ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2014 року
Справа № 904/4924/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Джихур О.В.
(доповідач)

суддів: Лисенко О.М., Вечірко І.О.

секретар судового засідання: Валяр М.Г.

за участю представників сторін:

від відповідача: Савченко О.А.,
довіреність № 5432 від 30.09.14,
представник,

представник позивача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
судового засідання повідомлений
належним чином

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Публічного акціонерного
товариства "КОНОТОПАГРОТЕХСЕРВІС",
с.Привокзальне, Конотопський район,
Сумська область

на рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 14 серпня
2014 року у справі № 904/4924/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "КОНОТОПАГРОТЕХСЕРВІС",
с.Привокзальне, Конотопський район,
Сумська область

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "АГРОСФЕРА", м.
Дніпропетровськ

про визнання недійсним договору
купівлі-продажу засобів захисту
рослин,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 14 серпня
2014 року (суддя Ліпинський О.В.) в
задоволенні позову про визнання
недійсним договору купівлі- продажу
засобів захисту рослин №12012 від 17
травня 2013 року укладеного між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "АГРОСФЕРА" та
Публічним акціонерним товариством
"КОНОТОПАГРОТЕХСЕРВІС" відмовлено.

Рішення господарського суду
мотивовано тим, що позивач належними
доказами не довів, що на час укладення
договору існували тяжкі обставини, що
зумовили укладення спірного договору.

Не погодившись з рішенням
господарського суду, позивач його
оскаржує на предмет невідповідності
нормам матеріального права, оскільки
спірний договір містить п.7.3, яким
передбачено, що за прострочку понад 10
днів оплати товару, проданого в кредит,
нараховується 350 процентів річних за
користування кредитом, що свідчить про
те, що договір укладено на вкрай
невигідних умовах.

Скаржник вважає, що суд мав всі правові
підстави для визнання договору
недійсним на підставі ч.1 ст.233
Цивільного кодексу України.

Публічне акціонерне товариство
"КОНОТОПАГРОТЕХСЕРВІС" просив
скасувати рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 14 серпня
2014 року, позов задовольнити повністю.

Відповідач доводи апеляційної скарги
заперечує, вважає рішення
господарського суду законним, просить
залишити його без змін, апеляційну
скаргу без задоволення.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
судового засідання повідомлений
належним чином (а.с.55).

Перевіривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що 07 травня
2012 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "АГРОСФЕРА"
(продавець) та Публічним акціонерним
товариством "КОНОТОПАГРОТЕХСЕРВІС"
(покупець) укладено договір купівлі-
продажу №12012 відповідно до умов якого
продавець зобов'язався передати, а
покупець прийняти та сплатити вартість
засобів захисту рослин, мікробів,
відповідно до умов даного договору
(додаткових угод та специфікацій до
нього).

Відповідно до п.3.1. договору конкретний
асортимент, кількість, ціна, строк
поставки та умови оплати товару
наведені в специфікаціях до даного
договору. специфікації є невід'ємною
частиною даного договору.
Специфікації, які є додатками №№1, 2, 3
до договору оглянуті в судовому
засіданні 14 жовтня 2014 року, копії
специфікацій долучено до матеріалів
справи. Ціна товару встановлена по
домовленості сторін, а сторони
визначили грошовий еквівалент
зобов'язання в іноземній валюті -долар
США. Оплата товару (виконання
зобов'язання) передбачено у гривні,
згідно розділу 4 цього договору.

Пунктом 7.3. договору передбачено, що
якщо покупець прострочив оплату
товару, проданого в кредит, через 10
календарних днів від останнього дня
строку, коли товар мав бути оплачений,
до дня його фактичної оплати, на
прострочену суму нараховуються 350
процентів річних за користування
товарним кредитом.

Позивач вважає, що укладення договору,
який містить п.7.3 у наведеній редакції,
є за своєю правовою природою
укладенням правочину на вкрай
невигідних умовах, у зв'язку з чим
спірний договір не відповідає нормам
ст.233 Цивільного кодексу України і його
слід визнати недійсним.

Відповідно до приписів ст.203 Цивільного
кодексу України зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових підстав, що обумовлені ним.

Згідно ст.215 Цивільного кодексу України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою
-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього
Кодексу.

Відповідно до ст.233 Цивільного кодексу
України правочин, який вчинено особою
під впливом тяжкої для неї обставини і
на край невигідних умовах, може бути
визнаний судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
правочину.

Під тяжкими обставинами слід розуміти
не будь -яке несприятливе матеріальне,
фінансове, соціальне чи інше становище,
а його крайні форми, наприклад, важка
хвороба особи чи її близьких, смерть її
годувальника, крайня нужденність сім'ї,
загроза втратити заставлене житло,
загроза банкрутства та інші обставини,
для усунення чи пом'якшення яких
необхідне термінове укладення
правочину.

Для визнання правочину недійсним за
ознаками ст.233 Цивільного кодексу
України необхідно встановити
наявність двох обставин: тяжких
обставин та вкрай невигідних умов
вчинення правочину.

Особа, яка оскаржує правочин, має
довести, що за відсутності тяжкої
обставини правочин не було б вчинено
взагалі або вчинено не на тих умовах
(п.2.3 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06 листопада 2009 року №9 "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними").

Отже, обов'язок доказування наведених
двох обставин покладається на
позивача.

Матеріали справи свідчать, що
господарський суд неодноразово своїми
ухвалами від 08 липня 2014 року, 22 липня 2014
року, 31 липня 2014 року вимагав від
позивача надати докази в підтвердження
існування на час укладення спірного
договору тяжких обставин, як однієї із
умов, необхідної для визнання
паровичну недійсним за правилами ст.233
Цивільного кодексу України.

Проте, позивач витребувані докази не
надав, тобто не довів, що договір
укладено ним під впливом тяжких для
нього обставин, чим порушив приписи
ст.33 Господарського процесуального
кодексу України, яка встановлює, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається в
обґрунтування своїх вимог і
заперечень.

Матеріали справи свідчать, що позивач
заявив клопотання про залучення до
участі в справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору Товариство з обмеженою
відповідальністю "Гран Інвест", як
поручителя, який на підставі договору
поруки №12012 -ПОР від 07 травня 2013 року
поручився за виконання позивачем
договору купівлі- продажу №12012 від 07
травня 2013 року.

Відхиляючи це клопотання суд першої
інстанції послався на те, що позивач
гне довів належним чином необхідність
залучення Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гран Інвест" в якості
третьої особи.

Судова колегія вважає, що сторонами
спірного договору є Товариство з
обмеженою відповідальністю "АГРОСФЕРА"
та Публічне акціонерне товариство
"КОНОТОПАГРОТЕХСЕРВІС" і саме ці
сторони мають право оспорити в суді цей
договір. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Гран Інвест" не є
стороною за договором купівлі- продажу
від 07 травня 2013 року.

Таким чином, судова колегія
погоджується з висновком
господарського суду і не вбачає
підстав для задоволення клопотання
позивача.

В апеляційній скарзі скаржник
наполягає на задоволенні позову,
оскільки вважає, що п.7.3 договору
містить вкрай невигідні умови.

Погоджуючись з тим, що п.7.3 договору
купівлі- продажу дійсно містить
невигідні умови щодо визначення
розміру процентів річних за
користування товарним кредитом,
апеляційна інстанція зазначає, що
позивач не довів наявність тяжких
обставин, при яких укладено спірний
договір, що є, як зазначено вище, є
кваліфікуючою ознакою недійсності
договору на підставі ст.233 Цивільного
кодексу України.

З врахуванням викладеного, апеляційний
господарський суд вважає, що рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 14 серпня 2014 року відповідає
діючому законодавству, підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.49, 99, 103 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 14 серпня
2014 року у справі № 904/4924/14 залишити без
змін.

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"КОНОТОПАГРОТЕХСЕРВІС", с.Привокзальне,
Конотопський район, Сумська область
залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку у двадцятиденний
строк до Вищого господарського суду
України.

Головуючий суддя
О.В. Джихур

Суддя
О.М. Лисенко

Суддя
І.О. Вечірко

(Дата підписання постанови в
повному обсязі 15.10.2014 р.)