КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2014 р. Справа№ 910/14115/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Мартюк А.І.

при секретарі судового засідання -
Куценко К.Л.

за участю представників:

від позивача: Перимський О.Ц. -
представник за дов. № 249 від 29.05.2014;

Данченко Т.В. - представник за дов. № 475
від 08.10.2014;

від відповідача: Лазаренко Ю.Г. -
представник за дов. № 290 від 01.10.2014;

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного вищого навчального закладу
"Київський міжнародний
університет" на рішення Господарського
суду міста Києва від 08.08.2014

у справі № 910/14115/14 (суддя - Отрош І.М.)

за позовом Приватного вищого
навчального закладу "Київський
міжнародний університет"

до Публічного акціонерного товариства
"Акціонерна компанія "Київводоканал"

про визнання недійсним протоколу,

В судовому засіданні 09.10.2014 оголошено
лише вступну та резолютивну частини
постанови,

ВСТАНОВИВ:

Приватний вищий начальний заклад
"Київський міжнародний університет"
(далі - ПрВНЗ "Київський міжнародний
університет", позивач) звернувся до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Публічного акціонерного
товариства "Акціонерна компанія
"Київводоканал" (далі - ПАТ "Акціонерна
компанія "Київводоканал", відповідач)
про визнання недійсним протоколу
вимірювань показників складу та
властивостей проб стічних вод від
01.04.2014.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
01.04.2014 відповідачем було здійснено
відбір проби на аналіз концентрації
забруднюючих речовин у стічних водах,
які скидаються позивачем, за
результатами якого було складено
протокол вимірювань показників складу
та властивостей проб стічних вод від
01.04.2014 р. із зазначеними перевищеннями
концентрації забруднюючих речовин, у
зв'язку з чим позивачу було нараховано
додаткову плату (штраф). Водночас,
позивач звернувся до відповідних
організацій з метою проведення
лабораторних досліджень стічної води у
будівлі навчально-адміністративного
корпусу університету, за наслідками
проведення яких у стічних водах не
виявлено перевищення концентрації
забруднюючих речовин. За таких
обставин, позивач просить суд визнати
недійсним протокол вимірювань
показників складу та властивостей проб
стічних вод від 01.04.2014 р.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 08.08.2014 (повний текст складено
13.08.2014) в задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
ПрВНЗ "Київський міжнародний
університет" звернулося до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення у даній справі та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
суд першої інстанції прийняв рішення з
порушенням норм матеріального права, в
неповному обсязі з'ясував обставини
справи, зокрема не встановив, що
показники, які зазначені в
оскаржуваному протоколі, не
відповідають дійсності, а також не
звернув увагу на те, що розмір штрафу
було встановлено відповідачем
довільно, на свій розсуд.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 04.09.2014,
апеляційну скаргу відповідача
прийнято до провадження та призначено
до розгляду на 25.09.2014.

У судовому засіданні 25.09.2014 було
оголошено перерву до 09.10.2014 в порядку
ст. 77 ГПК України.

Представники позивача у судовому
засіданні 09.10.2014 підтримали апеляційну
скаргу, просили скасувати рішення суд
першої інстанції та задовольнити
позовні вимоги повністю. На питання
суду про дотримання стороною
встановленої законодавством
процедури, яка повинна відбуватися при
незгоді абонента з результатами
аналізу відповідної проби, зазначив, що
ним її дотримано не було. Проте, даний
факт, на думку позивача, не спростовує
його доводів про неправомірність
оскаржуваного протоколу.

Представник відповідача у судовому
засіданні 09.10.2014 заперечував проти
доводів апеляційної скарги, зазначив,
що вважає рішення суду першої
інстанції законним та обґрунтованим,
просив залишити його без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення. В
судовому засіданні надав усні
пояснення, в яких, зокрема, зазначив, що
при перевірці стічних вод, складанні
протоколу та виставленні розрахунку на
суму 5423,27 грн. ним було враховано
фактичний обсяг скинутих вод позивачем
у відповідний період. Разом з цим
зазначив, що такий спосіб захисту, як
визнання недійсним протоколу
вимірювань показників складу та
властивостей проб стічних вод, не
передбачений нормами матеріального
права, зокрема, Господарським та
Цивільним кодексами. Судом апеляційної
інстанції в порядку ст. 32 ГПК України
було запропоновано відповідачу
викласти наведені доводи в письмовому
вигляді.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши доводи апеляційної скарги
та заперечень на неї, оглянувши
оригінали документів, заслухавши
доводи сторін, Київський апеляційний
господарський суд встановив наступне.

Як вірно з'ясовано судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, 01.04.2014 р. лабораторією
хіміко-аналітичного контролю за якістю
стічних вод Управління екологічного
нагляду ПАТ "Акціонерна компанія
"Київводоканал" на основі здійсненого
01.04.2014 р. відбору проб стічних вод в
присутності пробовідбірника
Вигорніцького Г.І. та завгоспа Вищипана
Л.А. проведено вимірювання показників
складу та властивостей стічних
(зворотних) вод ПрВНЗ "Київський
міжнародний університет" (м. Київ, вул.
Львівська 49), за результатами якого
складено протокол вимірювань
показників складу та властивостей проб
стічних вод від 01.04.2014 (далі - протокол),
у якому зроблено висновок про
невідповідність проби стічної води за
своїм хімічних складом Правилам
приймання стічних вод абонентів у
систему каналізації м. Києва через
перевищення концентрації сухого
залишку (1524 мг/дм. куб.), фосфатів (44, 90
мг/дм. куб.), хлоридів (390, 6 мг/дм. куб.) та
амонію (70, 90 мг/дм. куб.).

Судом першої інстанції правомірно
встановлено, що відповідач звернувся
до позивача із листом-повідомленням
про порушення при скиді стічних вод №
15/302-Т від 08.04.2014 р. та
листом-попередженням від 08.04.2014 р. із
вимогою про оплату рахунку в розмірі
12006,14 грн. за перевищення допустимої
концентрації у стічних водах будівлі
навчально-адміністративного корпусу
університету позивача забруднюючих
речовин. При цьому, матеріалами справи
підтверджується, що до
листа-попередження позивачем було
додано розрахунок 15/ДК-2014-04-02 від 01.04.2014
р. сплати за скид стічних вод у міську
каналізацію з перевищенням допустимих
концентрацій забруднюючих речовин на
суму 12006,14 грн.

При цьому, позивач, не погоджуючись із
результатами, викладеними у протоколі,
11.04.2014 р., звернувся до
Санітарно-епідеміологічної служби
Святошинського району м. Києва із
проханням про проведення за плату
лабораторних досліджень питної та
стічної вод у будівлі
навчально-адміністративного корпусу
за адресою: вул. Львівська 49 у м. Києві.
Лише 24.04.2014 р.
Санітарно-епідеміологічною службою
Святошинського району м. Києва було
здійснено дослідження проби колодязю
стоку учбового корпусу по вул.
Львівській 49 у м. Києві, за результатами
якого складено протокол № 0168
дослідження води поверхневих водоймищ,
прибережних зон морів і стічних вод від
24.04.2014 р., у якому зазначено, що якість
дослідженої проби стічної води за
санітарно-хімічними показниками не
відповідає вимогам діючого
Розпорядження Київської міської
державної адміністрації від 18.06.2003 р. №
1073 в частині вмісту азоту амонійного та
поліфосфатів.

Також матеріалами справи
підтверджується, що з метою проведення
повторного оплатного дослідження
стічних вод у будівлі
навчально-адміністративного корпусу
за адресою: вул. Львівська 49 у м. Києві
14.05.2014 р. позивач звернувся із
відповідним листом до Відокремленого
підрозділу Оболонського міжрайонного
відділу (філії) лабораторних
досліджень.

В свою чергу, 19.05.2014 р. відокремленим
підрозділом Оболонського міжрайонного
відділу (філії) лабораторних
досліджень Державної установи
"Київський міський лабораторний центр
Держсанепідслужби України" було
здійснено дослідження проби побутових
стоків Приватного вищого навчального
закладу "Київський міжнародний
університет", за результатами якого
складено протокол № 0320 дослідження
води поверхневих водоймищ і стічних
вод від 19.05.2014 р., у якому зазначено, що
зразки побутових стоків відповідають
вимогам Правил приймання стічної води
в систему каналізації м. Києва,
затверджених Розпорядженням Київської
міської державної адміністрації від
18.06.2003 р. № 1073.

Як в суді першої, так і в суді
апеляційної інстанції позивач, на
підставі вищенаведених результатів
лабораторних досліджень, наполягав на
тому, що показники, зазначені в
протоколі від 01.04.2014 р., не відповідають
дійсності, у зв'язку з чим, просив суд
визнати зазначений протокол недійсним.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції дійшов
висновку про те, що лабораторні
дослідження (які були зроблені за
замовленням позивача) та результати
яких зазначені у відповідних
протоколах № 0168 від 24.04.2014 та № 0320 від
19.05.2014, не є належними доказами, якими б
спростовувались результати досліджень
від 01.04.2014, оскільки відбір проб стічних
вод для таких досліджень, відбувся
значно пізніше дати складання
протоколу, на підставі якого було
нараховано позивачу штраф.

В цій частині суд апеляційної
інстанції погоджується з висновками
місцевого господарського суду,
враховуючи наступне.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2)створення літературних, художніх
творів, винаходів та інших результатів
інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

За змістом ст. 70 Водного кодексу
України, скидання стічних вод у водні
об'єкти допускається лише за умови
наявності нормативів гранично
допустимих концентрацій та
встановлених нормативів гранично
допустимого скидання забруднюючих
речовин.

При цьому, за змістом ст. 110 Водного
кодексу України, порушення водного
законодавства тягне за собою
дисциплінарну, адміністративну,
цивільно-правову або кримінальну
відповідальність згідно з
законодавством України.
Відповідальність за порушення водного
законодавства несуть особи, винні в
тому числі у забрудненні та засміченні
вод.

Згідно п. 1.1 Правил користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України № 190 від 27.06.2008 № 190 приймання
стічних вод від підприємств, установ,
організацій до системи
централізованого водовідведення
здійснюється відповідно до Правил
приймання стічних вод підприємств у
комунальні та відомчі системи
каналізації населених пунктів України,
затверджених наказом Держбуду від
19.02.2002 N 37 (далі - Правила № 37),
зареєстрованих у Мін'юсті 26.04.2002 за N
403/6691, а також місцевих правил приймання
стічних вод підприємств у систему
каналізації населеного пункту.

Відповідно до п. 1.2 Правил № 37 дія
правил поширюється на комунальні
підприємства
водопровідно-каналізаційного
господарства міст і селищ України та
інші підприємства, що мають на балансі
системи місцевого водопроводу та
каналізації, та на всі підприємства,
установи, організації незалежно від
форм власності й відомчої належності,
які скидають свої стічні води в системи
каналізації населених пунктів України.
На підставі цих Правил та Інструкції
про встановлення та стягнення плати за
скид промислових стічних вод у системи
каналізації населених пунктів
Водоканали розробляють місцеві
Правила приймання стічних вод
підприємств у систему каналізації
населеного пункту (далі - Правила
приймання), у яких установлюються
допустимі концентрації для кожної
забруднюючої речовини, що може
скидатися Підприємствами в систему
каналізації, а також відображаються
місцеві особливості приймання стічних
вод Підприємств у міську каналізацію
(п. 1. 5 Правил № 37).

В силу положень ч. 2 п.1.6 Правил № 37
місцеві правила приймання є
обов'язковими для всіх підприємств
установ, організацій незалежно від
форм власності й відомчої належності,
яким ПАТ "АК "Київводоканал" надає
послуги з водовідведення та які
розташовані на території даної
місцевої ради. На даний час порядок
приймання стічних вод в систему
каналізації м. Києва регулюється
Правилами приймання стічних вод
абонентів у систему каналізації м.
Києва, затвердженими розпорядженням
КМДА від 12.10.2011 № 1879 (далі - Місцеві
правила), які зареєстровані в Головному
управлінні юстиції у місті Києві 17.10.2011
за № 44/903.

Згідно до п. 1.2 Місцевих правил їх дія
поширюється на установи, підприємства
усіх форм власності та фізичних осіб -
підприємців, що скидають всі види
стічних вод у міська каналізацію (крім
балансоутримувачів житлового фонду та
об'єктів соціально-культурного
призначення, які не скидають стічні
води технологічного та/або не
побутового походження, або у яких немає
орендарів чи інших суб'єктів, що
скидають стічні води технологічного
та/або не побутового походження).

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку в
частині того, що на ПрВНЗ "Київський
міжнародний університет" також
розповсюджується дія Правил № 37 та
Місцевих правил, які останній
зобов'язаний виконувати та
дотримуватись (відповідно до п. 1.3.
Місцевих правил, позивач є абонентом з
відповідними правами та обов'язками,
визначеними цими правилами).

Так, відповідно до п.п. 2.1., 2.2. Місцевих
правил, до прав та обов'язків
Публічного акціонерного товариства
"Акціонерна компанія "Київводоканал",
зокрема, належить обов'язок
здійснювати контроль за якістю,
режимом та обсягом стічних вод, що
скидають абоненти, та право
нараховувати плату із застосуванням
коефіцієнта кратності у випадку
виявлення порушень абонентами вимог
цих Правил та умов договору або
невиконання вимог акта, у будь-який час
за участю представника абонента
відбирати проби стічних вод, проводити
хімічний аналіз проб стічних вод
абонентів тощо.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що відповідно
у розділі 5 Місцевих правил затверджені
допустимі концентрації забруднюючих
речовин у стічних водах абонентів, які,
зокрема, стосовно спірних речовин
становлять: сухий залишок - 1000 г/куб. м.,
хлориди - 240 г/куб. м., фосфати - 8 г/куб. м.,
амоній (азот амонійний, аміак) - 20 г/куб.
м.

Також, п. 6.2. Місцевих правил
передбачено, що з метою контролю якості
стічних вод абонентів водоканал
здійснює відбір разових проб. Разові
проби характеризують хімічний склад
стічних вод. Виявлені таким чином
перевищення допустимих концентрацій
забруднюючих речовин є підставою для
нарахування додаткової плати згідно з
цими Правилами. За результатами
аналізу робочої проби визначаються
концентрації забруднюючих речовин (Сф)
та робиться висновок щодо відсутності
чи наявності у стічних водах, які
скидаються до міської каналізації,
перевищень допустимих концентрацій
забруднюючих речовин. Після відбору
робоча проба передається в хімічну
лабораторію відповідача для аналізу.

З вищевикладеного вбачається, що
відбір проби стічних вод, аналіз проби,
складання відповідного протоколу з
наступним нарахуванням додаткової
плати (у разі виявлення перевищення
допустимих концентрацій) є
безпосереднім обов'язком відповідача
згідно Місцевих правил. В цій частині
обґрунтованими є доводи відповідача
про те, що ним було належним чином
дотримано процедуру контролю за
скиданням стічних вод у систему
каналізації м. Києва позивачем та
обґрунтовано нараховано додаткову
плату, оскільки у протоколі від 01.04.2014
дійсно була зафіксована
невідповідність хімічного складу
проби стічної води Місцевим правилам.

Разом з цим, положеннями Місцевих
правил визначено обов'язкову
процедуру, яку повинен виконати
абонент, у разі непогодження з
результатами аналізу робочої проби.

Так, згідно п.п. 6.2.4. - 6.2.6. Місцевих
правил інформацію про хімічний склад
стічних вод, відібраних на випуску
абонента, абонент може одержати за
телефоном в хімічній лабораторії
Водоканалу на другий день після
відбору проби. Ці запити фіксуються у
Водоканалі в спеціальному журналі.
Проба для абонента відбирається за
його бажанням. Аналіз цієї проби
проводиться абонентом. Абонент може не
проводити аналізу проби, погоджуючись
з результатами аналізу робочої проби.

У випадку розходження результатів
аналізу між лабораторіями водоканалу і
абонента за ініціативою абонента
аналіз контрольної (арбітражної) проби
може проводитись в лабораторії
водоканалу або проба може бути
передана для проведення аналізу
незалежній лабораторії, акредитованій
у цій галузі.

Таким чином, правомірним є висновок
місцевого господарського суду в
частині того, що у випадку сумнівів
щодо правомірності результатів або
розходження результатів аналізу між
лабораторіями УЕН та лабораторією
відповідача, ПрВНЗ "Київський
міжнародний університет" зобов'язаний
провести, в присутності представників
ПАТ "АК "Київводоканал" та
представників Державної екологічної
інспекції у м. Києві, аналіз
контрольної проби в лабораторії УЕН чи
в іншій атестованій, уданій галузі,
лабораторії.

Вищенаведеного порядку оскарження
результату аналізу проби позивачем
дотримано не було, доводи сторони про
те, що він з запізненням дізнався про
наявність відповідного протоколу не
приймаються судом апеляційної
інстанції, оскільки матеріалами справи
підтверджується та сторонами не
заперечується, що відбір проби було
здійснено відповідачем у присутності
представника позивача, до того ж п. 6.2.4.
Місцевих правил надає абоненту право
одержати інформацію про хімічний склад
стічних вод в телефонному режимі в
хімічній лабораторії Водоканалу. Ці
запити фіксуються у Водоканалі в
спеціальному журналі.

В цій частині обґрунтованими є доводи
відповідача про те, що перевищення
концентрації хімічних елементів у
стічних водах може носити нетривалий
характер та змінюватися в залежності
від обсягів, кількості, складу стічних
вод, які скидаються у систему
каналізації, а також відповідно до
проміжку часу такого скидання. Саме
враховуючи особливості швидкого
змінення відповідних показників,
абоненту чинним законодавством надано
право робити паралельну пробу, а також
встановлено порядок дослідження
контрольної (арбітражної) проби. З
огляду на викладене, лабораторні
дослідження двох альтернативних проб
стічних вод, відбір яких було проведено
24.04.2014 (тобто після спливу 24 днів з
моменту складання протоколу від 01.04.2014)
та 19.05.2014 (після спливу 49 днів з моменту
складання протоколу від 01.04.2014) не
можуть бути належними та допустимими
доказами в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43 ГПК
України, якими б могло бути спростовані
результати контрольних проб, які були
зроблені відповідачем.

Відповідно до п. 6.2.1. Правил приймання
стічних вод, виявлені за результатами
лабораторного дослідження проб
стічних вод перевищення вмісту ДК є
необхідною та достатньою підставою для
нарахування додаткової плати.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про наявність у
відповідача достатніх підстав для
нарахування додаткової плати позивачу.

Суд апеляційної інстанції приймає
доводи апелянта в частині того, що
розрахунки, які надсилалися
відповідачем позивачу містять різні
суми штрафу, проте даний факт не може
бути підставою для скасування рішення
суду першої інстанції. Так,
необґрунтованими є доводи позивача про
те, що відповідач на власний розсуд та
без нормативного підтвердження
здійснював розрахунок додаткової
плати, оскільки зі змісту наведених
розрахунків вбачається, що при
здійсненні розрахунку 15/ДК-2014-04-02 від
01.04.2014 на суму 12006,14 грн. відповідачем
було застосовано об'єм стічних вод у
розмірі 1071 куб.м. Разом з цим, при
здійсненні розрахунку 15/ДК-2014-04-02-Ф від
01.04.2014 на суму 5423,27 грн. було застосовано
об'єм стічних вод у розмірі 438 куб.м. В
цій частині суд апеляційної інстанції
приймає доводи відповідача, що при
здійсненні розрахунку на суму 12006,14 грн.
обсяги скинутих у відповідний період
стічних вод бралися з поданого
позивачем обсягу відповідно до
паспорту водного господарства. Разом з
цим, при здійсненні розрахунку на суму
5423,27 грн. був застосований фактичний
обсяг скинутих вод, який є значно
меншим за обсяг, зазначений у паспорті
водного господарства позивача.

При цьому, судом апеляційної інстанції
встановлено, що в обох розрахунках були
застосовані однакові тарифи, нормативи
плати та коефіцієнти кратності,
застосування яких є правомірним та
відповідає нормам чинного
законодавства, з підстав
вищезазначеного.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції
не погоджується з висновком суду
першої інстанції та доводами
відповідача в частині того, що обраний
позивачем спосіб захисту (визнання
протоколу вимірювань показників
складу та властивостей проб стічних
вод від 01.04.2014) не передбачений законом
та недоведений з позиції ефективності
способу захисту права.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування
цивільно-правових засобів з метою
забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України
(ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право
кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист
свого інтересу, який не суперечить
загальним засадам цивільного
законодавства.

Відтак зазначена норма визначає
об'єктом захисту порушене, невизнане
або оспорене право чи цивільний
інтерес.

Порушення права пов'язано з
позбавленням його володільця
можливості здійснити (реалізувати)
своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права
виникає невизначеність у праві,
викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або
оспорення суб'єктивного права є
підставою для звернення особи за
захистом свого права із застосуванням
відповідного способу захисту.

Разом з цим, способи захисту цивільного
права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК
України.

У вказаній нормі визначено, що кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: 1) визнання
права; 2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди; 9)
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди; 10) визнання незаконними рішення,
дій чи бездіяльності органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України
вбачається, що суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Статтею 130 Конституції України
закріплено обов'язок держави
забезпечувати фінансування та належні
умови для функціонування судів і
діяльності суддів як складову
конституційних гарантій їх
незалежності і недоторканості (ч. 1 ст.
126 Конституції України).

Крім того, судом не враховано, що
законодавчі обмеження
матеріально-правових способів захисту
цивільного права чи інтересу
підлягають застосуванню з дотриманням
положень ст. ст. 55, 124 Конституції
України та ст. 13 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
(далі - Конвенція), відповідно до яких
кожна особа має право на ефективний
засіб правового захисту, не
заборонений законом.

Оскільки положення Конституції
України та Конвенції мають вищу
юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції
України), а обмеження матеріального
права суперечать цим положенням,
порушення цивільного права чи
цивільного інтересу підлягають
судовому захисту і у спосіб, не
передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК
України, але який є ефективним засобом
захисту, тобто таким, що відповідає
змісту порушеного права, характеру
його порушення та наслідкам,
спричиненим цим порушенням (аналогічна
позиція викладена в Постанові
Верховного суду України від 12 червня 2013
року по справі 6-32 цс 13).

Крім того, під час апеляційного
провадження позивачем було надано
копію позовної заяви про визнання
недійсним розрахунку, який було
виставлено на підставі протоколу від
01.04.2014, а також копію ухвали
Господарського суду міста Києва від
04.06.2014 по справі № 910/10551/14 про відмову у
прийнятті зазначеної позовної заяви на
підставі ст. 62 ГПК України, зокрема,
через невідповідність позовних вимог
ст. 12 ГПК України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про те, що судом першої
інстанції невірно застосовано приписи
ст. 16 ЦК України в цій частині, оскільки
відмова в позові через невірно обраний
спосіб захисту в розумінні ст. 16 ЦК
України в даному випадку (з врахуванням
відмови у прийнятті позовної заяви по
справі № 910/10551/14) взагалі позбавило би
позивача права у будь-який можливий
спосіб звернутися до суду для захисту
своїх прав (навіть у випадку дотримання
процедури оскарження результатів
лабораторних досліджень в порядку,
встановленому чинним законодавством).

Разом з цим, даний висновок не
спростовує того, що позивачем (хоча й
було обрано правомірний спосіб
захисту) не доведено порушення своїх
прав діями відповідача, з підстав,
викладених у даній постанові.

Зменшення суми штрафу у розрахунку
також не є окремою підставою для
задоволення позову, оскільки, як було
встановлено, таке зменшення є
обґрунтованим та не порушує прав
позивача в розумінні ст. 1 ГПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не
знайшли свого підтвердження під час
перегляду рішення в суді апеляційної
інстанції, апелянт не подав жодних
належних доказів на спростування
висновків суду першої інстанції, які
могли б бути прийняті та дослідженні
судом апеляційної інстанції в
розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, Київський
апеляційний господарський суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
зміни чи скасування рішення суду
першої інстанції по даній справі в
розумінні ст. 104 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної
скарги покладаються на апелянта в
порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного вищого
навчального закладу "Київський
міжнародний університет" на
рішення Господарського суду міста
Києва від 08.08.2014 у справі № 910/14115/14
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 08.08.2014 у справі № 910/14115/14
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/14115/14 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Повний текст складено 10.10.2014

Головуючий суддя
О.М. Коротун

Судді
О.М. Гаврилюк

А.І. Мартюк