м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/17213/14 30.09.14

За позовом публічного
акціонерного товариства "Аграрний
фонд"

до державної
спеціалізованої бюджетної установи
Аграрний фонд

третя особа на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору,

Державна казначейська
служба України

про стягнення 17224,06 грн.

Суддя Удалова О.Г.

представники учасників процесу:

від позивача Деруга Н.О. (за
довіреністю)

від відповідача Пронін О.А. (за
довіреністю)

від третьої особи не з'явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство
"Аграрний фонд" звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Державної спеціалізованої
бюджетної установи Аграрний фонд про
стягнення 17 224,06 грн.

Позовні вимоги мотивовані
неналежним виконанням відповідачем
умов договору складського зберігання
зерна від 22.04.2011 р. № 170/11.

Ухвалою Господарського суду
міста Києва від 19.08.2014 р. було порушено
провадження у справі № 910/17213/14, розгляд
останньої призначено на 09.09.2014 р.

05.09.2014 р. через канцелярію суду
від відповідача надійшли письмові
пояснення по справі, в яких останній
зазначає, що утримується за рахунок
коштів Державного бюджету, а тому у
зв'язку з відсутністю фінансування
відсутня можливість здійснення оплати
за основним договором.

Через канцелярію суду 05.09.2014 р. від
позивача надійшли письмові пояснення
по справі, в яких зазначив, що
відсутність бюджетного фінансування
не звільняє сторону договору від
належного виконання взятого на себе
зобов'язання за договором.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги.

Сторони надали усні пояснення по
справі.

Суд дійшов висновку залучити до
участі у справі як третю особу на
стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору,
Державну казначейську службу України,
оскільки відповідач утримується та
фінансується за рахунок коштів
Державного бюджету України.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 09.09.2014 р. розгляд справи було
відкладено на 30.09.2014 р. та залучено до
участі у справі Державну казначейську
службу України як третю особу, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача.

26.09.2014 р. через канцелярію суду від
позивача надійшли письмові пояснення
по справі, в яких останній зазначив, що
строк виконання Аграрним фондом
зобов'язання по оплаті послуг зі
зберігання за період з 01.12.2011 р. по 31.12.2011
р. настав.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача проти позову
заперечив, сторони надали усні
пояснення по справі.

Представник третьої особи у судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином.

У судовому засіданні 30.09.2014 р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши надані документи та
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи та вирішення спору
по суті, суд встановив:

22.04.2001 р. між товариством з обмеженою
відповідальністю «Вітчизна» (далі -
зерновий склад) та Аграрним фондом
(далі - поклажодавець) було укладено
договір складського зберігання зерна
№ 170/11 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору
поклажодавець зобов'язується передати
на зберігання зерновому складу зерно
пшениці, жита, ячменю, кукурудзи, якість
яких відповідає діючим ДСТУ (далі -
зерно), за заліковою вагою в кількості,
яка визначається по фактичній
кількості зерна, що надійшло на
карточку поклажодавця і засвідчується
відповідними складськими документами,
а зерновий склад зобов'язується
прийняти таке зерно для зберігання на
визначених договором умовах і в
установлений строк повернути його
поклажодавцеві у стані, передбаченому
Договором.

Пунктом 3.1.5. Договору визначено, що не
пізніше наступного дня після прийняття
зерна на зберігання зерновий склад
зобов'язаний видати складські
документи на зерно.

На підтвердження прийняття зерна від
Аграрного фонду товариство з обмеженою
відповідальністю «Вітчизна» видало
складські квитанції на зерно від 01.12.2011
р. № 380886 та № 392053, які відповідно до п. 24
ст. 1 Закону України «Про зерно та ринок
зерна в Україні» та розділу 3 Положення
про обіг складських документів на
зерно, затвердженого наказом
Міністерства аграрної політики від
27.06.2003 р. № 198, є товаророзпорядчими
документами, що видається зерновим
складом власнику зерна як
підтвердження прийняття зерна на
зберігання та посвідчення наявності
зерна і зобов'язання зернового складу.
Підставою для видачі складської
квитанції на зерно є угода про
зберігання зерна, укладена між
зерновим складом та поклажодавцем, та
факт прийняття зерна на зберігання.

Таким чином, у період з 01.12.2011 р. по 31.12.2011
р. на зберіганні зернового складу
знаходилось 984,232 тонни гречки 3 класу 2011
року урожаю.

Відповідно до п. 4.4. Договору
поклажодавець відшкодовує витрати зі
зберігання зерна з моменту передачі
зерна поклажодавця на зберігання
зерновому складу на підставі актів
наданих послуг та розрахунку обсягів
коштів зберігання зерна як об'єкту
державного цінового регулювання.

Як вбачається з матеріалів справи,
товариство з обмеженою
відповідальністю «Вітчизна» надало
Аграрному фонду акти виконаних робіт з
розрахунками обсягів коштів
зберігання зерна за надані послуги
зберігання 984,232 тонни зерна гречки 3
класу 2011 року урожаю за період з 01.12.2013
р. по 31.12.2011р.

Виходячи з вищевикладеного та
враховуючи те, що відповідно до п. 4.3
Договору розмір відшкодування витрат
на зберігання за тонну за 30 календарних
днів становить 17,50 грн., зерновим
складом Аграрному фонду за даний
період було надано послуги зі
зберігання зерна на загальну суму 17224,06
грн.

Отже, відповідач в порушення умов
Договору не розрахувався за надані
послуги зі зберігання, у зв'язку з чим у
останнього виникла заборгованість
перед товариством з обмеженою
відповідальністю «Вітчизна» у розмірі
17224,06 грн.

Відповідно до статті 9 Закону України
«Про державну підтримку сільського
господарства України» Аграрний фонд є
державною спеціалізованою установою,
уповноваженою Кабінетом Міністрів
України проводити цінову політику в
агропромисловій галузі економіки
України. Аграрний фонд є бюджетною
організацією, має свій кошторис,
рахунки та здійснює неприбуткову
діяльність в межах, визначених цим
Законом. Аграрний фонд
підпорядковується, є підзвітним та
підконтрольним центральному органу
виконавчої влади, що реалізує державну
аграрну політику, політику у сфері
сільського господарства.

Підпунктом 9.3.4. пункту 9.3. статті 9
Закону України «Про державну підтримку
сільського господарства України»
встановлено, що утримання Аграрного
фонду здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету в межах кошторису,
затвердженого центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної аграрної
політики, політики у сфері сільського
господарства.

Пунктом 15 Положення про Аграрний фонд,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 06.07.2005 р. № 543
передбачено, що Аграрний фонд
утримується за рахунок коштів
державного бюджету у межах кошторису,
затвердженого Міністром аграрної
політики та продовольства та погоджено
з Мінфіном.

16.07.2014 р. між публічним акціонерним
товариством «Аграрний фонд» (далі -
новий кредитор) та товариством з
обмеженою відповідальністю «Вітчизна»
(далі - первісний кредитор) було
укладено договір про відступлення
права вимоги № 372-05/14.

На підставі ст. 514 Цивільного кодексу
України до нового кредитора переходять
права первісного кредитора у
зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Так, відповідно до умов договору про
відступлення права вимоги від 16.07.2014 р.
№ 372-05/14 позивач отримав право
вимагати від відповідача належного
виконання всіх зобов'язань за
договором складського зберігання
зерна від 22.04.2011 р. № 170/11, а саме
вимагати оплату грошового боргу
(грошового зобов'язання) у сумі 17224,06
грн.

Відповідно до норм цивільного
законодавства та умов договору про
відступлення права вимоги від 16.07.2014 р.
№ 372-05/14 заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом з обов'язковим повідомленням
про це боржника.

22.07.2014 р. позивач направив на адресу
відповідача вимогу про сплату боргу.
18.08.2014 р. відповідач листом підтвердив
наявну заборгованість, однак зазначив,
не має можливості здійснити оплату у
зв'язку з відсутністю фінансування.

Таким чином, станом на дату розгляду
справи заборгованість відповідача
перед позивачем становить 17224,06 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню з огляду на
наступне.

Внаслідок укладення договору між
сторонами згідно зі ст. 11 Цивільного
кодексу (Далі - ЦК) України, виникли
цивільні права та обов'язки.

Відповідно до положень статті 193
Господарського кодексу (далі - ГК)
України до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття
договору, яким є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови
(пункти) визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ст. 628 ЦК
України).

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530
Цивільного кодексу України, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. Зміна ціни після
укладення договору допускається у
випадках і на умовах, встановлених
договором.

Згідно зі ст. 527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 936 ЦК України за
договором зберігання одна сторона
(зберігач) зобов'язується зберігати
річ, яка передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Договором зберігання, в якому
зберігачем є особа, що здійснює
зберігання на засадах підприємницької
діяльності (професійний зберігач), може
бути встановлений обов'язок зберігача
зберігати річ, яка буде передана
зберігачеві в майбутньому.

В силу положень ч. 1 ст. 946 ЦК України
плата за зберігання та строки її
внесення встановлюються договором
зберігання.

Враховуючи вищезазначене, факт
наявності основної заборгованості за
договором у відповідача перед
позивачем в розмірі 17224,06 грн. належним
чином доведений, документально
підтверджений і визнаний відповідачем,
тому позовні вимоги визнаються судом
обґрунтовані та такими, що підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку, що заявлені позивачем вимоги
щодо стягнення з відповідача
заборгованості є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий
збір покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державної спеціалізованої
бюджетної установи Аграрний фонд (01001,
м. Київ, вул. Бориса Грінченка, буд. 1, код
33642855) з будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення, на користь публічного
акціонерного товариства "Аграрний
фонд" (01001, м. Київ, вул. Бориса Грінченка,
буд. 1, код 38926880) 17224 (сімнадцять тисяч
двісті двадцять чотири) грн. 06 коп.
заборгованості та 1827 (одну тисячу
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
судового збору.

Повне рішення складено 13.10.2014 р.

Суддя
О.Г. Удалова