ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2014 р.
Справа № 921/670/14-г/5

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого - судді

Зварич О.В.

суддів
Галушко Н.А.

Гриців В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Дочірньої
компанії «Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» (надалі ДК «Газ України» НАК
«Нафтогаз України») б/н від 26.08.2014р. (вх.
№ 01-05/4338/14 від 15.09.2014р.)

на рішення Господарського суду
Тернопільської області від 13.08.2014р.

у справі № 921/670/14-г/5

за позовом: ДК «Газ України» НАК
«Нафтогаз України»

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Тернопільміськгаз» (надалі ПАТ
«Тернопільміськгаз»)

про спонукання до виконання мирової
угоди шляхом стягнення 5073,00 грн.,

за участю:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Панчук С.М. -
представник (довіреність № 5 від
25.06.2014р.),

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Тернопільської області від 13.08.2014р. у
справі №921/670/14-г/5 (суддя Андрушків Г.З.)
відмовлено в позові.

В ході розгляду справи суд першої
інстанції прийшов до висновку про те,
що зобов'язання про сплату
заборгованості в сумі 5073,00 грн., яке
виникло на підставі мирової угоди від
30.11.2004р. у справі №1/11-1598, укладеної на
виконання зобов'язань за договором
№10/16-1410 від 25.12.2000р., припинилось 19.09.2011р.
в силу прямої вказівки Закону України
"Про деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію". Відповідач сплатив позивачу
5073,00 грн. заборгованості, списавши її
шляхом здійснення процедури списання в
бухгалтерському обліку товариства у
відповідному порядку.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
оскаржуване рішення суду першої
інстанції вважає незаконним, прийнятим
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, а також без
повного з`ясування всіх обставин, що
маються значення для справи. Зазначає,
що Закон України "Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію" передбачає
списання заборгованості суб'єктів,
визначених Законом саме за природний
газ. Однак, заборгованість відповідача
не пов'язана з передачею йому
природного газу та обов'язку
перерахування позивачу коштів за газ.
Звертає увагу суду на те, що підставою
для подання даної позовної заяви
слугувало неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань в
частині здійснення своєчасних та
повних розрахунків за мировою угодою.
Просить скасувати рішення
господарського суду Тернопільської
області від 13.08.2014р. у справі №
921/670/14-г/5, прийняти нове рішення, яким
позовні вимоги задоволити повністю.

Відповідач не надав витребуваного
судом письмового, документально
обґрунтованого відзиву на апеляційну
скаргу.

В судовому засіданні представник
відповідача заперечив проти вимог і
доводів апеляційної скарги, просив
залишити без змін оскаржуване рішення
місцевого господарського суду, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Позивач не забезпечив явки в судове
засідання уповноваженого
представника, про час, дату і місце
розгляду апеляційної скарги належно
повідомлений, про що свідчить
повідомлення про вручення поштового
відправлення від 19.09.2014р.

Дослідивши матеріали справи,
апеляційну скаргу та заслухавши
пояснення представника відповідача,
колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
прийшла до висновку про відсутність
підстав для скасування рішення
господарського суду Тернопільської
області від 13.08.2014р. у справі №
921/670/14-г/5.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвалою господарського суду
Тернопільської області від 03 грудня 2004
року у справі №1/11-1598 за позовом ДК "Газ
України" НАК "Нафтогаз України" до ВАТ
по газопостачанню та газифікації
"Тернопільміськгаз" про стягнення
заборгованості по оплаті за постачання
природного газу згідно договору
№10/16-1410 від 25.12.2000р. в сумі 60669,44 грн.,
9953,03 грн. індексу інфляції, 9719,63грн.
пені, 5977,30 грн. - 3% річних та 4426,86 грн. -
штрафу, затверджено мирову угоду,
укладену між сторонами 30 листопада 2004
року (а.с.12-15).

Відповідно до пункту 1 мирової угоди
сторони визнають та підтверджують, що
станом на 30 листопада 2004 року сума
основного боргу ВАТ
"Тернопільміськгаз" перед ДК "Газ
України" за договором № 10/16-1410 від
25.12.2000р. природний газ, несплата за який
стала предметом господарського спору
та судового розгляду господарським
судом Тернопільської області по справі
№1/11-1598, становить 60669,44 грн, сума, на яку
збільшилась заборгованість вніслідок
інфляційних процесів - 1334,73 грн., 3%
річних -263,67 грн. Разом 62267,84 грн.

Згідно п. 2 мирової угоди ВАТ по
газопостачанню та газифікації
"Тернопільміськгаз" підтверджує
належну до сплати ДК "Газ України" суму
в розмірі 62267,84 грн.

Пунктом 3 мирової угоди передбачено, що
ВАТ "Тернопільміськгаз" зобов'язується
погасити вказану в п. 2 цієї мирової
угоди суму заборгованості у повному
обсязі, шляхом щомісячного, до кожного
першого числа місяця, перерахування
коштів у сумі 518,90 грн. з 01 січня 2006 року
до 01 грудня 2015 року, а останній платіж
до 01 січня 2016 року в сумі 518,74 грн.

Одночасно, ухвалою господарського суду
Тернопільської області від 03 грудня 2004
року припинено провадження у справі №
1/11-1598 згідно п. 7 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Таким чином, за умовами укладеної між
сторонами та затвердженої судом
мирової угоди від 30.11.2004р. відповідач
зобов'язався погасити заборгованість
перед позивачем в сумі 62267,84 грн. до
01.01.2016р.

До позовної заяви позивач додав
розрахунок боргу ВАТ
"Тернопільміськгаз", термін погашення
якого настав у відповідності до
мирової угоди, затвердженої ухвалою
суду від 03.12.2004р. у справі № 1/11-1598, з
якого вбачається, що станом на 01.01.2014р.
загальна заборгованість відповідача
перед позивачем по договору №10/16-1410 від
25.12.2000р. складає 5073,00 грн.

Разом з тим, наявними в матеріалах
справи копіями актів звіряння
розрахунків між сторонами від 31.12.2009р.,
30.06.2010р., 30.09.2010р. та від 31.12.2010р.
підтверджується, що в бухгалтерському
обліку позивача та відповідача
обліковувалась загальна сума
заборгованості ВАТ "Тернопільміськгаз"
перед ДК "Газ України" згідно мирової
угоди від 30.11.2004р. у справі №1/11-1598,
укладеної на виконання зобов'язань за
договором №10/16-1410, в розмірі 17526,44 грн.
(а.с.48-51).

Вищевказані акти звіряння розрахунків
підписані та скріплені печатками
сторін без жодних зауважень.

З вищенаведеного суд встановив, що в
бухгалтерському обліку позивача і
відповідача станом на 31.12.2010р.
обліковувалась заборгованість ВАТ
"Тернопільміськгаз" перед ДК "Газ
України" НАК "Нафтогаз України" за
спожитий природний газ згідно мирової
угоди від 30.11.2004р. у справі № 1/11-1598,
укладеної на виконання зобов'язань за
договором №10/16-1410, в розмірі 17526,44 грн.,
яка відповідно включає в себе
заборгованість в сумі 5073,00 грн. (предмет
даного позову).

Підставою звернення позивача до
місцевого господарського суду
слугувало те, що, на його думку,
неналежне виконання відповідачем умов
мирової угоди, призвело до існування
станом на 01.01.2014р. заборгованості ПАТ по
газопостачанню та газифікації
"Тернопільміськгаз" в сумі 5073,00 грн.

При винесенні постанови, колегія
суддів керувалася наступним:

Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами
виникнення прав та обов'язків, зокрема,
є договори та інші правочини.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України.

Згідно ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК
України, яка містить аналогічні
положення, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до положень п.п.2.1.1 ст. 2
Закону України "Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію" № 3319-VI від 12
травня 2011 року з наступними змінами і
доповненнями (набрав чинність з 04.06.2011
року, втратив чинність з 01.07.2012 року), на
умовах, визначених цим Законом,
підлягає списанню заборгованість за
природний газ (у тому числі
реструктуризована) підприємств, що
виробляють, транспортують та
постачають теплову енергію, у тому
числі ліквідованих підприємств,
суб'єктів господарювання, що
здійснюють постачання природного газу
за регульованим тарифом, Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" та її дочірніх підприємств ДК
"Газ України", ДК "Укртрансгаз", ДК
"Укргазвидобування", ДАТ
"Чорноморнафтогаз", що обліковувалася
станом на 1 січня 2010 року і не сплачена
станом на дату набрання чинності цим
Законом.

Також згідно п.2.2. ст.2 вказаного Закону
підлягає списанню заборгованість (у
тому числі встановлена судовими
рішеннями) з пені, штрафних та
фінансових санкцій (три відсотки
річних та індекс інфляції), які
нараховані підприємствам, визначеним у
статті 1 цього Закону, на
заборгованість за природний газ,
спожитий ними у період з 1 січня 1997 року
по 1 січня 2011 року, і не сплачена станом
на дату набрання чинності цим Законом.

Згідно п. 4 Порядку списання
заборгованості за природний газ та
електричну енергію, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 894 від 08.08.2011р., обсяг заборгованості
(у тому числі реструктуризованої) за
природний газ визначається з
урахуванням вимог законодавства з
питань інвентаризації основних
засобів, нематеріальних активів,
товарно-матеріальних цінностей,
коштів, документів та розрахунків і
списується учасниками процедури
списання, що здійснюють постачання
природного газу за регульованим
тарифом або виробляють, транспортують
і постачають теплову енергію, перед
дочірньою компанією "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (далі - компанія "Газ
України") - у сумах, що обліковуються в
бухгалтерському обліку таких
учасників.

У відповідності до п. 5 вказаного
Порядку учасники процедури списання,
крім тих, що зазначені у пункті 4 цього
Порядку, списують заборгованість за
природний газ в узгоджених сумах, що
обліковуються в їх бухгалтерському
обліку та підтверджуються актом
звіряння заборгованості, який включає
загальний обсяг заборгованості та
обсяг заборгованості, яку
передбачається списати. При цьому
списання заборгованості учасниками
процедури списання, яким належить 50 і
більше відсотків акцій (часток, паїв) у
статутних капіталах господарських
товариств, частка держави в яких
становить 100 відсотків, здійснюється за
погодженням з органами, уповноваженими
управляти такими учасниками.

Як визначається в п. 6 даного
Порядку, для списання заборгованості
кожен учасник процедури списання
утворює комісію з питань списання
заборгованості, до складу якої
обов'язково входить керівник такого
учасника як голова комісії та головний
бухгалтер і яка визначає обсяг
заборгованості, що підлягає списанню, у
розрізі контрагентів.Списання
заборгованості проводиться на
підставі протоколів зазначеної
комісії, затверджених її головою. Датою
списання заборгованості є дата
затвердження протоколу.

19.09.2011р. комісією із списання
заборгованості за спожитий природний
газ ПАТ "Тернопільміськгаз" складено
протокол № 1, в якому, зокрема,
зазначено що станом на 04.06.2011р. - дату
набрання чинності Закону № 3319, в
бухгалтерському обліку ПАТ
"Тернопільміськгаз" обліковувалась
кредиторська заборгованість перед ДК
"Газ України" в розмірі 39073226,48 грн., в
тому числі кредиторська
заборгованість по договору №10/16-1410 в
розмірі 17526,44 грн.; в серпні 2011 року в
бухгалтерському обліку ПАТ
"Тернопільміськгаз" були допроведені
нарахування пені, штрафних та
фінансових санкцій згідно рішень
господарського суду Тернопільської
області на суми заборгованості, яка
рахувалась станом на 01.01.2010р. на
загальну суму 140521,62 грн. Заборгованість
за спожитий природний газ перед ДК "Газ
України" НАК "Нафтогаз України", що
виникла в період 1999-2009р.р. у сумі 39213748,10
грн. може бути списаною відповідно до
Закону України "Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію" згідно
Порядку списання заборгованості за
природний газ та електричну енергію.
Комісія вирішила доручити головному
бухгалтеру провести списання
кредиторської заборгованості у сумі
39213748,10 грн. відповідно до Порядку, в
розрізі договорів на постачання
природного газу, зокрема, по договору №
10/16-1410 в розмірі 17526,44 грн.; протягом
п'яти календарних днів підготувати та
направити повідомлення ДК "Газ України"
про суми списання зазначеної
заборгованості; списати з балансу
заборгованість у сумі 39213748,10 грн. та
відобразити в бухгалтерськом у обліку
(а.с.31-36).

На виконання п.8 Порядку списання
заборгованості за природний газ та
електричну енергію відповідач
проінформував позивача про суми
списаної заборгованості в розрізі
договорів щодо постачання природного
газу (в тому числі і по договору №
10/16-1410), що підтверджується наявною в
матеріалах справи копією
повідомленням № 1199 від 19.09.2011р. (а.с. 30).

Відповідно до статті 598 ЦК України
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Згідно статті 605 ЦК України
зобов'язання припиняється внаслідок
звільнення (прощення боргу) кредитором
боржника від його обов'язків, якщо це не
порушує прав третіх осіб щодо майна
кредитора.

З огляду на викладене, місцевий
господарський суд правомірно відмовив
у задоволенні позовних вимог про
стягнення з відповідача 5073,00 грн.
заборгованості, яка виникла на
підставі мирової угоди від 30.11.2004р. у
справі № 1/11-1598, у зв'язку з припиненням
з 19.09.2011р. даного зобов'язання в силу
прямої вказівки Закону України "Про
деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію" №3319-VI від 12 травня 2011 року.

Аналогічною є правова позиція Вищого
господарського суду України в
постанові від 13.12.2012р. у справі №
5020-676/2011.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Всупереч ст.33 ГПК України апелянт не
надав суду доказів на підтвердження
правомірності заявлених ним вимог.

З огляду на вищенаведене, апеляційний
господарський суд вважає, що судом
першої інстанції було вірно
встановлено фактичні обставини справи,
надано належну оцінку дослідженим
доказам, прийнято законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, тому його слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної
скарги слід покласти на скаржника
згідно вимог ст.49 ГПК України.

Керуючись, ст. ст. 43, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Львівський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

Рішення господарського суду
Тернопільської області від 13.08.2014р. у
справі №921/670/14-г/5 залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Справу повернути в господарський суд
Тернопільської області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку згідно з Розділом
ХІІ-1 ГПК України.

Головуючий суддя
Зварич О.В.

судді
Галушко Н.А.

Гриців В.М.