номер провадження справи 10/65/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2014
Справа № 908/3112/14

за позовом: Концерну "Міські теплові
мережі" в особі філії Концерну "МТМ"
Орджонікідзевського району, м.
Запоріжжя

до: Товариства з обмеженою
відповідальністю науково-виробничою
фірмою "Запоріжспецекологія", м.
Запоріжжя

про визнання договору купівлі-продажу
теплової енергії в гарячій воді № 203587
від 01.04.2014р. укладеним

Суддя: Алейникова Т.Г.

Представники сторін:

від позивача - Білозерська К. О., на
підставі довіреності № 9133/27 від 30.12.2013
р.;

від відповідача - Кузнєцов Д.О., на
підставі довіреності б/н від 08.09.2014 р.;

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Розглядається позовна заява Концерну
"Міські теплові мережі" в особі філії
Концерну "МТМ" Орджонікідзевського
району, м. Запоріжжя до Товариства з
обмеженою відповідальністю
науково-виробничою фірмою
"Запоріжспецекологія", м. Запоріжжя про
визнання договору купівлі-продажу
теплової енергії в гарячій воді № 203587
від 01.04.2014р. укладеним.

Відповідно до Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду, затвердженого рішенням Ради
суддів України № 30 від 26.11.2010р.,
протоколом автоматичного розподілу
справи між суддями від 27.08.2014 р., справу
908/3112/14 передано на розгляд судді
Алейниковій Т.Г.

Ухвалою господарського суду від 27.08.2014
р. порушено провадження у справі №
908/3112/14. Справі присвоєно номер
провадження 10/65/14, її розгляд
призначено на 22.09.2014 р.

Представник відповідача у судове
засідання 22.09.2014 р. не з'явився, направив
відзив на позовну заяву, в якому проти
позову заперечував, а також направив
клопотання про відкладення розгляду
справи у зв'язку із неможливістю
прибуття представника.

У відповідності до ст. 22 ГПК України,
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Статтею 77 ГПК України встановлено, що
нез'явлення в судове засідання
представників сторін, інших учасників
судового процесу, є підставою для
відкладення розгляду справи в межах
строків, встановлених ст. 69 ГПК України.

У зв'язку із неявкою в судове засідання
представника відповідача та для
отримання всіх необхідних документів
по справі, судом було відкладено
розгляд справи на 08.10.2014 р. о 10 год. 30 хв.

У судовому засіданні 08.10.2014 р.
представник позивача підтримав свої
вимоги викладені в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні 08.10.2014 р. проти позову
заперечував та просив суд в
задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні 08.10.2014 р., розгляд
справи був закінчений, судом оголошено
лише вступну та резолютивну частини
рішення.

За клопотанням представників сторін
справа була розглянута без
застосування засобів технічної
фіксації судового процесу.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

23.06.2012 року, 14.09.2012 року, 03.01.2013, 09.04.2014
року Позивач надіслав Відповідачу
проект договору № 203394
„Купівлі-продажу теплової енергії в
гарячій воді для підписання.
Відповідач проекти договорів отримав,
що підтверджується підписом
уповноваженої особи у поштовому
повідомленні.

Відповідач відмовився від пропозиції
позивача та не уклав договір.

Кожна сторона має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу (п. 1 ст. 16 ЦК України).

Ч.1 п. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України
передбачає один зі способів захисту
цивільних прав та інтересів - визнання
права. Ст. 20 ГК України передбачає такий
захист права, як установлення
господарських правовідносин.

Укладення господарського договору є
обов'язковим для сторін, якщо він
заснований на державному замовленні,
виконання якого є обов'язком для
суб'єкта господарювання у випадках,
передбачених законом, або існує пряма
вказівка закону щодо обов'язковості
укладення договору для певних
категорій суб'єктів господарювання чи
органів державної влади або органів
місцевого самоврядування (п. З ст. 179 ГК
України).

Згідно норми ст. 1 ЗУ "Про
теплопостачання" теплова енергія -
товарна продукція, що виробляється на
об'єктах сфери теплопостачання для
опалення, підігріву питної води, інших
господарських і технологічних потреб
споживачів, призначена для
купівлі-продажу.

Законом України „Про теплопостачання"
також передбачено, що „Теплогенеруюча
організація має право постачати
вироблену теплову енергію
безпосередньо споживачу згідно з
договором купівлі-продажу" (п. 4 ст. 19
Закону).

Відпуск енергії без оформлення
договору енергопостачання не
допускається (п. 2 ст. 275 ГК України).

Згідно Правил користування тепловою
енергією затверджених Постановою КМУ
від 03.10.2007 № 1198 (надалі - Правила) -
правила користування тепловою
енергією визначають взаємовідносини
між теплопостачальними організаціями
та споживачами теплової енергії (п. 1
Правил).

Пунктом 3 Правил передбачено, що
споживач теплової енергії - це фізична
особа, яка є власником будівлі або
суб'єктом підприємницької діяльності,
чи юридична особа, яка використовує
теплову енергію відповідно до
договору.

Згідно з п. 4 Правил - користування
тепловою енергією допускається лише на
підставі договору купівлі - продажу
теплової енергії, укладеного між
споживачем і теплопостачальною
організацією.

Пунктом 14 Правил передбачений
обов'язок Споживача укласти з
теплопостачальною організацією
договір до початку подачі теплоносія
до системи теплоспоживання.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 24 ЗУ „Про
теплопостачання" серед основних
обов'язків Споживача теплової енергії
є своєчасне укладання договору з
Теплопостачальною організацією на
постачання теплової енергії.

Відповідно до ст. 322 ЦК України тягар
утримання майна покладається на
власника цього майна.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що
договір має містити усі суттєві умови.
На думку позивача, проект договору №
203587 від 01.04.2014 року містить усі суттєві
умови, передбачені чинним
законодавством для договору
купівлі-продажу.

Згідно п. 3 ст. 181 ГК України сторона, яка
одержала проект договору, у разі згоди
з його умовами, оформляє договір
відповідно до вимог частини першої
цієї статті і повертає один примірник
договору другій стороні або надсилає
відповідь на лист, факсограму тощо у
двадцятиденний строк після одержання
договору.

Відповідач в строки, передбачені даною
нормою, не надав відповіді на
пропозицію позивача та не повернув
належним чином укладеного договору.

Теплове навантаження на постачання
теплової енергії до приміщень
Відповідача, яке Позивач зазначив в
проекті договору (додаток № 1)
передбачене „Розрахунком теплового
навантаження на опалення" (вих. № 1320/14
від 12.03.2014 року) щодо об'єкту,
нежитлове-приміщення по вул. 40 років
Радянської України, буд. 92, прим. 33 та
„Розрахунком теплового навантаження
на опалення" (вих. № 1321/14 від 12.03.2014 року)
щодо об'єкту: нежитлове приміщення по
вул. 40 років Радянської України, буд. 86,
прим. 19.

Враховуючи вищевикладене, вивчивши
матеріали справи та заслухавши
пояснення та заперечення
представників сторін, суд вважає за
необхідне відмовити в задоволенні
позовних вимог, виходячи з наступного.

У позовній заяві позивач зазначив: «Ч. 1
п. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України
передбачає один із способів захисту
цивільних прав та інтересів - визнання
права. Ст. 20 ГК України передбачає такий
спосіб захисту права, як установлення
господарських правовідносин.

Ґрунтуючись на наведених положеннях,
позивач просить суд визнати догорів
між Концерном «МТМ» в особі філії
Концерну «МТМ» Орджонікідзевського
району та товариством з обмеженою
відповідальністю науково - виробничою
фірмою «Запоріжспецекорлогія» №203587
від 01 квітня 2014 року «купівлі-продажу
теплової енергії укладеним в
запропонованій позивачем редакції.

Позивач зазначає, що у разі, якщо одна
із сторін ухиляється від укладення
договору, інша сторона має право
звернутися до суду з позовом про
спонукання укласти договір. При цьому
позивач посилається на ст. 649 ЦК
України.

Тобто, позивач у позові сам зазначає, що
у ситуації яка склалася слід
звертатись з позовом до суду про
спонукання укласти договір. Але не
дивлячись на це позивач просить суд
визнати договір укладеним.

Статтею 16 Цивільного кодексу України
передбачені способи захисту цивільних
прав та інтересів. Дана норма
кореспондується з положеннями статті 20
Господарського кодексу України, якими
визначено, що держава забезпечує
захист прав та законних інтересів
суб'єктів господарювання та споживачів
у спосіб та порядок, що визначається
цим Кодексом та іншими законами
України. Права та законні інтереси
зазначених суб'єктів захищаються
шляхом: визнання наявності або
відсутності прав; визнання повністю
або частково недійсними актів органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемляють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом;
відновлення становища, яке існувало до
порушення прав та законних інтересів
суб'єктів господарювання; припинення
дій, що порушують право або створюють
загрозу його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом.

Особа, чиї права порушені може
скористатися не будь - яким, а цілком
конкретним способом захисту свого
права. Частіше за все спосіб захисту
порушеного права прямо визначається
спеціальним законом, який регламентує
конкретні цивільні правовідносини.

Захист майнового або немайнового права
чи законного інтересу відбувається
шляхом прийняття судом рішення про
примусове виконання відповідачем
певних дій або зобов'язання утриматись
від їх вчинення.

Примусовий порядок укладення
господарських договорів за рішенням
суду регулюється ст. 187 Господарського
кодексу України та ст. 649 Цивільного
кодексу України, виходячи зі змісту
яких і принципу свободи укладення
договору, переддоговірні спори
поділяються на спори про спонукання до
укладення договору, якщо одна з сторін
ухиляється від його укладення, та на
спори з умов договору, коли сторони не
врегулювали розбіжності щодо умов
договору.

Згідно із ч.ч. 3, 6 ст. 179 ГК України
укладення господарського договору є
обов'язковим для сторін, якщо він
заснований на державному замовленні,
виконання якого є обов'язком для
суб'єкта господарювання у випадках,
передбачених законом, або існує пряма
вказівка закону щодо обов'язковості
укладення договору для певних
категорій суб'єктів господарювання чи
органів державної влади або органів
місцевого самоврядування; суб'єкти
господарювання, які забезпечують
споживачів, зазначених у частині
першій цієї статті, електроенергією,
зв'язком, послугами залізничного та
інших видів транспорту, а у випадках,
передбачених законом, також інші
суб'єкти зобов'язані укладати договори
з усіма споживачами їхньої продукції
(послуг). Законодавством можуть бути
передбачені обов'язкові умови таких
договорів.

Отже, за законом можливе спонукання до
укладення договору за рішенням суду за
умови виникнення переддоговірного
спору з таких підстав: укладення
договору необхідно у сфері державних
закупівель; обов'язковість укладення
договору прямо передбачена законом;
укладення договору випливає з
попереднього договору; укладення
договору передбачене будь-яким іншим
договором; укладення договору випливає
з умов мирової угоди, затвердженої
судом.

В ст. 84 ГПК України зазначено, що в
резолютивній частині вказується
рішення з кожної спірної умови
договору, а у спорі про спонукання
укласти договір - умови на яких сторони
зобов'язані укласти договір, з
посиланням на поданий позивачем проект
договору. Зважаючи на викладене чинне
законодавство не передбачає такого
способу захисту порушеного права, як
визнання договору укладеним.

Статтею 181 Господарського кодексу
України встановлений загальний
порядок укладення господарських
договорів. Господарський договір за
загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками.
Допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів. За наявності заперечень
щодо окремих умов договору сторона, яка
одержала проект договору, складає
протокол розбіжностей, про що робиться
застереження у договорі, та у
двадцятиденний строк надсилає другій
стороні два примірники протоколу
розбіжностей разом з підписаним
договором. Сторона, яка одержала
протокол розбіжностей до договору,
зобов'язана протягом двадцяти днів
розглянути його, в цей же строк вжити
заходів для врегулювання розбіжностей
з другою стороною та включити до
договору всі прийняті пропозиції, а ті
розбіжності, що залишились
неврегульованими, передати в цей же
строк до суду, якщо на це є згода другої
сторони (частини 1, 4 і 5 статті 181
Господарського кодексу України).

Позивач у позові у якості направлення
проекту договору посилається на лист
вих. №381/09 від 04 квітня 2014 року (а.с. 23) та
рекомендоване повідомлення про
вручення поштового відправлення (а.с.
24).

Відповідач, звертає увагу суду на те, що
його підприємство не отримувало
проекту договору. Також відповідач
зазначає, що у поштовому відправленні
від 04 квітня 2014 року був вкладений лише
лист №381/09, а проектів договорів не
було. Отже, в матеріалах справи не
міститься доказів того, що позивач
направляв підприємству відповідача
проект договору.

На лист №381/09 відповідач відповів тим,
що у нього немає потреби в укладенні з
Концерном «Міські теплові мережі» в
особі філії концерну «Міські теплові
мережі» Орджонікідзевського району
договору купівлі-продажу теплової
енергії. В своєму листі відповідач
також просив відключити його
приміщення від опалювальної системи до
початку опалювального сезону.

З урахуванням вищевикладеного можна
дійти висновку, що позивач не
дотримався порядку укладення
договорів, визначеного ст. 181ТК України.

Відповідно до ст. 180 Господарського
кодексу України при укладанні
господарського договору сторони
зобов'язані у будь-якому випадку
узгодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Відповідно до частини 2 статті 179
Господарського кодексу України,
Кабінет Міністрів України,
уповноважені Президентом України
міністерства, інші центральні органи
виконавчої влади можуть рекомендувати
суб'єктам господарювання орієнтовні
умови господарських договорів
(примірні договори), а у визначених
законом випадках -затверджувати типові
договори.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 ГК України,
укладення господарських договорів на
основі примірних і типових договорів
повинно здійснюватися з додержанням
умов, передбачених статтею 179 цього
Кодексу, не інакше як шляхом викладення
договору у вигляді єдиного документа,
оформленого згідно з вимогами статті 181
цього Кодексу та відповідно до правил,
встановлених нормативно-правовими
актами щодо застосування примірного
або типового договору.

Отже, проект договору повинен бути
розроблений та відповідати типовому
договору, який затверджений Кабінетом
Міністрів України. Тобто законодавець
(ст. 179 ГК України) забороняє відступати
від змісту типового договору. Сторони
наділені правом тільки конкретизувати
його умови. При цьому повинні бути
дотримані умови, які забезпечують
захист кінцевих споживачів послуг

Відповідно до статті 181 ГК України у
разі якщо сторони не досягли згоди з
усіх істотних умов господарського
договору, такий договір вважається
неукладеним (таким, що не відбувся).

Статтею 638 ЦК України передбачено, що
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Згідно з ст.526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону та договору.

Відповідач в судовому засіданні проти
позову заперечував та надав до суду
письмовий відзив.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини, викладені у справі
позивачем не були підтверджені
належним чином та були повністю
спростовані належними доказами
наданими до суду відповідачем.

Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

З урахуванням викладеного,
проаналізувавши надані докази, суд
відмовляє в задоволенні позову
Концерну "Міські теплові мережі" в
особі філії Концерну "МТМ"
Орджонікідзевського району, м.
Запоріжжя до Товариства з обмеженою
відповідальністю науково-виробничою
фірмою "Запоріжспецекологія", м.
Запоріжжя про визнання договору
купівлі-продажу теплової енергії в
гарячій воді № 203587 від 01.04.2014р.
укладеним.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» - судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подасться до суду; ставка судового
збору за подання до господарського
суду позовної заяви майнового
характеру встановлюється 2 % від ціни
позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір покладається повністю на
позивача, внаслідок неправильних дій
якого виник спір у суді.

Керуючись ст. 44, 49, 82, 84, ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Концерну
"Міські теплові мережі" в особі філії
Концерну "МТМ" Орджонікідзевського
району, м. Запоріжжя до Товариства з
обмеженою відповідальністю
науково-виробничою фірмою
"Запоріжспецекологія", м. Запоріжжя
відмовити.

Суддя
Т.Г. Алейникова

Рішення підписане 10.10.2014 р.