ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2014 р.Справа № 922/3353/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання
Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інлай", м. Харків до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.
Харків про стягнення 212148,20 грн. за
участю представників:

позивача - Романчук Л.Г., довіреність
від 18.07.2014 року;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інлай", м. Харків
(позивач) звернулось до господарського
суду Харківської області з позовом до
відповідача - Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м. Харків про
стягнення 212148,20 грн. В обґрунтування
своїх позовних вимог, позивач
посилається на неналежне виконання з
боку відповідача покладених на нього
обов'язків за договором поставки №
190314-003 від 19.03.2014 року, з урахуванням
чого просить суд стягнути з
відповідача суму основного боргу в
розмірі 212148,20 грн. грн. Також до
стягнення заявлені судові витрати.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 14 серпня 2014
року було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі № 922/3353/14 та призначено її
розгляд у відкритому судовому
засіданні на 26 серпня 2014 року о 10:00.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 26 серпня 2014
року розгляд справи відкладено на 30
вересня 2014 року о 10:20, відповідно до
приписів ст. 77 ГПК України.

30.09.2014 року через канцелярію суду, до
матеріалів справи від відповідача
надійшла заява про відкладення
розгляду справи (вх. № 33869/14), мотивована
неможливістю з'явлення у призначене
судове засідання через стан здоров'я.

Позивач в призначене судове засідання
з'явився, заявлені позовні вимоги
підтримав повністю та наполягав на їх
задоволенні.

Відповідач в призначене судове
засідання не з'явився.

Розглянувши заяву відповідача про
відкладення розгляду справи (вх. №
33869/14), вислухавши думку позивача з
приводу вказаної заяви, який
заперечував проти її задоволення, суд
зазначає про наступне.

Приписами ст. 77 ГПК України
встановлено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених статтею 69 цього Кодексу,
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні. При цьому, зі змісту
норми цієї статті вбачається, що
питання про те, що певні обставини
перешкоджають розгляду справи,
вирішується судом залежно від
конкретних обставин справи. Так, якщо
представники сторін чи інших учасників
судового процесу не з'явилися в судове
засідання, а суд уважає, що наявних у
справі матеріалів достатньо для
розгляду справи та ухвалення законного
і обґрунтованого рішення, він може, не
відкладаючи розгляду справи, вирішити
спір по суті.

В даному випадку, на думку суду,
обставини справи свідчать про
наявність у справі матеріалів,
достатніх для розгляду справи та
ухвалення законного і обґрунтованого
рішення.

Суд звертає увагу, що в матеріалах
господарської справи № 922/3353/14 наявні
поштові повідомлення з відмітками про
вручення відповідачу ухвал
господарського суду Харківської
області у даній справі.

Крім того, суд приймає до уваги, що
судом сторонам були створені належні
умови для надання усіх необхідних
доказів: надано достатньо часу для
підготовки до судового засідання,
розгляд справи відкладався, у
відповідача була можливість
скористатися правами, наділеними його
ст. 22 ГПК України, зокрема, у
відповідача була можливість
ознайомитись із матеріалами справи,
надати свої заперечення, або нові
докази, тощо. Проте, вимоги ухвал суду у
справі № 922/3353/14 з боку відповідача
залишились не виконаними, жодних
доказів та відзив на позов
відповідачем не надано та про
можливість їх надання в майбутньому в
заяві відповідача про відкладення
розгляду справи не зазначено.

Відповідно до ч.3 ст. 22 ГПК України
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи. Подача заяв
спрямованих на штучне затягування
судового процесу, суперечить, зокрема,
вимогам статті 6 Конвенції про захист
праві людини і основоположних свобод
1950 року, учасником якої є Україна,
стосовно права кожного на розгляд його
справи судом упродовж розумного
строку.

Враховуючи вищенаведені обставини на
норми закону, заява відповідача про
відкладення розгляду справи є
необґрунтованою та такою, що не
відповідає принципу добросовісності в
користуванні процесуальними правами, у
зв'язку з чим, суд відмовляє в її
задоволенні.

Таким чином, за висновками суду, в
матеріалах справи № 922/3353/14 достатньо
документів, які мають значення для
правильного вирішення спору та є
необхідними для прийняття повного і
обґрунтованого судового рішення.

Дослідивши матеріали господарської
справи № 922/3353/14, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно та
повно дослідивши надані докази,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги, судом
встановлено наступне.

19.03.2014 року між позивачем
(постачальником) та відповідачем
(покупцем) було укладено Договір
поставки № 190314-003 (далі-Договір),
відповідно до умов якого, сторони
погодили та встановили низку цивільних
прав та обов'язків.

У відповідності до п. 1.1 вищенаведеного
Договору, позивач (постачальник)
прийняв на себе зобов'язання передати
(поставити) у зумовлені строки другій
стороні - відповідачу (покупцеві) товар,
а відповідач (покупець) прийняв на себе
зобов'язання прийняти вказаний товар
та сплатити за нього певну грошову
суму.

Загальна кількість товарів, що
підлягають поставці, їх часткове
співвідношення (асортимент, сортамент,
номенклатура) за сортами, групами,
підгрупами, видами, марками, типами,
розмірами визначається специфікацією,
яка укладається одночасно з укладанням
цього Договору і після укладання
сторонами є невід'ємним додатком до
вказаного Договору (п. 1.2 Договору).

Згідно з п. 2.1 спірного Договору,
поставка товарів здійснюється на
умовах EXW (Інкотермс 2000р.), місце
поставки - склад постачальника.

Відповідно до п. 3.3 Договору від 19.03.2014р.,
найменування, ціна за одиницю товару та
кількість товару, що входить у партію
поставки визначається у накладних на
товар. Дата, вказана у накладній про
прийняття товару відповідачем
(покупцем) є датою поставки товару
позивачем (постачальником) та
фактичним виконанням замовлення.

Пунктами 7.1 - 7.10 Договору від 19.03.2014р.
сторони погодили порядок здійснення
розрахунків, так, відповідач (покупець)
зобов'язався сплатити поставлений
товар не пізніше 30 (тридцяти)
календарних днів з дати поставки
товару позивачем (постачальником).

Оплата здійснюється у розмірі повної
вартості поставленої партії товару
шляхом безготівкового переказу на
поточний рахунок позивача
(постачальника), вказаний у реквізитах
постачальника в цьому Договорі.

Як свідчать матеріали справи № 922/3353/14,
позивач (постачальник за Договором)
свої зобов'язання за Договором
поставки № 190314-003 від 19.03.2014р. виконав в
повному обсязі та належним чином. На
виконання пунктів 3.1 - 3.5 Договору
поставив відповідачу товар за
видатковою накладною № 270505 від 27.05.2014
року на загальну суму 212148,20 грн. (а.с. 18),
а відповідач товар отримав, про що
свідчить підпис та печатка Фізичної
особи - підприємця. Проте, оплату в
строки, встановлені пунктом 7.1 Договору
від 19.03.2014р. відповідач не здійснив, у
зв'язку з чим у відповідача перед
позивачем утворилась заборгованість
за вищевказаним Договором поставки №
190314-003 від 19.03.2014р., яка склала 212148,20 грн.

Такі обставини, на думку позивача,
свідчать про порушення його прав та
охоронюваних законом інтересів і є
підставою для їх захисту у судовому
порядку.

Таким чином, позивач просить суд
стягнути з відповідача заборгованість
за отриманий відповідачем товар в
розмірі 212148,20 грн., в обґрунтування
своїх позовних вимог позивач
посилається на укладений між сторонами
Договір поставки № 190314-003 від 19.03.2014р.,
видаткову накладну № 270505 від 27.05.2014р.,
як на первинний документ, який
підтверджує факт здійснення
господарської операції.

Відповідач під час розгляду справи не
скористався своїми правами, наданими
йому статтею 22 Господарського
процесуального кодексу України, на
участь уповноваженого представника в
судовому засіданні, на спростування
заявлених позовних вимог, не надав суду
доказів належного виконання
договірних зобов'язань, не провів
звірку взаємних розрахунків з
позивачем, не надав суду свій варіант
проекту акту звірки, тощо.

Таким чином, на момент прийняття
рішення у справі в матеріалах справи №
922/3353/14 відсутні будь-які докази
погашення відповідачем заборгованості
в розмірі 212148,20 грн. в добровільному
порядку.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам справи,
користуючись принципом об'єктивної
істини, принципами добросовісності,
розумності та справедливості суд
вважає, що заявлені Товариством з
обмеженою відповідальністю "Інлай"
позовні вимоги про стягнення з
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
212148,20 грн. заборгованості, підлягають
задоволенню в повному обсязі, виходячи
з наступного.

Приписами ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК
України встановлено, що підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
угоди (правочини), передбачені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Із обставин справи вбачається, що у
даному випадку правовідносини між
позивачем та відповідачем виникли на
підставі Договору поставки № 190314-003 від
19.03.2014 року, в якому сторони вільно на
власний розсуд визначили низку
цивільних прав та обов'язків, що
підлягають виконанню з боку сторін,
оскільки відповідно до наведених вимог
законодавства ці умови є обов'язковими
для сторін.

Дослідивши зміст укладеного між
сторонами Договору, суд встановив, що
даний Договір за своєю правовою
природою є договором поставки.

Відповідно до положень ст. 712 ЦК України
за договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно з приписами ст. ст. 509, 510 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості. Сторонами у
зобов'язанні є боржник і кредитор.

У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК
України та ст. 193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином, в установлений строк,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, одностороння відмова
від виконання зобов'язання не
допускається, крім передбачених
законом випадків.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зважаючи на встановлені факти та
вимоги вищезазначених норм закону, а
також враховуючи, що відповідач, в
установленому ст.ст. 32, 33 ГПК України
порядку обставини, які повідомлені
суду позивачем не спростував, не надав
суду доказів належного виконання умов
Договору, тобто доказів сплати
позивачу грошових коштів за отриманий
товар у розмірі 212148,20 грн., суд дійшов
висновку, що позовні вимоги Товариства
з обмеженою відповідальністю "Інлай"
обґрунтовані, підтверджуються
наявними у матеріалах справи № 922/3353/14
доказами та підлягають задоволенню у
повному обсязі.

При розподілі господарських витрат,
суд керується приписами ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої, витрати зі
сплати судового збору у розмірі 4242,96
грн. за майновий характер спору в
даному разі покладаються на
відповідача, з вини якого виник даний
спір, який доведено до суду.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції
України, статтями 526, 530, 610 Цивільного
кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33,
43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, (61174, АДРЕСА_1, код ІПН НОМЕР_1) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інлай", (61125, м. Харків,
вул. Вернадського, 2, , р/р
2 у банку "Райффайзен Банк Аваль",
МФО 380805) - 212148,20 грн. основного боргу,
4242,96 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони мають
право подати апеляційну скаргу,
протягом десяти днів з дня прийняття
(підписання) рішення через місцевий
господарський суд.

Повне рішення складено 06.10.2014 р.

Суддя Є.М. Жиляєв