КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2014 р. Справа№ 910/22687/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Суліма В.В.

Іоннікової І.А.

за участю представників:

від позивача: Кравцова Е.В. -
представник

від відповідача: Гудзера Т.С. -
представник

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства «Державне
спеціалізоване видавництво «Техніка»
на рішення Господарського суду міста
Києва від 15.07.2014 року у справі № 910/22687/13
(суддя Бондаренко Г.П.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юридична фірма
«КОРДОН»

до Державного підприємства «Державне
спеціалізоване видавництво «Техніка»

про стягнення 28 320,84 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Юридична фірма
«КОРДОН» звернулося до Господарського
суду міста Києва з позовом до
Державного підприємства «Державне
спеціалізоване видавництво «Техніка»
про стягнення 28 320,84 грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 15.07.2014 року у справі № 910/22687/13
позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства
«Державне спеціалізоване видавництво
«Техніка» на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Юридична
фірма «КОРДОН» 25 368,00 грн. основної
заборгованості, 1 878,27 грн. пені та 1 655,22
грн. судового збору

В задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду першої інстанції, Державне
підприємство «Державне спеціалізоване
видавництво «Техніка» звернулось до
Київського апеляційного
господарського суду із апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 15.07.2014 року у справі № 910/22687/13
та прийняти нове рішення по справі,
яким в задоволенні позовних Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Юридична фірма «КОРДОН» відмовити в
повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
оскаржуване рішення ухвалено
внаслідок порушення норм
матеріального та процесуального права,
а тому оскаржуване рішення підлягає
скасуванню.

Апелянт зазначає, що суд першої
інстанції безпідставно відхилив
надані відповідачем акти службової
перевірки, якими відповідач
підтверджує факт ненадання позивачем
послуг, за договором від 05.11.2012, а надані
позивачем докази неможливо перевірити,
а тому на думку відповідача
недоведеним є факт наявності
господарської операції по наданню
послуг відповідачу.

Представник позивача 19.09.2014 через
відділ діловодства Київського
апеляційного господарського суду
надав відзив на апеляційну скаргу, в
якому заперечував проти доводів
апеляційної скарги відповідача, просив
залишити її без задоволення, рішення
суду першої інстанції без змін.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 23.09.2014 для
розгляду справи № 910/22687/13 визначено
колегію суддів у складі головуючого
судді: Тарасенко К.В., суддів:
Іоннікової І.А., Суліма В.В.

Дослідивши доводи апеляційної скарги
та відзиву на неї, заслухавши пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи та проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства Київський
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

05.11.2012 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Юридична фірма
«КОРДОН» (виконавець) та Державним
підприємством «Державне
спеціалізоване видавництво «Техніка»
(замовник) укладено Договір № 14 про
надання послуг (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору замовник
доручив, а виконавець прийняв на себе
обов'язки з надання послуг з
організації науково-практичних
семінарів.

Згідно з п. 2.1. Договору виконавець
зобов'язався забезпечити якісне та
кваліфікаційне надання послуг
відповідно до специфікацій, які є
невід'ємною частиною цього договору.

Положеннями п. 3.2. Договору сторони
погодили, що замовник зобов'язується
оплатити за надані послуги виконавцю
відповідно до рахунків-фактур.

Вартість послуг за цим договором
визначається на підставі виставлених
рахунків-фактур (п. 4.1. Договору).

У відповідності до п. 4.2. Договору
сплата послуг, що мають бути наданим
виконавцем за цим договором,
здійснюється замовником протягом 10
календарних днів після підписання акту
здачі - прийняття робіт (наданих послуг)
на підставі виставлених рахунків -
фактур.

Пунктами 5.1., 5.2. Договору сторони
погодили, що після завершення надання
послуг виконавець передає замовнику
два примірника акта здачі - прийняття
робіт (наданих послуг), підписаний зі
своєї сторони, замовник, отримавши акт
здачі - прийняття робіт (наданих
послуг), зобов'язаний підписати акт не
пізніше ніж через три робочих дні з
дати отримання і один примірник
надіслати виконавцеві.

Крім того, п. 7.3. Договору сторонами
погоджено оплату пені замовником в
розмірі 1 % від суми заборгованості за
кожен день затримки, у випадку
несвоєчасної оплати замовником
наданих виконавцем послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, в
день підписання договору сторонами
також було підписано специфікацію № 1
вартість наданих послуг з організації
науково-практичного семінару
«Видавнича галузь України: проблема
захисту від контрафактної
книжково-журнальної продукції» дата
проведення 26 грудня 2012 року (додаток № 1
до договору) та специфікацію № 2
вартість наданих послуг з організації
науково-практичного семінару
«Підвищення кваліфікації працівників
видавничо-поліграфічної галузі: просто
про складне» дата проведення 27 грудня
2012 року.

Відповідно до підписаних сторонами
специфікацій № 1, 2, які є невід'ємними
частинами договору, загальна вартість
послуг по організації семінарів на
26.12.2012 року та на 27.12.2012 року становить 25
368, 00 грн. (по 12 684, 00 грн. за організацію
кожного семінару).

Умови Договору щодо організації
позивачем обумовлених семінарів 26.12.2012
року та 27.12.2012 року були виконані, що
підтверджується підписаними сторонами
актами здачі - прийняття робіт (надання
послуг) № 61 від 26.12.2012 року та № 62 від 27
грудня 2012 року на загальну суму 25 368, 00
грн. (по 12 684, 00 грн. за організацію
кожного семінару). При цьому, з боку
відповідача згадані акти підписані
його директором та скріплені круглою
печаткою.

Позивачем було надано відповідачу
рахунки - фактури № СФ - 0000041 від 26.12.2012
року та № СФ - 0000042 від 27.12.2012 року на
оплату послуг з організації
науково-практичного семінару
«Видавнича галузь України: проблема
захисту від контрафактної
книжково-журнальної продукції» та на
оплату послуг з організації
науково-практичного семінару
«Підвищення кваліфікації працівників
видавничо-поліграфічної галузі: просто
про складне» відповідно на загальну
суму 25 368, 00 грн. (по 12 684, 00 грн. за
організацію кожного семінару),
матеріали справи не містять доказів
оплати наданих послуг відповідачем.

Позивачем на підтвердження факту
надання послуг за Договором також
надано: запрошення на семінари,
програми заходів науково - практичних
семінарів, кошториси на проведення
семінарів та податкові накладні № 7 від
26.12.2012 на суму 12 684, 00 грн. та № 9 від 27.12.2012
на суму 12 684, 00 грн., а також податкова
декларація з податку на додану
вартість за грудень 2012 з додатком № 5.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 903 Цивільного кодексу
України якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції, що позивач надав
відповідачу послуги обумовлені
Договором та специфікаціями № 1, 2 до
договору на загальну суму 25 368, 00 грн.,
які були прийняті та спожиті
відповідачем, що підтверджується
матеріалами справи.

Щодо посилань апелянта на акт
службової перевірки (т. 1 а.с. 88-93) яким
заперечується факт надання послуг за
Договором, колегія суддів зазначає, що
акт складений в односторонньому
порядку відповідачем без участі
представників позивача не може бути
визнано доказом відсутності надання
послуг за Договором, оскільки висновки
викладені в ньому спростовуються
актами здачі приймання робіт
підписаними повноважними
представниками сторін та скріплені
печатками (т. 1 а.с. 19-20), крім того,
відповідачем не доведено
неправомірності дій ОСОБА_4 при
підписанні вказаних актів.

Так само матеріали справи не містять
результатів перевірки фактів,
викладених в повідомленні
Господарського суду міста Києва в
порядку ст. 90 ГПК України по даній
справі, яке було прийнято на реагування
судом щодо фактів, повідомлених
відповідачем у справі.

За таких обставин, відповідач після
встановлення в законному порядку
перевищення повноважень своїх
службових осіб та підробки ними
первинних бухгалтерських документів,
що спрямовано на витрачання коштів
державного підприємства, не
позбавлений можливості стягувати
понесені ним витрати з винних осіб,
вина яких встановлена у передбаченому
законом порядку.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Згідно з положеннями ст. ст. 525, 526
Цивільного кодексу України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Враховуючи, що належними та
допустимими доказами підтверджується
факт наявності у відповідача перед
позивачем станом на момент вирішення
справи заборгованості по оплаті
наданих за Договором послуг, з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 25 368, 00 грн.
заборгованості.

Позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача пені в розмірі 2 952, 84 грн. за
загальний період з 05.01.2013 року по 01.11.2013
року підлягають задоволенню частково,
враховуючи нижченаведене.

Згідно до ст. 230 Господарського кодексу
України штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського
кодексу України у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу
України, штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня коли
зобов'язання мало бути виконано (ч. 6).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період за який сплачується
пеня.

Оскільки договором укладеним між
сторонами передбачено нарахування
пені за прострочення зобов'язань
замовника по оплаті наданих послуг,
вимоги позивача за первісним позовом
про стягнення пені з відповідача за
первісним позовом за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання
обґрунтовані, однак позивачем не
враховано приписи ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України і
відповідно не вірно визначений період
нарахування пені.

Приймаючи до уваги, приписи ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України та той
факт, що акти здачі-прийняття робіт
(надання послуг) № 61 від 26.12.2012 року та №
62 від 27.12.2012 року були підписані
сторонами 26.12.2012 року та 27.12.2012 року,
загальний період прострочення
зобов'язань замовника по договору по
оплаті наданих послуг рахується з
06.01.2013 року по 07.07.2013 року.

Відповідно до арифметично правильного
розрахунку з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню 1 878, 27 грн.
пені.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Заперечення скаржника, викладені у
апеляційній скарзі, не приймається
колегією суддів до уваги, оскільки не
підтверджуються матеріалами справи та
не спростовують висновків суду першої
інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає рішення суду першої інстанції
по даній справі обґрунтованим та таким,
що відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам та матеріалам
справи, підстав для його скасування чи
зміни не вбачається, апеляційна скарга
відповідача є необґрунтованою та
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Державне спеціалізоване
видавництво «Техніка» залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду міста Києва від 15.07.2014 року по
справі № 910/22687/13 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/22687/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
К.В. Тарасенко

Судді
В.В. Сулім

І.А. Іоннікова