодексі України. Так,
відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України встановлено, що в силу
зобов'язання одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

За своє правовою природою даний
договір є договором оренди.

До відносин оренди застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного
кодексу України, за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного
кодексу України, за користування
майном з наймача справляється плата,
розмір якої встановлюється договором
найму.

Згідно ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу
України, орендна плата - це фіксований
платіж, який орендар сплачує
орендодавцю незалежно від наслідків
своєї господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як відзначалось судом, пунктом 3.3
встановлено, що орендар проводить
оплату за користування орендованим
майном шляхом щомісячних перерахувань
до 05 числа поточного місяця на
розрахунковий рахунок орендодавця
суми, визначеної п. 3.2.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Положеннями п. 4.4 встановлено обов'язок
орендаря своєчасно і в повному обсязі
сплачувати кошти за користування
орендованим приміщенням у
відповідності з розділом 3 договору до
дати підписання орендарем акту
приймання-передачі майна.

Відповідач свого обов'язку по сплаті
орендної плати в терміни, визначені
договором в повному обсязі не виконав,
доказів повної оплати заборгованості
за період заявлений в позовній заяві,
до матеріалів справи не надав.

Матеріалами справи підтверджується та
відповідачем не спростовано, що
останній в порушення покладеного на
нього законом та договором обов'язку по
сплаті орендної плати за договором в
повному обсязі не виконав, в зв'язку з
чим заборгованість відповідача перед
позивачем за договором за оренду
приміщення 32800,00 грн.

Вказану заборгованість відповідачем
станом на час прийняття судового
рішення не погашено, внаслідок чого
позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" в частині
стягнення з відповідача 32800,00 грн.
орендної плати є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

В зв'язку з порушенням відповідачем
умов договору, позивач просить суд
стягнути з відповідача на пеню в сумі
2841,66 грн.

Відповідно до п. 3.7. плата за
користування орендованим приміщенням
внесена несвоєчасно або не в повному
обсязі, стягується з урахуванням пені в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
на дату нарахування пені від суми
заборгованості за кожен день
прострочення, включаючи день оплати.

Судом встановлено, що відповідач у
встановлений договором строк свого
обов'язку по перерахуванню коштів не
виконав, допустивши прострочення
виконання грошового зобов'язання, тому
дії відповідача є порушенням
договірних зобов'язань (ст. 610
Цивільного кодексу України), і він
вважається таким, що прострочив (ст. 612
Цивільного кодексу України), тому є
підстави для застосування
встановленої законом відповідальності
до відповідача.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

З огляду на вимоги частини першої
статті 4-7 і статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань (п. 1.12
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.2013 р. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань").

В силу приписів п. 18 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2004 році"
№01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на вимоги
частини 1 статті 47 Господарського
процесуального кодексу України щодо
прийняття судового рішення за
результатами обговорення усіх
обставин справи та частини 1 статті 43
вказаного вище кодексу стосовно
всебічного, повного і об'єктивного
розгляду в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
повинен перевірити обґрунтованість і
правильність здійсненого нарахування
сум штрафних санкцій, річних, збитків
від інфляції, і в разі, якщо їх
обчислення помилкове - зобов'язати
позивача здійснити перерахунок
відповідно до закону чи договору або
зробити це самостійно.

Судом встановлено факт прострочення
виконання грошового зобов'язання, та
здійснено перерахунок пені з
урахуванням того, що до пені за
порушення грошових зобов'язань
застосовується припис частини шостої
статті 232 Господарського кодексу
України. Даним приписом передбачено не
позовну давність, а період часу, за який
нараховується пеня і який не повинен
перевищувати шести місяців від дня,
коли відповідне зобов'язання мало бути
виконане, а умова договору про сплату
пені за кожний день прострочення
виконання зобов'язання не може
розцінюватися як установлення цим
договором іншого, ніж передбачений
частиною шостою статті 232
Господарського кодексу України,
строку, за який нараховуються штрафні
санкції (п. 2.5 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.2013 р. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань").

Крім того, під час здійснення
перерахунку суми пені судом враховано
приписи п. 1.9 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.2013 р. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", згідно з якими
якщо у договорі виконання грошового
зобов'язання визначається до настання
певного терміну (в даному випадку "до 05
числа поточного місяця", то останнім
днем виконання такого зобов'язання
вважається день, що передує цьому
терміну (в даній справі це четверте
число поточного місяця).

За перерахунком суду з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню
2048,80 грн. пені. В іншій частині позовних
вимог щодо стягнення пені суд
відмовляє з огляду на їх
безпідставність та недоведеність.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору
покладаються на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Енергополіс" (02192, м. Київ,
Дарницький бульвар, 8, ідентифікаційний
код 19031693) на користь Приватного
акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" (01033, м. Київ, вул.
Шота Руставелі, б. 39/41, ідентифікаційний
код 02583780) 32800 (тридцять дві тисячі
вісімсот) грн. 00 коп. боргу, 2048 (дві
тисячі сорок вісім) грн. 80 коп. пені, 1786
(одну тисячу сімсот вісімдесят шість)
грн. 36 коп. витрат по сплаті судового
збору.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
останню не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не було скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повний текст рішення складено: 03.10.2014 р.

Суддя
О.Є. Блажівська