м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/14596/14 02.10.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Промислово-технологічна компанія
"Укргазкомплект"до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Європейські технології послуг"про
визнання договору недійснимСуддя
Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Кандаурова А.П. (дов. б/н
від 14.07.2014 року)від відповідача не
з'явився

Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні 02 жовтня 2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою
відповідальністю
"Промислово-технологічна компанія
"Укргазкомплект" (надалі по тексту -
позивач) звернулося до Господарського
суду міста Києва з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Європейські
технології послуг" (надалі по тесту -
відповідач) про визнання договору № 18
від 20.04.2012 року недійсним, а також
просить суд покласти на відповідача
судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
укладений між сторонами Договір № 18
від 20.04.2012 року не відповідає нормам
чинного законодавства України, а саме:
відповідач не мав права укладати такий
договір з огляду на відсутність
ліцензії та державної реєстрації
відповідного виду діяльності.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 21.07.2014 року порушено
провадження у справі № 910/14596/14, розгляд
справи призначено на 19.08.2014 року.

15.08.2014 року через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
відповідача надійшов відзив на позовну
заяву, відповідно до якого відповідач
заперечував проти заявлених позовних
вимог з огляду на те, що відсутність
запису щодо можливості здійснення ним
певного виду діяльності не тягне за
собою визнання договору недійсним.

19.08.2014 року через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшли документи на
виконання вимог ухвали суду.

Розпорядженням В.о. Голови
Господарського суду міста Києва від
19.08.2014 року справу № 910/14596/14 передано
для розгляду судді Гулевець О.В., у
зв'язку з перебуванням судді Стасюка
С.В. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 19.08.2014 року суддя Гулевець О.В.
прийняла справу № 910/14596/14 до свого
провадження, розгляд справи призначено
на 02.10.2014 року.

Розпорядженням В.о. Голови
Господарського суду міста Києва від
29.09.2014 року справу № 910/14596/14 передано
для розгляду судді Стасюку С.В., у
зв'язку з його виходом з відпустки.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 29.09.2014 року суддя Стасюк С.В.
прийняв справу № 910/14596/14 до свого
провадження, розгляд справи призначено
відповідно до ухвали Господарського
суду міста Києва від 19.08.2014 року.

В судове засідання 02.10.2014 року з'явився
представник позивача та надав усні
пояснення по суті спору, відповідно до
яких підтримав заявлені позовні
вимоги.

В судове засідання представник
відповідача не з'явився, у відзиві на
позовну заяву, поданому до відділу
діловодства Господарського суду міста
Києва 15.08.2014 року проти задоволення
позовних вимог заперечував та просив
здійснювати розгляд справи за його
відсутності.

Розглянувши подані сторонами
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, суд -

ВСТАНОВИВ:

20.04.2012 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю
"Промислово-технологічна компанія
"Укргазкомплект" (замовник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Європейські
технології послуг" (виконавець)
укладено договір № 18 (надалі - Договір).

Згідно з пунктом 1.1 Договору замовник
доручає, а виконавець зобов'язується
провести роботи з розробки керівництв
з експлуатації, паспортів та
декларацій на регулятори тиску газу,
стабілізатори тиску газу, фільтра газу,
теплообмінники, запобіжно-скидні
клапани виробництва "Pietro Fiorentini S.p.A"
Італія.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що за
виконання робіт згідно договору
замовник перераховує виконавцю суму в
розмірі договірної ціни 234 540,00 грн.

Відповідно до розділу 4 Договору
визначено, що підтвердженням виконання
робіт є підписаний сторонами акт
здачі-приймання робіт.

На виконання умов Договору відповідач
надав послуги на загальну суму 234 540,01
грн., що підтверджується наявними в
матеріалах справи актами
здачі-приймання робіт (надання послуг):
Акт № ОУ-0305-01 на суму 9 600,00 грн., Акт №
ОУ-1505-01 на суму 18 200,0 грн., Акт № ОУ-1805-01
на суму 28 300,00 грн., Акт № ОУ-2205-01 на суму
27 600,00 грн., Акт № ОУ-3005-10 на суму 32 400,00
грн., Акт № ОУ-2706-06 на суму 43 100,0 грн., Акт
№ ОУ-2706-05 на суму 26 500,00 грн., Акт №
ОУ-2706-04 на суму 16 400,00 грн., Акт № ОУ-2706-03
на суму 11 600,00 грн., Акт № ОУ-2706-02 на суму 5
740,00 грн., Акт № ОУ-1105-01 на суму 15 100,01 грн.

Позивач надані послуги оплатив
відповідачу в розмірі 239 490,00 грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями № 2710 від 31.05.2012 року на 65
700,00 грн., № 2747 від 02.07.2012 року
на 55 340,00 грн., № 2811 від 26.07.2012 року на 118
450,00 грн.

Відповідно до підписаного сторонами
звірку взаєморозрахунків від 31.12.2013
року заборгованість відсутня.

Позивач просить визнати
вищезазначений договір недійсним,
оскільки, на думку останнього,
відповідач не мав права укладати даний
Договір та надавати послуги,
передбачені пунктом 1.1 Договору, з
огляду на відсутність реєстрації
відповідного виду діяльності, що
вбачається з довідки з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України з інформацією щодо
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Європейські
технології послуг" та ненадання
останнім відповідної ліцензії при
укладанні Договору.

Відповідач проти позову заперечує з
огляду на те, що відсутність запису
щодо можливості здійснення ним певного
виду діяльності не тягне за собою
визнання Договору недійсним.

Оцінивши наявні в справі докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, суд
приходить до висновку, що заявлені
позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України передбачено, що однією
із підстав виникнення цивільних прав
та обов'язків є договори та інші
правочини.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу
України передбачає, що правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього
кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цивільного
кодексу України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до частини 1 статті 207
Господарського кодексу України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" підставу позову
становлять обставини, якими позивач
обґрунтовує свої позовні вимоги щодо
захисту права та охоронюваного законом
інтересу.

Заявляючи позов про визнання недійсним
договору, позивач має довести
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угод недійсними і
настанням відповідних наслідків.

Як на підставу для визнання Договору
недійсним позивач вказує на те, що під
час його укладення відповідач не надав
відповідну ліцензію, а також не мав
державної реєстрації відповідного
виду діяльності для надання послуг з
розробки технічних умов на продукцію
Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Промислово-технологічна компанія
"Укргазкомплект".

Вказані обставини, на думку позивача,
свідчать про неукладеність Договору з
огляду на недосягнення сторонами всіх
його істотних умов.

Відповідно до частини 1 статті 638
Цивільного кодексу України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

За змістом частини 3 статті 180
Господарського кодексу України при
укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Суд відзначає, що предметом
господарського договору є
господарські зобов'язання, за якими
боржник зобов'язаний вчинити на
користь кредитора певну дію або
утриматися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. Умови про
предмет договору повинні включати
визначення матеріального об'єкта
договірного зобов'язання, а саме:

- найменування (номенклатуру,
асортимент) товару, сутність та перелік
послуг, результат робіт;

- кількісні показники поставки
продукції, виконання робіт, надання
послуг;

- вимоги до їх якості, які визначаються
посиланням на відповідні державні
стандарти або на технічні умови, або
вимоги, яким має відповідати товар
(встановлюються у технічній
документації, зразках, еталонах). В
усякому разі товар, результати робіт,
послуг мають бути придатними для
використання у цілях, для яких вони
призначені.

Із матеріалів справи вбачається, що під
час укладення оспорюваного Договору
сторонами було погоджено всі істотні
умови, необхідні для даного виду
договору (договору надання послуг).

В той же час, не погодження сторонами
всіх істотних умов договору згідно
статей 180, 181 Господарського кодексу
України, статті 638 Цивільного кодексу
України, чого в даному випадку судом не
встановлено, може свідчити про
неукладеність такого договору, тобто
не породженням ним цивільних прав та
обов'язків, що виключає можливість
визнання судом такого правочину
недійсним.

Аналогічний висновок міститься в
пункті 8 постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009
року та пункті 2.6 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №11
від 29.05.2013 року "Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними".

Стаття 9 Закону України "Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності" містить
перелік видів господарської
діяльності, що підлягають
ліцензуванню, зокрема: 1) банківська
діяльність; 2) професійна діяльність на
ринку цінних паперів; 3) із надання
фінансових послуг; 4)
зовнішньоекономічна діяльність; 5)
діяльність у галузі телебачення і
радіомовлення; 6) діяльність у сфері
електроенергетики та використання
ядерної енергії; 7) діяльність у сфері
освіти; 9) виробництво і торгівля
спиртом етиловим, коньячним і плодовим,
алкогольними напоями та тютюновими
виробами; 10) діяльність у сфері
телекомунікацій; 11) будівельна
діяльність; 12) надання послуг з
перевезення пасажирів, вантажу
повітряним транспортом.

Таким чином, посилання позивача про те,
що відповідач не мав права укладати
спірний договір та надавати послуги
без відповідної ліцензії не
приймаються судом, оскільки для виду
робіт, що визначені Договором, законом
не визначено обов'язковість
ліцензування.

Більш того, відповідно до пункту 3.8.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 11 від
29.05.2013 року "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" цивільна правоздатність
юридичної особи, за загальним правилом,
є універсальною, тобто відповідна
особа здатна мати такі ж цивільні права
та обов'язки, як і фізична особа, крім
тих, які за своєю природою можуть
належати лише людині (частина перша
статті 91 Цивільного кодексу України), а
відтак вправі вчиняти будь-які не
заборонені законом правочини. Тому,
сама лише відсутність у статутних
документах чи в положеннях, якими
регулюється діяльність, зокрема,
суб'єктів господарювання, записів щодо
можливості здійснення ними певної
діяльності та, відповідно, вчинення тих
чи інших правочинів не тягне за собою
визнання таких правочинів за їх участю
недійсними.

Відтак, відсутність в довідці з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України записів щодо
можливості здійснення Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Європейські технології послуг" певних
видів діяльності не тягне за собою
визнання недійсним Договору,
укладеного за його участю.

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Таким чином, позивачем не доведено, а
судом не встановлено обставин з якими
положення статей 203, 215 Цивільного
кодексу України пов'язують можливість
визнання Договору недійсним.

За таких обставин, підстави для
задоволення позову Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Промислово-технологічна компанія
"Укргазкомплект" із викладених у ньому
підстав відсутні.

Відшкодування судових витрат
відповідно до статей 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються судом на
позивача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
статтями 4, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Промислово-технологічна компанія
"Укргазкомплект" відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 07.10.2014 року

Суддя
С.В.
Стасюк