ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2014 р.Справа № 922/3329/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Цірук
О.М.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії
"Харківобленерго", м. Харків до
Комунального підприємства "Харківські
теплові мережі" про стягнення 6105,20
грн. за участю представників сторін:

позивача - Квіцінська А.І. (дов. №
01-42юр/4812 від 12.05.2014 р.)

відповідача - Ващенко Т.Д. (дов. № 38-4055/391
від 27.10.2010 р.)

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського
суду з позовом до КП "Харківські
теплові мережі" про стягнення боргу у
розмірі 6105,20 грн., яка складається з 6105,20
грн. інфляційних втрат. Обґрунтовуючи
позовні вимоги, позивач посилається на
ч. 2 ст. 625 ЦК України та просить стягнути
інфляційні нарахування, у зв'язку з
простроченням виконанням відповідачем
грошових зобов'язань по оплаті своєї
заборгованості перед позивачем за
договором про постачання електричної
енергії № 702 від 31.03.2010 р. Судові витрати
позивач просить покласти на
відповідача.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 11.08.2014 р. за
вищевказаним позовом було порушено
провадження у справі № 922/3329/14, розгляд
якої призначено у судовому засіданні
на 17 вересня 2014 р. о 10:15.

У судовому засіданні, призначеному на
17.09.2014 року було оголошено перерву до
12:30 від 01 жовтня 2014 р. та у судовому
засіданні 01.10.2014 р. було оголошено
перерву до 10:00 02 жовтня 2014 р. Після
перерви судове засідання поновлено та
продовжено у тому ж складі суду.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримує позовні вимоги у
повному обсязі.

Представник відповідача проти
позовних вимог заперечує з підстав,
викладених у відзиві на позов наданому
до суду та залученому до матеріалів
справи. Зокрема посилаючись на надані
роз'яснення у пункті 3.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань",
відповідач вказує на безпідставність
здійснених позивачем інфляційних
нарахувань на сплачену у квітні 2014 р.
електричну енергію з застосуванням
індексу інфляції за квітень 2014 р.

Присутні у судовому засіданні учасники
судового процесу пояснили, що ними
надані всі документи, які необхідні для
розгляду справи по суті.

Враховуючи те, що норми ст.38
Господарського процесуального кодексу
України, щодо права господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.
129 Конституції України визначає одним з
принципів судочинства свободу в
наданні сторонами суду своїх доказів і
у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень створені належні умови
для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, суд
дійшов висновку про достатність в
матеріалах справи доказів та
можливість розгляду справи за наявними
у справі матеріалами і документам.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позов, дослідивши
матеріали справи та заслухавши
пояснення представників сторін,
всебічно та повно дослідивши надані
учасниками судового процесу докази,
суд встановив наступне.

31 березня 2010 року між Акціонерною
компанією "Харківобленерго" (позивач)
та Комунальним підприємством
"Харківські теплові мережі"
(відповідач) було укладено договір про
постачання електричної енергії № 702,
пролонгований відповідно до п. 9.5 на 2014
рік.

Відповідно до Закону України "Про
електроенергетику" від 08.06.2000 року №
1812-ІІІ та "Правил користування
електричною енергією", затвердженими
Постановою НКРЕ України від 31.07.1996 р. №
28 (зі змінами та доповненнями від 25.12.2008
року), договір на користування
електричною енергією є основним
документом, який регламентує відносини
між постачальником електричної
енергії за регульованим тарифом і
споживачем та визначає зміст правових
відносин, прав та обов'язків сторін.

Умовами договору позивач
(постачальник) зобов'язався постачати
відповідачеві (споживачу) електричну
енергію, як різновид товару в обсягах,
визначених відповідно до п.2.2.2.
договору. Відповідач, в свою чергу,
зобов'язався відповідно до "Правил
користування електричною енергією"
(надалі Правила) та п. 2.3.3 Договору,
проводити своєчасну оплату
використаної електричної енергії
відповідно до чинних тарифів.

Як свідчать матеріали справи, позивач,
як постачальник електричної енергії за
договором, виконав свої зобов'язання по
договору, здійснивши відпуск
електричної енергії спожитої
відповідачем у березні 2014 року.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України визначає договір як
домовленість двох або більше сторін, що
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу
України встановлено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
відлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 5 додатка 2 до Договору
визначено, що остаточний розрахунок
споживача за електричну енергію,
спожиту протягом розрахункового
періоду, здійснюється на підставі
рахунку, який виставляється
постачальником електричної енергії на
основі даних про фактичне споживання
електричної енергії. Даним пунктом
також передбачено, що споживач повинен
отримати рахунок на оплату електричної
енергії. Цей рахунок має бути оплачений
протягом 5 операційних днів з дня його
отримання.

Відповідачем протягом березня 2014р.
спожита електрична енергія, рахунок на
оплату якої був виставлений позивачем
та виданий представнику відповідача
згідно книги реєстрації 04.04.2014 року.

Проте відповідач, в порушення приписів
чинного законодавства та умов
укладеного між сторонами договору,
взяті на себе зобов'язання за договором
належним чином не виконав, за отриману
електроенергію розрахувався не
своєчасно, а саме: по рахунку за
березень 2014 р., який виставлений 04.04.14 р.
заборгованість була частково сплачена
14.04.2014 р. на суму 1500000,00 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 3509 та остаточно погашена
заборгованість була 15.04.2014 р. на суму
1000000,00 грн., що підтверджується
платіжним дорученням № 3602.

У зв'язку із несвоєчасним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань по
оплаті електричної енергії позивачем
за 4 дні прострочення оплати рахунку за
спожиту у березні 2014 р. електричну
енергію нараховано індекс інфляції у
розмірі 6105,20 грн., що і стало підставною
звернення з відповідним позовом до
суду.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить з
наступного.

Відповідно до статей 11, 626 Цивільного
кодексу України договір є підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно із ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до п. 6 додатку № 2 "Порядок
розрахунків" до договору про
постачання електричної енергії,
сторони погодили, що у разі
несвоєчасної оплати обумовлених даним
додатком нарахувань, позивач проводить
відповідачеві нарахування за весь час
прострочення, у тому числі за день
оплати, пені у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період,
за який здійснюється нарахування, від
суми боргу, та 3% річних з прострочення
суми. При цьому сума грошового
зобов'язання за цим договором повинна
бути оплачена відповідачем з
урахуванням встановленого індексу
інфляції.

З наявних в матеріалах справи доказів
вбачається, що відповідачем були
порушені зобов'язання в частині
своєчасної оплати послуг з отриману
електроенергію, що призвело до
прострочення виконання зобов'язання
відповідачем на чотири дні.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.2. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України" № 14 від 17.12.2013 "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань"
інфляційні нарахування на суму боргу,
сплата яких передбачена частиною
другою статті 625 ЦК України, є способом
захисту майнового права та інтересу,
який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення в їх сплаті.

Крім того, сплата трьох процентів
річних від простроченої суми (якщо
інший їх розмір не встановлений
договором або законом), так само як й
інфляційні нарахування, є способом
захисту майнового права та інтересу
кредитора шляхом отримання від
боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

Індекс інфляції - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть
враховуватися рекомендації щодо
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ,
викладені в листі Верховного Суду
України від 03.04.1997 № 62-97р.

Згідно зазначеного листа, а також
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України № 01-06/928/2012
від 17.07.2012 індекс розраховується не на
кожну дату місяця, а в середньому на
місяць і здійснюється шляхом множення
суми заборгованості на момент її
виникнення на сукупний індекс інфляції
за період прострочення заборгованості.
При цьому сума боргу, яка сплачується з
1 по 15 день відповідного місяця,
індексується з врахуванням цього
місяця, а якщо сума боргу сплачується з
16 по 31 день місяця, розрахунок
починається з наступного місяця.
Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця.

З наданого позивачем розрахунку
інфляційних втрат та додатково наданих
пояснень, вбачається, що нарахування
інфляційних здійснені за 4 дні
прострочення зобов'язання.

Водночас, позивачем при здійснені
інфляційних нарахувань не враховано,
що індекс розраховується не на кожну
дату місяця, а в середньому на місяць,
тому умовно слід враховувати, що сума,
внесена в період з 1 по 15 число
відповідного місяця, індексується з
врахуванням даного місяця, а якщо з 16 по
31 число, то розрахунок починається з
наступного місяця.

За таких обставин неправомірним є
нарахування інфляційних втрат за ті
періоди, в яких нарахування здійснено
на заборгованість, що існувала в
відповідному місяці менше, ніж 15 днів, а
тому суд відмовляє в задоволенні
позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по оплаті судового збору
покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. ст. 1, 4, 12, 33, 38, 79, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Повне рішення складено 06.10.2014 р.

Суддя М.І. Шатерніков