ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року Справа № 915/2328/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого -Панової І.Ю.,
суддів -Білошкап О.В., Запорощенка М.Д.за
участю представників сторін:

Концерну "САНТА РЕС" - Томашевського
О.О.,

Компанії Ф.Й.Ельснер єнд Ко.Гезельшафт
мбх - Чагина С.Н.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві касаційну скаргу
ліквідатора Концерну "САНТА РЕС" -
Король В.Я. на постанову Одеського
апеляційного господарського суду від
23.07.2014 по справі №915/2328/13 про
банкрутство Концерну "САНТА РЕС",-

в с т а н о в и в:

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 27.05.2014 р.
(суддя Василяка К.Л.) затверджено звіт
ліквідатора та ліквідаційний баланс
Концерну "САНТА РЕС", ліквідовано
Концерн "САНТА РЕС", провадження у
справі припинено, тощо.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 23.07.2014р.
(колегія суддів: Аленін О.Ю. -
головуючий, Жеков В.І., Сидоренко М.В.)
апеляційну скаргу Компанії Ф.Й.Ельснер
єнд Ко.Гезельшафт мбх (F.J. Elsner & Co. Gesellschaft
mbH) задоволено. Ухвалу господарського
суду Миколаївської області від 27.05.2014 р.
скасовано. Справу №915/2328/13 про визнання
банкрутом Концерну "САНТА РЕС" передано
на розгляд господарського суду
Миколаївської області.

Ліквідатор Концерну "САНТА РЕС" - Король
В.Я. звернувся до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить постанову Одеського
апеляційного господарського суду від
23.07.2014р. скасувати, а ухвалу
господарського суду Миколаївської
області від 27.05.2014 р. залишити в силі,
посилаючись на порушення та
неправильне застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, ч. 2 ст.95 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
ст. ст. 33, 34, 43 ГПК України.

Заслухавши доповідь судді Білошкап
О.В., вислухавши пояснення представника
Концерну "САНТА РЕС" та представника
Компанії Ф.Й.Ельснер єнд Ко.Гезельшафт
мбх, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

25.12.2013 р. до господарського суду
Миколаївської області звернувся
Концерн "САНТА РЕС" із заявою про
порушення справи про банкрутство в
порядку ст. 95 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 27.12.2013р.
заяву прийнято до розгляду в
підготовчому засіданні.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 14.01.2014р.
порушено провадження по справі,
призначено судове засідання для
прийняття постанови про визнання
боржника банкрутом та відкриття
ліквідаційної процедури.

Постановою господарського суду
Миколаївської області від 21.01.2014 р.
Концерн "САНТА РЕС" визнано банкрутом
за ознаками ст. 95 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
голову ліквідаційної комісії Короля
В.Я. призначено ліквідатором та
зобов'язано останнього здійснити
ліквідацію боржника відповідно до
положень Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

22 січня 2014 року за №33 на офіційному
веб-сайті Вищого господарського суду
України опубліковано повідомлення про
визнання боржника банкрутом та
відкриття ліквідаційної процедури.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 29.04.2014 р.
затверджено реєстр вимог кредиторів
Концерну "САНТА РЕС" на загальну суму
6323337,07 грн.

15.05.2014р. за результатами проведення
ліквідаційної процедури ліквідатором
подано звіт та ліквідаційний баланс
Концерну "САНТА РЕС".

Дослідивши надані ліквідатором звіт,
ліквідаційний баланс та додані до них
документи, суд першої інстанцій
прийшов до висновку про необхідність
затвердження звіту та ліквідаційного
балансу Концерну, оскільки за
результатами ліквідаційного балансу у
банкрута відсутні оборотні засоби для
ведення господарської діяльності,
своєчасного погашення грошових
зобов'язань, у підприємства відсутнє
будь-яке майно, тому відсутня
можливість відновити
платоспроможність підприємства. При
цьому, суд врахував, що ліквідатор
належним чином виконав всі вимоги
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

Переглянувши справу в апеляційному
порядку та перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваної ухвали,
суд апеляційної інстанції скасував
ухвалу суду про затвердження звіту
ліквідатора та передав справу на
розгляд господарського суду
Миколаївської області.

При цьому суд апеляційної інстанції
спростував висновки суду першої
інстанції про наявність підстав для
затвердження звіту ліквідатора та
припинення провадження по справі,
пославшись на необґрунтованість
оскаржуваної ухвали, недослідженість
судом всіх фактичних обставин справи,
які мали суттєве значення при розгляді
звіту ліквідатора, оскільки саме
відповідні процесуальні дії суду, що
передумовлені Законом України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
не були виконані в повному обсязі, що
призвело до передчасного затвердження
звіту ліквідатора та припинення
провадження по справі.

Відповідно до частини 2 статті 4-1
Господарського процесуального кодексу
України, провадження у справах про
банкрутство здійснюється у порядку,
передбаченому цим кодексом з
врахуванням вимог Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
норми якого, як спеціальні норми права,
превалюють у застосуванні над
загальними нормами Господарського
процесуального кодексу України.

Згідно ст. 95 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
якщо вартості майна боржника -
юридичної особи, щодо якого прийнято
рішення про ліквідацію, недостатньо
для задоволення вимог кредиторів, така
юридична особа ліквідується в порядку,
передбаченому цим Законом. У разі
виявлення зазначених обставин
ліквідатор (ліквідаційна комісія)
зобов'язаний звернутися до
господарського суду із заявою про
порушення справи про банкрутство такої
юридичної особи. За результатами
розгляду заяви про порушення справи
про банкрутство юридичної особи, майна
якої недостатньо для задоволення вимог
кредиторів, господарський суд визнає
боржника, який ліквідується, банкрутом,
відкриває ліквідаційну процедуру,
призначає ліквідатора в порядку,
встановленому цим Законом для
призначення розпорядника майна.
Обов'язки ліквідатора можуть бути
покладені на голову ліквідаційної
комісії (ліквідатора) незалежно від
наявності у нього статусу арбітражного
керуючого. Вирішення питання щодо
визнання боржника банкрутом
здійснюється в судовому засіданні, що
проводиться не пізніше чотирнадцяти
днів після порушення провадження у
справі в загальному порядку,
визначеному цим Законом.

Відповідно до ст. 41 Закону України „Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
ліквідатор - фізична особа, яка
відповідно до судового рішення
господарського суду організовує
здійснення ліквідаційної процедури
боржника, визнаного банкрутом, та
забезпечує задоволення вимог
кредиторів у встановленому цим Законом
порядку.

Ліквідатор з дня свого призначення
здійснює такі повноваження: приймає до
свого відання майно боржника,
забезпечує його збереження; виконує
функції з управління та розпорядження
майном банкрута; проводить
інвентаризацію та оцінку майна
банкрута; аналізує фінансове становище
банкрута; виконує повноваження
керівника (органів управління)
банкрута; очолює ліквідаційну комісію
та формує ліквідаційну масу; пред'являє
до третіх осіб вимоги щодо повернення
банкруту сум дебіторської
заборгованості; має право отримувати
кредит для виплати вихідної допомоги
працівникам, що звільняються внаслідок
ліквідації банкрута, який
відшкодовується згідно з цим Законом
позачергово за рахунок коштів,
одержаних від продажу майна банкрута; з
дня визнання боржника банкрутом та
відкриття ліквідаційної процедури
повідомляє працівників банкрута про
звільнення та здійснює його відповідно
до законодавства України про працю;
заявляє в установленому порядку
заперечення щодо заявлених до боржника
вимог поточних кредиторів за
зобов'язаннями, які виникли під час
провадження у справі про банкрутство і
є неоплаченими; подає до суду заяви про
визнання недійсними правочинів
(договорів) боржника; вживає заходів,
спрямованих на пошук, виявлення та
повернення майна банкрута, що
знаходиться у третіх осіб; передає в
установленому порядку на зберігання
документи банкрута, які відповідно до
нормативно-правових документів
підлягають обов'язковому зберіганню;
продає майно банкрута для задоволення
вимог, внесених до реєстру вимог
кредиторів, у порядку, передбаченому
цим Законом; повідомляє про своє
призначення державний орган з питань
банкрутства в десятиденний строк з дня
прийняття рішення господарським судом
та надає державному органу з питань
банкрутства відповідну інформацію для
ведення Єдиного реєстру підприємств,
щодо яких порушено провадження у
справі про банкрутство; у разі
провадження банкрутом діяльності,
пов'язаної з державною таємницею,
вживає заходів з ліквідації
режимно-секретного органу. Для цього за
погодженням із Службою безпеки України
визначає склад ліквідаційної комісії
режимно-секретного органу, яка
формується в установленому
законодавством порядку; веде реєстр
вимог кредиторів; здійснює інші
повноваження, передбачені цим Законом.

Суд першої інстанції, дослідивши
наданий звіт ліквідатора,
ліквідаційний баланс та додані до них
документи, встановив, що ліквідатор
виконав всі дії по ліквідації банкрута
та надав всі документи, в тому числі
ліквідаційний баланс, який свідчить
про відсутність у банкрута будь - яких
активів. Тому звіт ліквідатора та
ліквідаційний баланс
підприємтва-банкрута підлягають
затвердженню, а Концерн "САНТА РЕС"
ліквідації і виключенню з Єдиного
державного реєстру.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Частиною 2 статті 101
ГПК України передбачено, що
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
та перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Так, переглянувши справу в порядку ст. 99
ГПК України та перевіривши законність
і обґрунтованість ухвали суду у
повному обсязі, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про
передчасність затвердження судом
першої інстанції звіту ліквідатора та
ліквідаційного балансу банкрута.

Як встановив суд апеляційної
інстанції, ліквідатор, надаючи до
матеріалів справи в якості додатків до
звіту відповіді від установ та
організацій, не надав запитів щодо
наявності у боржника корпоративних
прав (часток) в інших підприємствах та
господарських товариствах, патентів та
інших об'єктів прав інтелектуальної
власності, дозволів на виконання
будівельних робіт, наявності
виконавчих проваджень в яких боржник є
стягувачем, що свідчить про неповний
звіт ліквідатора.

Крім того, судами встановлено, що
боржник мав залишок від'ємного
значення ПДВ (податковий кредит) в
розмірі 1 161 449,00 грн.

Як зазначив суд апеляційної інстанції,
господарський суд Миколаївської
області погодився з твердженням
ліквідатора, що вказану заборгованість
ліквідатор не має можливості стягнути,
оскільки строк позовної давності
закінчився у серпні 2012 року.

Відповідно до вимог ст. 124 Конституції
України Правосуддя в Україні
здійснюється виключно судами.

Делегування функцій судів, а також
привласнення цих функцій іншими
органами чи посадовими особами не
допускаються.

Юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 267 ЦК України
заява про захист цивільного права або
інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від спливу
позовної давності.

Виходячи з вимог ч. 5 ст. 267 ЦК України,
вирішення питання, чи є поважною
причина пропущення позовної давності,
чи підлягає в зв'язку з тим порушене
право захисту, знаходиться у виключної
компетенції суду.

З огляду на викладене, колегія суддів
Вищого господарського суду України
вважає, що до функцій ліквідатора у
справі про банкрутство відноситься
звернення до третіх осіб з вимогами
щодо повернення дебіторської
заборгованості банкруту, виходячи з
вимог ст. 124 Конституції України, ст. 267
ЦК України, ст. 25 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
обов'язок надання правового аналізу
спливу позовної давності та
здійснення правосуддя покладений на
суд.

При цьому, суд апеляційної інстанції
встановив, що в матеріалах справи
відсутні будь-які докази звернення
ліквідатора до судових органів щодо
стягнення суми податкового кредиту.

Отже, колегія суддів погоджується з
тим, що висновок суду першої інстанції
щодо спливу строків позовної давності
для стягнення вказаної заборгованості
є хибним та непідтвердженим.

Ухвала суду про затвердження звіту
ліквідатора та ліквідаційного балансу
є судовим актом, який не тільки
встановлює обставини відсутності
майна боржника для задоволення вимог
кредиторів, але й дає оцінку здійсненій
процедурі банкрутства в цілому.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів Вищого господарського суду
України вважає, що суд апеляційної
інстанції переглянувши матеріали
справи в порядку ст. 101 ГПК України та
надавши їм належну оцінку, дійшов до
вірного висновку, що ліквідатором
здійснені не всі необхідні і можливі
заходи щодо розшуку майна банкрута, а
відтак затвердження судом першої
інстанції звіту ліквідатора та
ліквідаційного балансу є передчасним.

Тому суд апеляційної інстанції
правомірно скасував незаконну ухвалу
суду першої інстанції про затвердження
звіту ліквідатора та припинення
провадження по справі, яка прийнята без
всебічного, повного і об'єктивного
з'ясування всіх обставин та доказів,
які мають суттєве значення для
правильного вирішення справи, та
направив справу на розгляд до
господарського суду Миколаївської
області.

Враховуючи визначені ст. 1117 ГПК України
межі перегляду справи в суді
касаційної інстанції, відповідно до
яких правова оцінка обставин та
достовірності доказів є виключно
прерогативою судів першої та
апеляційної інстанцій, колегія суддів
Вищого господарського суду України
вважає, що постанова Харківського
апеляційного господарського суду від
17.07.2013р. прийнята у відповідності до
фактичних обставин справи та вимог
чинного законодавства, тому підстави
для її скасування відсутні.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду
апеляційної інстанції, які викладені в
оскаржуваній постанові.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ліквідатора Концерну
"САНТА РЕС" - Король В.Я. залишити без
задоволення.

Постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 23.07.2014 по
справі №915/2328/13 залишити без змін.

Головуючий: Панова І.Ю. Судді:Білошкап
О.В. Запорощенко М.Д.