ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2014 р.
Справа № 911/3631/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Черногуза А.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом
Комунального підприємства «Агенство
регіонального розвитку» до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
суми,

за участю представників сторін:

позивача: Миргогродова Т. В. (дов.
б/н від 18.09.2014р.);

відповідача: не з'явились.

СУТЬ СПОРУ:

У серпні 2014 року Комунальне
підприємство «Агенство регіонального
розвитку» (далі - позивач) звернулось до
господарського суду Київської області
з позовом до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1.(далі - відповідач) про стягнення
боргу з орендної плати.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань за договором оренди
№ 497 нежитлового приміщення від 10.08.2012,
щодо своєчасної та повної оплати
платежів за період користуванням
об'єктом оренди з квітня 2013 року по
липень 2014 року(за розрахунком
позивача), у зв'язку з цим позивач
просить суд стягнути з відповідача 5490
грн 35 коп. основного боргу, 6553 грн 54 коп.
пені, 512 грн 37 коп. втрат від інфляції та
107 грн. 72 коп. 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду Київської
області від 28.08.2014 порушено провадження
у справі та призначено її до розгляду
на 16.09.2014.

У зв'язку з неявкою в судове засідання
16.09.2014 представників відповідача,
неподанням сторонами витребуваних
документів, суд виніс ухвалу про
відкладення розгляду справи на 30.09.2014.

У судовому засіданні 30.09.2014 позивач
підтримав позовні вимоги, та просив
задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання повторно не з'явився, вимог
ухвали не виконав, відзив на позов не
надав.

Враховуючи, що сторони були належним
чином повідомлені про судове засідання
та те, що реалізація норми ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України щодо витребування
господарським судом у сторін
документів і матеріалів, необхідних
для вирішення спору, безпосередньо
залежить від суб'єктивної реалізації
сторонами їх диспозитивного права
подавати та витребовувати через суд
докази, а також враховуючи положення п.
4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який
визначає одним з принципів судочинства
свободу в наданні сторонами суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, господарський суд
вважає, що судом в межах наданих
повноважень створені належні умови для
надання сторонами доказів та вважає за
можливе розглядати справу за наявними
у справі документами.

В судовому засіданні 30.09.2014 суд, після
виходу з нарадчої кімнати в порядку ст.
82 Господарського процесуального
кодексу України, проголосив вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
судового процесу, дослідивши докази та
оцінивши їх в сукупності, суд

УСТАНОВИВ:

10.08.2012 між Комунальним підприємством
«Фонд комунального майна» (далі -
орендодавець) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі -
орендар) укладено договір оренди № 497
нежитлового приміщення (далі -
договір), відповідно до умов якого (п. 1.1.
договору) орендодавець передає, а
орендар приймає в строкове, платне
користування нерухоме майно, а саме:
нежитлові приміщення, інженерні мережі
та комунікації, що є невід'ємною
частиною і знаходяться на балансі
орендодавця.

В подальшому Додатковою угодою №1 від
25.03.2014 було змінено назву орендодавця
на Комунальне підприємство «Агенство
регіонального розвитку» на підставі
рішення Славутицької міської ради
№1384-44-VI від 14.03.2014.

Площа орендованих приміщень, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1
становить 122 кв.м.

Умовами п. 3.2 договору визначено, що
розмір орендної плати за корисну площу
визначається на підставі Методики
розрахунку та порядку використання
плати за оренду майна комунальної
власності територіальної громади
міста Славутича і становить за перший
базовий місяць оренди - серпень 2012 р. 280
грн. 37 коп., крім того ПДВ - 56 грн. 07 коп.
Всього з ПДВ - 336 грн. 44 коп. Розмір
орендної плати за перший місяць
фіксується в договорі. За кожен
наступний місяць оренди розмір
орендної плати визначається шляхом
коригування розміру місячної орендної
плати за попередній місяць на індекс
інфляції, що публікується в поточному
місяці.

Згідно з п. 3.4 договору орендна плата
вноситься безготівковим платежем на
розрахунковий рахунок орендодавця або
шляхом внесення готівкових коштів в
касу орендодавця, не пізніше
останнього числа поточного місяця.

Встановлено, що договір діє з 10.08.2012 по
30.07.2015 включно.

Крім того, п.3.7 договору сторони
визначили, що за порушення строків
внесення орендної плати сплачується
пеня в розмірі 0,5 % за кожен день
прострочення платежу, включно по день
фактичної оплати. Також сторони
погодили, що строк нарахування пені не
обмежується 6-ма місяцями, а є
продовженим по день фактичної сплати
заборгованості.

Як свідчать матеріали справи, позивач
свої обов'язки за договором виконав
належним чином, що підтверджується
актом прийому - передачі орендованого
майна від 10.08.2012.

Так, протягом дії договору відповідач
безперешкодно користувався
орендованим майном. Про належне
виконання позивачем своїх зобов'язань
за договором свідчить також
відсутність з боку відповідача
претензій та повідомлень про порушення
орендодавцем умов договору та
підписані сторонами акти надання
послуг з визначенням вартості останніх
за період з квітня 2013 по липень 2014.

Як свідчать матеріали справи, в строк,
визначений п. 3.4. договору, відповідач
не сплачував орендну плату протягом
всього періоду дії договору, а тому
згідно розрахунку позивача у
відповідача перед позивачем як
орендодавцем за договором існує
заборгованість з орендної плати у сумі
5490 грн 35 коп.

Судом встановлено, що позивачем при
визначенні розміру заборгованості за
спірний період враховано оплату
проведену відповідачем згідно
прибуткового касового ордеру №225 від
19.03.2013 на суму 6 грн. 29 коп. до платежу за
квітень 2013 року, іншу ж частину оплати в
розмірі 336 грн. 44 коп., згідно довідки
позивача, було зараховано як сплата
орендної плати за березень 2013 року.

Вбачається, що доказів оплати вказаної
суми боргу за спірний період
відповідач не надав.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку, що на час вирішення спору в
суді розмір боргу, який відповідачем не
сплачено та не спростовано становить
5490 грн 35 коп.

Згідно зі статтею 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України, до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом.

Оскільки власником орендованого
приміщення, згідно п. 1.7. договору, є
територіальна громада, то
правовідносини сторін регулюються
також положеннями Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна".

У відповідності до ч. 1 ст. 2, ст. 3
вищенаведеного Закону орендою є
засноване на договорі строкове платне
користування майном, необхідним
орендареві для здійснення
підприємницької та іншої діяльності.
Відносини щодо оренди державного
майна, майна, що належить Автономній
Республіці Крим або перебуває у
комунальній власності, регулюються
договором оренди, цим Законом та іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договір
є підставою виникнення цивільних прав
та обов'язків.

Частиною 3 ст. 18 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" встановлено обов'язок орендаря
вносити орендну плату своєчасно і у
повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ст. 19 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна", орендар за
користування об'єктом оренди вносить
орендну плату незалежно від наслідків
господарської діяльності. Строки
внесення орендної плати визначаються в
договорі.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.
526 ЦК України, де встановлено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечено відповідачем, на момент
розгляду спору в господарському суді,
відповідач свої зобов'язання за
договором щодо сплати орендних
платежів за спірний період в повному
обсязі не виконав.

Враховуючи вищезазначені обставини
справи, господарський суд дійшов
висновку, що позовна вимога в частині
стягнення з відповідача 5490 грн 35 коп.
боргу з орендної плати є правомірною та
обґрунтованою, а відтак підлягає
задоволенню.

Відповідно до статті 611 ЦК України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Статтею 612 ЦК України визначено, що
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Господарський суд зазначає, що
позивачем належними та допустимими
доказами доведено факт прострочки
відповідачем оплати орендної плати та
існування боргу відповідача перед
позивачем у розмірі 5490 грн 35 коп. на
момент подання позову.

Стаття 549 ЦК України визначає неустойку
(штраф, пеню) як грошову суму або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення ним
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Пунктом 3.7 договору визначена
відповідальність орендаря у вигляді
пені в розмірі 0,5% за кожен день
прострочення без урахування обмежень
визначених ч. 6 ст. 232 ГК України.

На цій підставі, враховуючи
несвоєчасну сплату відповідачем
орендної плати, позивачем нараховано
пеню в розмірі 6553 грн 54 коп. за весь
період існування прострочень зі сплати
орендної плати.

Водночас, у судовому засіданні 30.09.2014
року позивачем подано уточнюючий
розрахунок пені приведений у
відповідність з вимогами чинного
законодавства щодо обмеження розміру
пені подвійною обліковою ставкою НБУ,
як то передбачено ст. 3 Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» та
визначено розмір пені 591 грн 45 коп.,
проте позовні вимоги в цій частині
позивачем не зменшено.

Здійснивши перерахунок пені на суму
боргу за вказаний період з урахуванням
положень періодів заявлених позивачем,
зарахованої оплати, ч. 6 ст. 231,
Господарського кодексу України, ст. 3
Закону України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань», а також з урахуванням
положень п. 3.7 договору, господарський
суд дійшов висновку, що вимога позивача
про стягнення заявленої суми пені
розрахована без врахування наведених
вище положень чинного законодавства,
що обмежують пеню розміром подвійної
облікової ставки НБУ, а відтак вказана
вимога підлягає задоволенню частково в
розмірі, який за розрахунком суду
становить 591 грн 45 коп.

Крім того, позивачем заявлено вимоги
про стягнення втрат коштів від
інфляції та 3% річних в порядку ст. 625 ЦК
України.

Так, перевіривши розрахунок позивача
судом було встановлено, що поданий
позивачем розрахунок втрат коштів від
інфляції є арифметично невірним, у
зв'язку з чим судом було здійснено
власний розрахунок втрат коштів від
інфляції за яким стягненню підлягає
лише 512 грн 04 коп. у зв'язку з чим у
стягненні 0.33 коп. суд відмовляє.

Що стосується розрахунку 3% річних, то
останній є арифметично вірним та
відповідає обставинам справи, у зв'язку
з чим вимога про стягнення 107 грн. 72 коп.
підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 ГПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду
повинні враховувати те, що визначення
та наповнення доказової бази
переданого на розгляд суду спору
покладаються саме на сторони, а не на
суд. Суд вирішує спір на підставі
поданих та витребуваних в порядку ст. 38
ГПК України сторонами доказів.

Відповідно до ст. 44, 49 ГПК України
судові витрати покладаються судом на
відповідача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 75, 82-85 ГПК України,
господарський суд,

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) на
користь Комунального підприємства
«Агенство регіонального розвитку» () основний борг в сумі 5490 грн
35 коп., пеню в сумі 591 грн 45 коп., втрати
коштів від інфляції у сумі 512 грн 04 коп.,
3% річних у сумі 107 грн. 72 коп., судовий
збір у сумі 1827 грн.

3. В решті позовних вимог
відмовити.

4. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 14.10.2014

Суддя
А.Ф.
Черногуз