ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2014 р.
Справа № 922/2118/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В.
, суддя Горбачова Л.П.

при секретарі Сіренко К.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Зубрича Д.О. (дов. № 06/3931
від 30.12.2013р.)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
Публічного акціонерного товариства
"Харківміськгаз", м. Харків (вх.№ 2128 Х/3-10)
на рішення господарського суду
Харківської області від 16.07.2014 року по
справі 922/2118/14

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства
"Харківміськгаз", м. Харків

про стягнення 42499,38 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 16.07.2014 року по
справі № 922/2118/14 (суддя Лавренюк Т.А.)
позов задоволено частково. Стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
"Харківміськгаз" на користь Дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" 34 824,96 грн. основного боргу, 2
380,85 грн. збитків від інфляції, 2 621,90 грн.
3% річних, 1 712,15 грн. судового збору. В
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення пені в розмірі 2 670,56 грн. та
збитків від інфляції в розмірі 1,11 грн. -
відмовлено.

Відповідач з рішенням господарського
суду Харківської області від 16.07.2014
року по справі № 922/2118/14 не погодився,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою в якій просить
оскаржуване рішення в частині
стягнення 34824,96 грн. основного боргу, 2
380,85 грн. інфляційних, 2 621,90 грн. 3% річних
та 1 712,15 грн. судового збору скасувати
та прийняти по справі нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог в цій
частині відмовити, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

26.08.2014р. позивач через канцелярію
Харківського апеляційного
господарського суду надав відзив на
апеляційну скаргу (вх. № 6984 від 26.08.2014
року), в якому заперечує проти доводів
викладених в апеляційні скарзі, вважає,
що оскаржуване рішення суду першої
інстанції прийняте з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права та всебічним
дослідженням обставин справи, просить
рішення залишити без змін, а апеляційну
скаргу залишити без задоволення.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 02.09.2014р.
розгляд справи № 922/2118/14 відкладено на
02.10.2014р. о 12-00 год., в зв'язку із неявкою
представника позивача.

Представник позивача в судове
засідання 02.10.2014 року знову не з'явився,
хоча був належним чином повідомлений
про час та місце розгляду справи, про
причину неявки не повідомив, будь-яких
письмових клопотань, в т.ч. про розгляд
справи без участі його представника,
або про відкладення розгляду справи не
заявив.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав доводи
апеляційної скарги.

Враховуючи належне повідомлення
позивача про час та місце засідання
суду, а також те, що явка представників
сторін у судове засідання не була
визнана обов'язковою, а нез'явлення
представника позивача в судове
засідання 02.10.2014р. не перешкоджає
розгляду апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про можливість
розгляду справи у відповідності до
статті 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Перевіривши повноту встановлених
судом обставин справи та наданих
сторонами в підтвердження обставин
справи доказів, надану в рішенні суду
їх юридичну оцінку, дослідивши
матеріали справи та правильність
застосування господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
заслухавши пояснення представника
відповідача, розглянувши доводи
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
відповідача задоволенню не підлягає, а
рішення господарського суду
Харківської області від 16.07.2014 року по
справі № 922/2118/14 підлягає залишенню без
змін, виходячи з наступних обставин.

Як свідчать матеріали справи, 01
листопада 2006 року між Дочірньою
компанією "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" (позивач) та Відкритим
акціонерним товариством по
газопостачанню та газифікації
"Харківміськгаз" (відповідач) було
укладено договір оренди індивідуально
визначеного майна (крім нерухомого) за
№ 51/4-17/06-729 (далі - Договір), відповідно
до умов якого позивач передає, а
відповідач приймає в строкове платне
користування окреме індивідуально
визначене майно згідно з додатком № 1
до цього договору, що знаходиться на
балансі позивача, залишкова вартість
якого станом на 30.09.2006р. згідно
бухгалтерського обліку 120 876,79 грн. та
відображається в акті
приймання-передачі майна.

22.12.2008р. між сторонами у справі укладено
додаткову угоду № 1 до договору оренди
індивідуально визначеного майна (крім
нерухомого) № 51/4-17/06-729, якою сторони
дійшли згоди внести до основного
Договору доповнення, зокрема реквізити
(розрахунковий рахунок) ДК «Газ
України».

Згідно з пунктом 1.2 Договору, передача
майна в оренду здійснюється протягом
трьох банківських днів з моменту
підписання даного договору та
оформлюється актом приймання-передачі,
в якому зазначається технічний стан
орендованого майна та інші дані. Акт
приймання-передачі підписується обома
сторонами.

У відповідності до пункту 3.1. Договору
орендна плата визначається на підставі
бухгалтерських даних щодо вартості
майна і становить за базовий місяць
оренди суму 3021,92 грн. (Додаток № 2 до
цього Договору). Нарахування ПДВ на
суму орендної плати здійснюється у
порядку, визначеному чинним
законодавством України і становить за
базовий місяць оренди 604,38 грн. Загальна
сума орендної плати за базовий місяць
оренди визначена у розмірі 3626,30 грн.

Пунктом 3.2. Договору обумовлено, що
орендна плата за кожний наступний
місяць визначається шляхом
коригування орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за цей місяць.

А згідно з пунктом 3.3. Договору орендна
плата перераховується відповідачем
щомісяця не пізніше 15 числа місяця,
наступного за звітним на підставі
виставленого рахунку-фактури позивача.
У відповідності до пункту 5.2. Договору
відповідач зобов'язався своєчасно та в
повному обсязі здійснювати орендну
оплату.

Господарським судом правомірно
визначено, що даний договір за своєю
правовою природою є договором оренди,
до якого підлягають застосуванню норми
статей 283-291 Господарського кодексу
України та статей 759-786 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до статті 283 Господарського
кодексу України за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності;
до відносин оренди застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
передбачених цим Кодексом
особливостей.

Матеріали справи свідчать про те, що
позивач свої зобов'язання за Договором
оренди виконав в повному обсязі та
передав відповідачу в оренду майно, що
підтверджується актом приймання
передачі від 01.11.2006р. (аркуші справи 24-27).

Частиною 1 статті 286 Господарського
кодексу України унормовано, що орендна
плата - це фіксований платіж, який
орендар сплачує орендодавцю незалежно
від наслідків своєї господарської
діяльності; розмір орендної плати може
бути змінений за погодженням сторін, а
також в інших випадках, передбачених
законодавством.

Відповідно до вимог статей 525, 526, 629
Цивільного кодексу України та статті 193
Господарського кодексу України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами, а зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Статтею 628 Кодексу визначено, що зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Відповідно до частини першої статті 530
Цивільного кодексу України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приймаючи рішення у даній справі
господарський суд дійшов ґрунтовного
висновку, що всі наявні в матеріалах
справи докази переконливо свідчать про
несвоєчасне виконання відповідачем
своїх зобов'язань за Договором оренди
від 01.11.2006р. та не в повному обсязі,
через що у нього перед позивачем
утворилась заборгованість в розмірі
34824,96 грн., яка і підлягає стягненню.

Як свідчать матеріали справи та
правомірно встановлено господарським
судом при винесенні оскаржуваного
рішення, пунктом 3.3. Договору оренди
сторони встановили конкретний строк
оплати вартості орендної плати - до 15
числа наступного за звітним на
підставі виставленого рахунку -
фактури.

При дослідженні матеріалів справи
господарським судом надано належну
юридичну оцінку наявним у справі
доказовим матеріалам, відповідно до
яких суд правильно визначився, що
сторони умовами спірного Договору
взагалі не передбачили порядку
направлення або вручення відповідачу
рахунків. Пункт 3.3 Договору містить
лише посилання на те, що
рахунок-фактура виставляється
позивачем, а не вручається або
надсилається. При цьому, судом вірно
визначено, що жодним пунктом договору
оренди не передбачено, що безумовною
підставою сплати орендної плати є
рахунок, адже при підписанні Договору
оренди відповідач погодився з пунктом
5.2 Договору, відповідно до якого він
взяв на себе зобов'язання своєчасно і в
повному обсязі вносити орендну плату,
передбачену Договором.

Стаття 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Стаття 34 Господарського
процесуального кодексу України
встановлює правила допустимості
доказів і згідно вказаної норми закону
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Заперечуючи проти позову, а також
звертаючись до суду апеляційної
інстанції зі скаргою на зазначене
рішення, відповідач посилається лише
на те, що рахунки-фактури по оплаті
послуг за оренду майна за
серпень-грудень 2011р. (№ 180-08 від 31.08.2011р.,
№ 202-09 від 30.09.2011р., № 230-10 від 31.10.2011р., №
255-11 від 30.11.2011р. та № 273-12 від 31.12.2011р.) на
його адресу від позивача не надходили,
в зв'язку з чим, на думку відповідача,
для ПАТ "Харківміськгаз" строк
виконання зобов'язання за договором по
оплаті за оренду майна за
серпень-грудень 2011р. ще не настав.

Проте з даними твердженнями не може
погодитись колегія суддів апеляційної
інстанції виходячи з наступного.

Частинами 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу
України передбачено, що за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму. Плата
за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Так, строк оплати вартості орендної
плати визначено та конкретизовано
сторонами у Договорі (щомісячно не
пізніше 15 числа місяця, наступного за
звітним на підставі виставленого
рахунку-фактури позивача), а
зобов'язання відповідача полягають
саме у своєчасному та повному
здійсненні орендної плати (пункт 3.3., 5.2.
Договору оренди).

Порядок направлення або вручення
відповідачу рахунків умовами спірного
Договору не передбачений, про що також
цілком правомірно зазначив
господарський суд у своєму рішенні.
Жодним пунктом договору оренди не
передбачено, що безумовною та єдиною
підставою сплати орендної плати є
рахунок.

Оплата вартості орендної плати за інші
періоди вже була частково проведена
відповідачем без заперечень та
зауважень.

Доказів остаточних розрахунків, у тому
числі і за оренду майна за
серпень-грудень 2011р. за спірним
Договором, відповідач не надав.

Не містять матеріали справи і доказів
того, що відповідач доклав всіх
залежних від нього зусиль щодо
належного виконання умов спірного
Договору в частині своєчасного і
повного внесення орендної плати,
зокрема звернення до позивача з
вимогами про вчасне надання рахунків.

Таким чином доводи відповідача, які
викладені в апеляційній скарзі не
знайшли свого підтвердження під час
перегляду рішення суду першої
інстанції у даній справі в
апеляційному порядку.

Згідно зі статтями 610, 611 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом. Частиною 1
статті 612 Цивільного кодексу України
передбачено: боржник вважається таким,
що прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Пунктом 9.2. Договору оренди за
невиконання або неналежне виконання
зобов'язань за цим договором сторони
передбачили відповідальність, зокрема:
відповідач сплачує позивачу пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
на дату нарахування пені від суми
заборгованості, з урахуванням
індексації, за кожний день
прострочення, включаючи день оплати.

Враховуючи порушення з боку
відповідача строків оплати вартості
орендної плати позивач на підставі
пункту 9.2. спірного Договору нарахував
відповідачеві пеню в розмірі 2670,56 грн.,
вимога про стягнення якої правомірно
залишена без задоволення
господарським судом з огляду на
порушення позивачем строків позовної
давності відносно неї, а також
враховуючи наявну у справі заяву
відповідача про застосування строку
позовної давності до вимог про
стягнення пені, в зв'язку з пропуском
цього строку. Крім того, колегія суддів
визначає, що господарським судом
цілком правильно задоволено у повному
обсязі заявлені позивачем вимоги про
стягнення з відповідача 3% річних в сумі
2621,90 грн., а також частково збитків від
інфляції в сумі 2380,85 грн. (за період з
жовтня 2011р. по квітень 2014р.) за
прострочення виконання зобов"язання,
які нараховані позивачем у
відповідності з пунктом 2 статті 625
Цивільного кодексу України. В частині
стягнення збитків від інфляції в
розмірі 1,11 грн. господарським судом
було правильно відмовлено з огляду на
невірний розрахунок цих вимог
позивачем (з вересня 2011р. по квітень
2014р.).

Відповідно до ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

З урахуванням викладених обставин,
колегія суддів зазначає, що відповідач
ні під час вирішення спору у
господарському суді Харківської
області, ні під час розгляду його
апеляційної скарги не надав належного
матеріального доказу обґрунтованості
та правомірності викладених
заперечень.

Наведені ним в апеляційній скарзі
доводи про порушення судом норм
матеріального та процесуального права
нічим не обґрунтовані та не
узгоджуються з наявними у справі
матеріалами, його позиція не
підтверджена належними та допустимими
доказами. Тому вимоги відповідача, що
зазначені в апеляційній скарзі, не
підлягають задоволенню, а наведені на
їх підтвердження доводи не можуть бути
прийнятими до уваги колегією суддів в
якості підстав для скасування
прийнятого у даній справі рішення
господарського суду Харківської
області від 16.07.2014 року.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 32-34, 99, 101, пунктом 1 статті 103,
статтею 105, 110 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Харківміськгаз", м. Харків залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 16.07.2014 року у
справі № 922/2118/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 07.10.14

Головуючий суддя
Істоміна О.А.

Суддя
Барбашова С.В.

Суддя
Горбачова Л.П.