РІШЕННЯ

"26" вересня 2014 р.Справа № 921/988/14-г/13

Господарський суд Тернопільської
області

у складі судді Стопника С.Г.

за позовом Місцевої церкви християн
віри євангельської, вул. Коцюбинського,
2, м.Бучач, Тернопільська область, 48400

до Бучацького районного споживчого
товариства, вул. Галицька, 153, м.Бучач,
Тернопільська область, 48400

про визнання права власності за
набувальною давністю на нерухоме майно
- павільйон-кафе "Ровесник", який
знаходиться по вул. Лесі Українки,
будівля № 2А, м. Бучач.

За участю представників:

позивача: адвокат ОСОБА_1, ордер №005704
від 24.09.2014р.

відповідача: не з'явився

Учаснику судового процесу роз'яснено
процесуальні права та обов'язки,
передбачені ст.ст. 20, 22, 81-1
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України).

Технічна фіксація судового процесу не
здійснювалася за відсутності
відповідного клопотання.

В судовому засіданні 26.09.2014р.
відповідно до ст.85 ГПК України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Суть справи: Місцева церква християн
віри євангельської, м. Бучач
Тернопільської області, звернулася до
господарського суду Тернопільської
області з позовною заявою до
відповідача - Бучацького районного
споживчого товариства, м. Бучач, про
визнання права власності за
набувальною давністю на нерухоме майно
- павільйон-кафе "Ровесник", який
знаходиться по вул. Лесі Українки,
будівля № 2А, м. Бучач.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю з підстав, викладених у
позовній заяві.

Відповідач відзиву на позов не подав,
його повноважний представник в судове
засідання не з'явився, хоча про час та
дату розгляду справи повідомлявся
належним чином у відповідності до ст.64
ГПК України (повідомлення про вручення
поштового відправлення знаходиться в
матеріалах справи).

Враховуючи, що відповідно до ст.59 ГПК
України подання відзиву на позов є
правом відповідача, поданих позивачем
доказів є достатньо для вирішення
спору по суті, а тому справа
розглядається за наявними у ній
матеріалами згідно ст.75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника позивача,
господарський суд встановив:

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу
України та п. 2 ст. 20 Господарського
кодексу України кожний суб'єкт
господарювання та споживач має право
на захист своїх прав і законних
інтересів. Одним із способів захисту
цивільних прав та інтересів є визнання
права.

Відповідно до ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Одним із шляхів набуття права
власності глава 24 ЦК України визначає
набуття права власності на майно за
набувальною давністю.

Позивач звернувся до суду із позовом в
порядку ст.344 ЦК України та просить суд
визнати за ним право власності за
набувальною давністю на нерухоме майно
- павільйон-кафе "Ровесник", який
знаходиться по вул. Лесі Українки,
будівля № 2А, м. Бучач. При цьому в
обгрунтування заявлених вимог
посилається на те, що вказане майно
було ним придбане у Бучацького
районного споживчого товариства за
договором купівлі-продажу від 10
березня 2000 року, на момент укладення
якого Цивільний кодекс України не
вимагав обов'язкового нотаріального
посвідчення таких договорів, оскільки
куплений павільйон складався із
збірних конструкцій. Проте, рішенням
Реєстраційної служби Бучацького
районного управління юстиції
Тернопільської області №14197094 від 03
липня 2014р. Місцевій церкві християн
віри євангельської міста Бучач було
відмовлено у державній реєстрації
права приватної власності на нежитлову
будівлю, що розташована по вул. Лесі
Українки, будинок 2 в м. Бучач
Тернопільської області. У зв'язку з
наведеним та враховуючи, що позивач
добросовісно, відкрито і безперервно з
2000 року, тобто більше десяти років,
користується вказаним майном, а тому
просить суд захистити його право
відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України.

В підтвердження наведеного, позивачем
також долучено до матеріалів справи
докази в підтвердження проведення
оплати за придбане майно та його
передачі, копію рішення Бучацької
міської ради від 22.09.2000 р. про передачу
земельної ділянки площею 0,09 га, на якій
розташоване приміщення колишнього
кафе "Ровесник" громаді християн віри
євангельської в зв'язку з придбанням у
власність вищезгаданого приміщення,
копію технічного паспорта,
виготовленого 16.05.2014р. на нежитлову
будівлю №2 А по вул. Лесі Українки в
м.Бучач, копію рішення Виконавчого
комітету Бучацької міської ради №164
від 24.07.2014р. про присвоєння адреси
нежитловій будівлі, докази в
підтвердження реєстрації сторін як
суб'єктів господарювання.

Суд, оцінивши відповідно до ст.43 ГПК
України подані позивачем докази,
прийшов до висновку про відсутність
підстав для задоволення позову,
виходячи з наступного:

Статтею 344 Цивільного кодексу України
визначено, що особа, яка добросовісно
заволоділа чужим майном і продовжує
відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном протягом десяти років
або рухомим майном - протягом п'яти
років, набуває право власності на це
майно (набувальна давність), якщо інше
не встановлено цим Кодексом. Право
власності на нерухоме майно, що
підлягає державній реєстрації, виникає
за набувальною давністю з моменту
державної реєстрації.

Право власності за набувальною
давністю на нерухоме майно,
транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду (частина 4
зазначеної норми).

Тобто, згідно з частинами 1, 4 статті 344
Цивільного кодексу України право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно набувається за рішенням
суду, зокрема, у випадку, коли особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном,
продовжує відкрито, безперервно
володіти ним протягом десяти років,
якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Дана стаття визначає ознаки володіння,
які є необхідними для набуття права
власності на річ за набувальною
давністю. Володіння має бути
добросовісним, тобто володілець не
знав і не міг знати про те, що він
володіє чужою річчю, а відтак
обставини, у зв'язку з якими виникло
володіння чужою річчю, не давали
найменшого сумніву стосовно
правомірності набуття майна.

При цьому, фактичне володіння
вважається правомірним, якщо інше не
випливає з закону або не встановлено
рішенням суду (ст. 397 Цивільного кодексу
України).

Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України, який набрав
чинності з 1 січня 2004 року, правила
статті 344 ЦК України про набувальну
давність поширюються також на випадки,
коли володіння майном почалося за три
роки до набрання чинності цим Кодексом.
Тобто відлік строків, про які йдеться в
ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України,
може розпочинатися з 01.01.2001р.

Разом з тим, слід зазначити, що набуття
права власності на майно за
набувальною давністю згідно з ст. 344 ЦК
України поширюється лише на випадки
фактичного, безтитульного
(незаконного) володіння чужим майном.

Наявність певного юридичного титулу, в
даному випадку купівля майна -
павільйону-кафе "Ровесник" у Бучацького
районного споживчого товариства за
договором купівлі-продажу від 10.03.2000 р.,
свідчить про те, що позивач є
добросовісним володільцем, а майно
йому передано на підставі
волевиявлення попереднього власника.

Таким чином, наявність договору
купівлі-продажу від 10.03.2000р., за яким
позивачем придбано павільйон-кафе
"Ровесник", виключає можливість
застосування в даному випадку поняття
"заволодіння чужим майном", оскільки
позивач володіє зазначеним майном на
правових підставах, та відповідно
виключає можливість визнання за
позивачем права власності на таке
майно за набувальною давністю.
Вказаної правової позиції
дотримується також Вищий
господарський суд України, зокрема у
Постанові пленуму ВГСУ "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про державний
матеріальний резерв" від 17.10.2012р. №11
(п.13), у постановах від 19 травня 2010 р. у
справі № 15/182-ПН-09, від 04 серпня 2014 року у
справі № 10/5005/13036/2011.

Враховуючи викладене, суд вважає
заявлені позовні вимоги такими, що
задоволенню не підлягають по причині
невірно обраного способу захисту свого
права.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий
збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 75, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

На рішення суду, яке не набрало
законної сили, сторони у справі,
прокурор, треті особи, особи, які не
брали участь у справі, якщо
господарський суд вирішив питання про
їх права та обов'язки, мають право
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня підписання повного
тексту рішення через місцевий
господарський суд.

Повне рішення складено та
підписано "29" вересня 2014 року.

Суддя
С.Г. Стопник