м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/6961/14 29.09.14
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Консультаційне бюро
НТТ"до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Консалтингова
компанія "Партнери"за участю третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача - 1. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Гарант- СВ ЮГ" 2.
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Ведекон"провизнання
недійсним договору та додаткової
угодиСуддя О.Є. Блажівська
За участю представників сторін:
Від позивача - Гуцал М.М. за дов. № 10 від
31.12.2013р. до 31.12.2014 р.
Від відповідача - не з'явився.
Від третьої особи-1 - не з'явився.
Від третьої особи-2 - не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Консультаційне бюро
НТТ" звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Консалтингова компанія "Партнери" про
визнання недійсним договору № вБ386-11
купівлі-продажу цінних паперів від
07.09.2011 року та додаткової угоди № 1 від
07.09.2011 року до договору № вБ386-11
купівлі-продажу цінних паперів від
07.09.2011, укладених між позивачем та
Позов мотивовано тим, що ухвалою
господарського суду міста Києва від
26.04.2012 у справі № 5011-50/5282-2012 порушено
провадження у справі про банкрутство
ТОВ "Консультаційне бюро НТТ"; останнє
взяло на себе зобов'язання за
Договором, в результаті чого
відповідач став неплатоспроможним або
виконання його грошових зобов'язань
перед іншими кредиторами повністю або
частково стало неможливим; у справі №
5011-50/5282-2012 не прийнято постанови про
визнання боржника банкрутом та
відкриття ліквідаційної процедури, а
тому положення Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(далі - Закон), які регулюють питання
недійсності правочинів,
застосовуються до банкрутства ТОВ
"Консультаційне бюро НТТ".
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 18.04.2014 року порушено
провадження у справі № 910/6961/14, розгляд
справи призначено на 04.06.2014 року.
04.06.2014 року через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшла інформація про
відсутність аналогічного спору.
04.06.2013 року представник позивача у
судове засідання з'явився.
Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, на виконання
вимог ухвали суду витребувані
документи по справі не надав, про
причини неявки належним чином суд не
повідомив. Про дату, час та місце
судового засідання був повідомлений
Судом оголошено про перехід розгляду
справи по суті.
Представник позивача надав суду усні
пояснення по суті позовних вимог, позов
підтримав у повному обсязі.
Представник позивача надав суду
клопотання про долучення документів до
матеріалів справи.
Представник позивача надав суду
клопотання про продовження строку
розгляду справи.
Клопотання про продовження строку
розгляду справи судом задоволено.
Представник позивача надав клопотання
про залучення третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача.
Відповідно до ст. 27 Господарського
процесуального кодексу України якщо
господарський суд при прийнятті
позовної заяви, вчиненні дій по
підготовці справи до розгляду або під
час розгляду справи встановить, що
рішення господарського суду може
вплинути на права і обов'язки осіб, що
не є стороною у справі, господарський
суд залучає таких осіб до участі у
справі як третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору.

При розгляді справи судом встановлено ,
що рішення Господарського суду міста
Києва може вплинути на права і
обов'язки Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гарант - СВ ЮГ" та
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ведекон", оскільки
предметом позову у даній справі є
визнання недійсним договору № вБ 386 - 11
купівлі - продажу цінних паперів від
07.09.2011 року та Додаткової угоди № 1 до
даного договору, укладеного між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Консультаційне бюро
НТТ" та Товариство з обмеженою
відповідальністю "Консалтингова
компанія "Партнери", за яким
векселедавцями є Товариство з
обмеженою відповідальністю "Гарант - СВ
ЮГ" та Товариство з обмеженою
відповідальністю "Ведекон".

Враховуючи вищезазначені обставини,
суд приходить до висновку задовольнити
клопотання позивача та залучити третю
особу -1, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача та третю особу -2, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 04.06.2014 року розгляд справи
відкладено на 18.06.2014 року.

18.06.2014 року через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшли письмові пояснення
по справі.

18.06.2013 року представник позивача у
судове засідання з'явився.

Представники відповідача та третіх
осіб 1 та 2 у судове засідання не
з'явились на виконання вимог ухвали
суду витребувані документи по справі
не надав, про причини неявки належним
чином суд не повідомив. Про дату, час та
місце судового засідання був
повідомлений належним чином.

Представник позивача надав суду усні
пояснення по суті позовних вимог, позов
підтримав у повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 18.06.2014 року розгляд справи
відкладено на 01.07.2014 року.

01.07.2014 року розпорядженням заступника
Голови господарського суду міста Києва
Паламаря П.І., у зв'язку з перебуванням
судді Блажівської О.Є. у відпутсці,
справу № 910/6961/14 передано для розгляду
судді Головатюку Л.Д.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 01.07.2014 року справу № 910/6961/14
прийнято до провадження, розгляд
справи призначено на 11.08.2014 року.

21.07.2014 року розпорядженням заступника
Голови господарського суду міста Києва
Ковтуна С.А., у зв'язку з поверненням
судді Блажівської О.Є. з відпустки,
справу № 910/6961/14 передано для розгляду
судді Блажівській О.Є.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 21.07.2014 року справу № 910/6961/14
прийнято до провадження.

11.08.2014 року через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшли додаткові письмові
пояснення по справі та клопотання про
долучення документів до матеріалів
справи.

11.08.2014 року представник позивача у
судове засідання з'явився.

Представники відповідача та третьої
особи у судове засідання не з'явились
на виконання вимог ухвали суду
витребувані документи по справі не
надав, про причини неявки належним
чином суд не повідомив. Про дату, час та
місце судового засідання був
повідомлений належним чином.

Представник позивача надав суду усні
пояснення по суті справи.

Представник позивача надав суду усні
пояснення по суті позовних вимог, позов
підтримав у повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.08.2014 року розгляд справи
відкладено на 12.09.2014 року.

10.09.2014 року розпорядженням заступника
Голови господарського суду міста Києва
Паламаря П.І., у зв'язку з перебуванням
судді Блажівської О.Є. у відрядженні
справу № 910/6961/14 передано для розгляду
судді Головатюку Л.Д.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.09.2014 року справу № 910/6961/14
прийнято до провадження, розгляд
справи призначено на 12.09.2014 року.

12.09.2014 року розпорядженням заступника
Голови господарського суду міста Києва
Паламаря П.І., у зв'язку з виходом судді
Блажівської О.Є. з відрядження, справу
№ 910/6961/14 передано для розгляду судді
Блажівській О.Є.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 12.09.2014, справу № 910/6961/14
прийнято до провадження.

12.09.2014 року представник позивача у
судове засідання з'явився.

Представники відповідача та третьої
особи у судове засідання не з'явились
на виконання вимог ухвали суду
витребувані документи по справі не
надали, про причини неявки належним
чином суд не повідомили. Про дату, час
та місце судового засідання був
повідомлені належним чином.

Представник позивача надав суду усні
пояснення по суті позовних вимог, позов
підтримав у повному обсязі.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 12.09.2014 року в зв'язку з неявкою
відповідача та третьої особи та
необхідністю витребування документів
по справі, відповідно до п.1 п.2 ч.1 ст. 77
ГПК України, розгляд справи відкладено
на 29.09.2014р.

29.09.2014 року представник позивача у
судове засідання з'явився.

Представники відповідача та третьої
особи у судове засідання не з'явились
на виконання вимог ухвали суду
витребувані документи по справі не
надав, про причини неявки належним
чином суд не повідомив. Про дату, час та
місце судового засідання був
повідомлений належним чином.

Представник позивача надав суду усні
пояснення по суті справи, позов
підтримав у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.81-1 ГПК України в
судових засіданнях складені протоколи,
які долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 29.09.2014 р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення у відповідності до ст.
85 ГПК України.

В судовому засіданні суд повідомив про
порядок отримання повного тексту
рішення відповідно до вимог ст. 87 ГПК
України.

Розглянувши надані документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до абзацу 3 п. 1-1 Прикінцевих
та перехідних положень Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції Закону України від 22.12.2011 №
4212-VI зі змінами внесеними Законом
України від 02.10.2012 № 5405-VI), положення
цього Закону, що регулюють
ліквідаційну процедуру,
застосовуються господарськими судами
під час розгляду справ про банкрутство,
провадження у яких порушено до
набрання чинності цим Законом, якщо на
момент набрання ним чинності
господарським судом не було прийнято
постанову про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 26.04.2012 року порушено
провадження у справі № 5011-50/5282-2012 за
заявою ВАТ "Гідромеханізація" про
банкрутство ТОВ "Консультаційне бюро
НТТ" за загальною процедурою
банкрутства відповідно до Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" в редакції
Закону від 30.06.1999.

07.09.2011 року між ТОВ «Консалтингова
компанія "Партнери" (продавець) та ТОВ
"Консультаційне бюро НТТ" (покупець)
укладено Договір № вБ386-11
купівлі-продажу цінних паперів (далі -
договір), відповідно до умов якого
продавець за посередництвом брокера як
своєї уповноваженої особи, передає, а
покупець - придбає і зобов'язується
прийняти від сторони продавця та
оплатити цінні папери на умовах
визначених Договором (пункт 1.1
Договору).

Відповідно до п. 1.2 договору під цінними
паперами розуміються прості векселі
українських емітентів, а саме:
векселедавець (ТОВ "Гарант-СВ ЮГ"),
простий вексель № АА1337416, номінал -
500000,00 грн., дата виписки - 20.03.2008 року,
дата погашення - 20.03.2013 року, ціна
продажу - 426000,00 грн.; простий вексель №
АА1337417, номінал - 500000,00 грн., дата виписки
- 20.03.2008 року, дата погашення - 20.03.2013
року, ціна продажу - 426000,00 грн.; простий
вексель № АА1337419, номінал - 400000,00 грн.,
дата виписки - 07.06.2010 року, дата
погашення - 07.06.2013 року, ціна продажу -
363000,00 грн.; векселедавець (ТОВ "Ведекон"),
простий вексель № АА1524166, номінал -
1000000,00 грн., дата виписки - 12.06.2008 року,
дата погашення - 12.06.2013 року, ціна
продажу - 900000,00 грн. Всього 4 векселі
загальною номінальною вартістю 2400000,00
грн.

Згідно п. 1.3 договору за домовленістю
сторін вартість цінних паперів, які є
предметом угоди за договором та
зазначені в пункті 1.2 Договору складає
2115000,00 грн.

Відповідно до п. 2.1 договору розрахунки
за договором здійснюються на умовах
оплати після поставки шляхом
перерахування покупцем грошових
коштів в розмірі вартості векселів
безпосередньо на банківський рахунок
продавця. Строк оплати в термін до
06.09.2013 року.

Продавець зобов'язаний передати
векселі покупцю в строк не пізніше
12.09.2011 року. Передача векселів
супроводжується оформленням акту
приймання-передачі цінних паперів який
підписується уповноваженими
представниками продавця, покупця та
брокера (п. 2.2 Договору).

Відповідно до п.п. 2.3, 2.4 договору умова
індосаменту - векселі передаються за
іменним індосаментом. Право власності
виникає у покупця з моменту фактичного
їх отримання від сторони продавця
згідно з умовами п.п. 2.2, 2.3 договору.

Згідно п. 3.3.2 договору покупець
зобов'язаний оплатити вартість
векселів продавцю в порядку і на
умовах, передбачених договором.

Договір набуває чинності з моменту
його підписання уповноваженими
представниками сторін і діє до повного
виконання сторонами взаємних
зобов'язань за Договором (п. 5.1
Договору).

Додатковою угодою № 1 від 07.09.2011 року до
договору № вБ386-11 купівлі-продажу
цінних паперів від 07.09.2011 року сторони
погодили внести зміни до договору та
викласти п. 2.1 договору в наступній
редакції: "Розрахунки за договором
здійснюються на умовах оплати після
поставки шляхом перерахування
покупцем грошових коштів в розмірі
вартості векселів безпосередньо на
банківський рахунок продавця. Строк
оплати в термін не пізніше 01.01.2012 року".

На виконання умов Договору сторонами
07.09.2011 року було підписано та скріплено
печатками юридичних осіб акт
приймання-передачі цінних паперів за
договором.

В пунктах 1-3 вказаного акта
встановлено, що всього передано 4
векселя загальною номінальною
вартістю 2100000,00 грн. Зазначені векселі
відповідають вимогам діючого
вексельного законодавства за формою
складання і передані покупцю в
задовільному фізичному стані. Векселі
передані з іменним індосаментом.

Передачею векселів за цим актом
продавець повністю в сумі 2115000,00 грн.
виконав свої зобов'язання перед
покупцем за Договором (п. 4 зазначеного
акту приймання-передачі).

Позивач зазначає, що уклавши вказаний
договір, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Консультаційне бюро
НТТ" взяло на себе зобов'язання, в
результаті чого воно стало
неплатоспроможним і виконання його
грошових зобов'язань перед іншими
кредиторами повністю стало неможливим,
у зв'язку з чим, на думку позивача,
вказаний договір та додаткова угода до
договору відповідно до положень ст. 20
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» мають бути
визнані судом недійсними.

Відповідно до Згідно з ст. 20 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» правочини
(договори) або майнові дії боржника, які
були вчинені боржником після порушення
справи про банкрутство або протягом
одного року, що передував порушенню
справи про банкрутство, можуть бути
відповідно визнані недійсними або
спростовані господарським судом у
межах провадження у справі про
банкрутство за заявою арбітражного
керуючого або конкурсного кредитора з
таких підстав: боржник безоплатно
здійснив відчуження майна, прийняв на
себе зобов'язання без відповідних
майнових дій іншої сторони, відмовився
від власних майнових вимог; боржник
виконав майнові зобов'язання раніше
встановленого строку; боржник до
порушення справи про банкрутство взяв
на себе зобов'язання, в результаті чого
він став неплатоспроможним або
виконання його грошових зобов'язань
перед іншими кредиторами повністю або
частково стало неможливим; боржник
здійснив відчуження або придбав майно
за цінами відповідно нижчими або
вищими від ринкових, за умови, що в
момент прийняття зобов'язання або
внаслідок його виконання майна
боржника було (стало) недостатньо для
задоволення вимог кредиторів; боржник
оплатив кредитору або прийняв майно в
рахунок виконання грошових вимог у
день, коли сума вимог кредиторів
боржнику перевищувала вартість майна;
боржник прийняв на себе заставні
зобов'язання для забезпечення
виконання грошових вимог. У разі
визнання недійсними правочинів
(договорів) або спростування майнових
дій боржника на підставах,
передбачених частиною першою цієї
статті, кредитор зобов'язаний
повернути в ліквідаційну масу майно,
яке він отримав від боржника, а у разі
неможливості повернути майно в натурі -
відшкодувати його вартість у грошових
одиницях за ринковими цінами, що
існували на момент здійснення
правочину або вчинення майнової дії.
Кредитор за недійсним правочином
(договором) або спростованою майновою
дією має право вибору: погашення свого
боргу в першу чергу в процедурі
банкрутства або виконання зобов'язання
боржником у натурі після припинення
провадження у справі про банкрутство.

З аналізу наведених норм вбачається, що
спори про визнання правочину (договору)
недійсним в порядку ст. 20 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом»
розглядаються лише згідно зазначеної
статті, тобто правочин може бути
визнаний недійсним тільки з підстав
прямо передбачених ст. 20 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», в той час як
сам правочин (договір) відповідає
нормам цивільного законодавства
(Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 16 Листа Вищого
господарського суду України від 28.03.2013
р. № 01-06/606/2013 «Про Закон України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(у редакції Закону України від 22.12.2011 N
4212-VI)» під майновими діями боржника
слід розуміти виконання боржником
зобов'язань за вже укладеним до початку
відповідного року правочином
(договором) на шкоду власним інтересам
або інтересам інших кредиторів.
Наведене стосується, зокрема виконання
зобов'язання раніше встановленого
строку (терміну), відмови від власних
майнових вимог, сплати коштів
кредитору або прийняття майна в
рахунок виконання грошових вимог у
день, коли сума вимог кредиторів до
боржника перевищувала вартість майна
тощо. Що ж до визнання недійсними
правочинів (договорів), то воно може
мати місце у випадках відчуження
боржником безоплатно майна, прийняття
боржником на себе зобов'язань без
необхідних дій майнового характеру
іншої сторони, прийняття на себе
заставних зобов'язань на забезпечення
виконання грошових вимог. Правові
наслідки спростування майнових дій та
визнання недійсними правочинів
(договорів) є однаковими і стосуються
включення чи повернення майна боржника
до ліквідаційної маси. У зв'язку з цим
визнання недійсними правочинів
(договорів) та спростування майнових
дій боржника у відповідних випадках не
тягне за собою припинення
правовідносин, що склалися, тому
кредитор за недійсним правочином
(договором) або спростованою майновою
дією має право вибору - погашення свого
боргу в першу чергу в процедурі
банкрутства або виконання зобов'язання
боржником у натурі після припинення
провадження у справі про банкрутство.

Як вбачається з вищевикладеного,
оспорюваний правочин може бути
визнаний недійсним тільки у разі
здійснення боржником дій по відчуженню
свого майна або прийняття боржником на
себе зобов'язань без необхідних дій
майнового характеру іншої сторони.

З долученого позивачем до матеріалів
справи акту приймання-передачі цінних
паперів від 07.09.2011 року вбачається, що
на виконання умов оспорюваного
Договору та додаткової угоди до
договору відповідачем передано, а
позивачем прийнято цінні папери за
оскаржуваним договором

Таким чином, з матеріалів справи
вбачається, що оспорюваний договір був
виконаний лише зі сторони кредитора
(Товариства з обмеженою
відповідальністю "Консалтингова
компанія "Партнери"), боржник жодних
дій на виконання договору № вБ386-11
купівлі-продажу цінних паперів від
07.09.2011 р. не вчинив (боржником не
відчужувалося майно, не виконувалися
грошові зобов'язання).

Наведене також підтверджується актом
звірки взаєморозрахунків станом на
25.04.2012 року, згідно якого за оспорюваним
договором відсутній рух грошових
коштів. Зазначений акт підписаний в
двосторонньому порядку повноважним
представниками та скріплений
печатками товариств, завірена копія
якого долучена до матеріалів справи.

У частині першій статті 215 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
зазначено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України
передбачено, що:

зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам;

особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності;

волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі;

правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом;

правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої та
третьої статті 180 Господарського
кодексу України зміст господарського
договору становлять умови договору,
визначені угодою його сторін,
спрямованою на встановлення, зміну або
припинення господарських зобов'язань,
як погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.
При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

У частині першій статті 627 ЦК України
зазначено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Звертаючись до суду з даним позовом,
ТОВ "Консультаційне бюро НТТ" зазначає,
що ним були придбані цінні папери, які
фактично нічого не коштують, а тому у
боржника виникли значні фінансові
зобов'язання та неліквідні активи у
вигляді векселів, у зв'язку з чим
зазначений договір та додаткова угода
до договору є такими, що мають бути
визнані недійсними на підставі статті
20 Закону.

З доданого позивачем до матеріалів
справи фінансового звіту за 2011 рік,
вбачається, що баланс підприємства на
кінець звітного періоду складав - 29433,8.

Належних та допустимих доказів в
розумінні статті 34 ГПК України, які б
підтверджували обставини з якими закон
пов'язує можливість визнання
правочинів неукладеними позивачем
суду не надано, а ті, які містять в
матеріалах справи - не підтверджують ті
обставини, на які посилається позивач в
обґрунтування своїх вимог про визнання
договору та додаткової угоди
недійсними, зокрема, щодо того, що цінні
папери, що були предметом оспорюваного
правочину "нічого не коштують" та є
неліквідними активами, як стверджує
позивач. Таким чином, позивачем не
подано суду доказів на підтвердження
того, що саме внаслідок взяття на себе
зобов'язань за оспорюваним Договором
ТОВ "Консультаційне бюро НТТ" стало
неплатоспроможним.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог, з огляду на їх
недоведеність, необґрунтованість та
безпідставність.

Однак, суд вважає за необхідне
зазначити, що позивачем під час
розгляду даної справи не було надано ні
для огляду, ні для залучення до
матеріалів справи векселі, що були
предметом, на підтвердження фактичної
передачі цінних паперів продавцем
покупцю - позивачу, що б свідчило про
реальність наміру сторін договору на
створення правових наслідків, які ним
обумовлювалися. Позивач стверджує що
він фактично не є векселедержателем
через те, що відсторонений від
виконання обов'язків керівник позивача
не передав їх розпоряднику майна
боржника.

Проте, суд зазначає, що позивач не
позбавлений був права звернутись до
компетентних органів в установленому
законодавством порядку з відповідною
заявою про викрадення цінних паперів,
зокрема, векселів, що були предметом
оспорюваного договору. Крім того,
договору відповідно до 11 Закону
України "Про обіг векселів в Україні"
платіж за втраченим векселем може бути
здійснений за умови встановлення права
власності на нього в порядку,
визначеному законом.

Відповідно до абзацу 2 ст. 16
Уніфікованого закону про переказні
векселі та прості векселі, якщо особа
втратила переказний вексель у силу
будь-якої події, а держатель векселя
обґрунтував своє право на нього згідно
з порядком, зазначеним в абзаці першому
цієї статті, він не зобов'язаний
повертати такий вексель, за винятком
випадку, коли набув його
недобросовісно або при його придбанні
допустив грубу необережність.

Однак особа, що була власником векселя
і втратила його в силу будь-якої події
або обставини, що мали місце поза її
волею, вправі заявити позовні вимоги
про повернення векселя за загальними
правилами, передбаченими ЦК.

Проте, доказів які б свідчили про
встановлення позивачем прав власності
на втрачені (викрадені) векселі, або ж
звернення з позовними вимогами про
повернення векселя за загальними
правилами, передбаченими ЦК України,
сторонами у справі не надано та в
матеріали справи не містять. У зв'язку з
чим взагалі піддається сумніву факт
передачі векселів за договором чи то
попередньому керівнику позивача чи то
розпоряднику майна боржника, так само і
факт їх втрати.

Відповідно до положень статті 234 ЦК
України фіктивним є правочин, який
вчинено без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися цим
правочином.

Згідно п. 3.11 Постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
від 29.05.2013 року № 11 фіктивний правочин є
недійсним незалежно від мети його
укладання, оскільки сторони не мають на
увазі настання правових наслідків, що
породжуються відповідним правочином.
Таким може бути визнаний будь-який
правочин. Якщо сторонами не вчинено
ніяких дій на виконання фіктивного
правочину, господарський суд приймає
рішення про визнання фіктивного
правочину недійсним без застосування
будь-яких наслідків. З урахуванням
того, що фіктивний правочин не
спрямований на набуття, зміну чи
припинення цивільних прав та
обов'язків, він не створює
цивільно-правових наслідків незалежно
від того, чи він був визнаний судом
недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи,
укладаючи оспорюваний договір, сторони
не мали на меті досягнення цілей, тобто
кінцевого результату, який виражався б
у передачі відповідачем позивачу
цінних паперів - векселів, які є
предметом вказаного договору, а
позивачем - у сплаті грошових коштів на
користь відповідача.

Доказів вчинення сторонами
оспорюваного договору конклюдентних
дій, які б свідчили про спрямованість
на виконання вказаного договору
сторонами у справі не надано, а з
доданого до матеріалів справи акту
взаєморозрахунків руху грошових
коштів за даним договором не
прослідковується.

Таким чином, з огляду на зазначене та
враховуючи не вчинення сторонами
договору дій спрямованих на реальність
наміру на створення правових
наслідків, які ним обумовлювалися,
судом встановлено, що оспорюваний
договір № вБ386-11 купівлі-продажу цінних
паперів від 07.09.2011 року є фіктивним,
тобто таким, що не породжує будь-яких
прав та обов'язків сторін договору.

За приписами статті 49 ГПК України
судові витрати по сплаті судового
збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК
України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено: 03.10.2014
року.

Суддя
О.Є. Блажівська