ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2014 р.
Справа № 920/137/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя
Ільїн О.В. , суддя Россолов В.В.

при секретарі Голозубовій О.І.,

за участю представників :

позивача - Єфременко О.О., за
довіреністю №14-88 від 18.04.2014 року,

відповідача - Шило О.В., за довіреністю
№335 від 03.02.2014 року,

розглянувши апеляційну скаргу
відповідача- ТОВ "Шосткинське
підприємство "Харківенергоремонт" (вх.
№2339 С/1-42), апеляційну скаргу
позивача-ПАТ НАК "Нафтогаз України"
(вх.2346 С/1-42) на рішення Господарського
суду Сумської області від 17.07.14 у справі
№ 920/137/14

за позовом ПАТ НАК "Нафтогаз України"

до ТОВ "Шосткинське підприємство
"Харківенергоремонт"

про стягнення 18 432 604,50 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Сумської
області від 17 липня 2014 року (суддя
Рунова В.В.), позов задоволено частково.
Клопотання відповідача про зменшення
розміру штрафних санкцій -
задовольнити частково. Зменшено розмір
штрафних санкцій (7% штрафу та пені) на
30%. Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шосткинське
підприємство "Харківенергоремонт" (41100,
Сумська область, м.Шостка,
вул.Гагаріна,1, ід. код 34113412) на користь
Публічного акціонерного товариства
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул.
Б.Хмельницького, 6; ід. код 200779,49
грн. заборгованості за договором
купівлі - продажу природного газу від
30.09.2011р. №14/2521/11, в тому числі: 15710106,27 грн.
основного боргу, 684308,83 грн. пені, 399880,23
грн. 7% штрафу, 46548,98 грн. інфляційних
збитків, 414325,18 грн. трьох відсотків
річних; а також витрати по сплаті
судового збору в даній справі у сумі 73080
грн. У задоволенні позову в частині
стягнення 184332,59 грн. пені та 528449,97 грн. 7%
штрафу - відмовлено. Заяву відповідача
про розстрочення виконання рішення -
задоволено частково. Розстрочено
виконання рішення на 6 місяців шляхом
сплати рівномірними щомісячними
платежами.

Відповідач з вказаним рішенням суду
першої інстанції не погодився,
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
при його прийняті, просить його
скасувати в частині стягнення пені в
розмірі 684308,83 грн та 7% штрафу в розмірі
399880,23 грн. Просить прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" в частині стягення
пені в розмірі 684 308,83 гривень та 7%
штрафу в розмірі 399880,23 гривень
відмовити, розстрочити виконання
рішення на 36 місяців шляхом сплати
рівномірнити щомісячними платежами.

Позивач також з вказаним рішенням суду
першої інстанції не погодився,
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
при його прийняті, просить скасувати
рішення Господарського суду Сумської
області від 17.07.2014 у справі №920/137/14 в
частині відмовити у стягненні 184332,59
грн.-пені та 528449,97 грн.- 7% штрафу та
розстроченням виконання рішення на 6
місяців.

В оскарженій частині прийняти нове
рішення, яким стягнути з ТОВ
"Шосткинське підприємство
"Харківенергоремонт" на користь ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" 184332,59 грн -пені та
528449,97 грн.- 7% штрафу, та відмовити ТОВ
"Шосткинське підприємство
"Харківенергоремонт" в розстроченні
виконання рішення на 6 місяців.

15 вересня 2014 року від відповідача
надійшов відзив (вх.№7704), в якому
останній просить апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» залишити без
задоволення.

У судове засідання, яке відбулось 15
вересня 2014 року, з'явились належні
представники сторін, які підтримали
свої правові позиції по справі.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційних скаргах доводи
сторін, перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлення обставин справи та
відповідність їх наданим доказам,
повторно розглянувши справу у
відповідності до вимог статті 101 ГПК
України, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
зазначає про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
30.09.2011 року між позивачем - Національною
акціонерною компанією "Нафтогаз
України" та відповідачем - ТОВ
"Шосткинське підприємство
"Харківенергоремонт" було укладено
договір купівлі - продажу природного
газу №14/2521/11.

Відповідно до п.1.1 Договору №14/2521/11
позивач зобов'язувався передати
відповідачу природний газ для
виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами, а
відповідач - прийняти та оплатити
поставлений природний газ.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 цього Кодексу, тобто
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки, зокрема, з договорів
та інших правочинів.

Договір № 14/2321/11 від 30.09.2011р. за своєю
правовою природою є договором купівлі -
продажу, підписаний повноважними
представниками сторін, відповідає
вимогам, передбаченим ст. ст. 628, 639, 837
Цивільного кодексу України щодо змісту
та форми договору, не розірваний
сторонами та не визнаний недійсним в
судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема, відповідно до актів
прийому-передачі природного газу,
позивач з жовтня 2011 року - грудня 2012
року передав відповідачу, а відповідач
прийняв природний газ на загальну суму
16270336,80 грн. (а.с.22-26).

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу
України передбачено обов'язок покупця
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Відповідно до п. 6.1 договору №14/2521/11
оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14 - го числа місяця наступного за
місяцем поставки.

Відповідач свої зобов'язання не
виконав у повному обсязі і заборгував
відповідачу за газ 15710106,27 грн. (а.с.9-10, 11,
12).

Заборгованість за газ у розмірі 15710106,27
грн. підтверджується також актом
звірки взаємних розрахунків, що був
складений та підписаний сторонами
(а.с.104).

Зазначені обставини стали підставою
для звернення позивача до
Господарського суду Сумської області з
вимогою про стягнення вищезазначеної
суми заборгованості з відповідача.

Рішенням Господарського суду Сумської
області від 17 липня 2014 року з огляду на
непогашення відповідачем боргу було
вирішено стягнути з останнього 15710106,27
грн. В той же час, суд першої інстанції з
огляду на строки позовної давності
визнав обгрунтовним розмір штрафних
санкцій виключно лише у сумі 977584,04 грн.
пені, та 571257,47 грн. 7% штрафу. Одночасно
суд частково задовольнив клопотання
відповідача про зменшення розміру
штрафних санкції (зменшивши на 30%)
стягнувши з відповідача 684308,83 грн. пені
та 399880,23 грн. 7% штрафу. Крім цього,
Господарський суд Сумської області
дійшов висновку про часткове
задоволення заяви відповідача про
розстрочку виконання рішення,
розстрочивши виконання рішення у даній
справі на 6 місяців шляхом сплати
рівномірними щомісячними платежами.

Позивач з даною позицією суду не
погоджується, вважає, що судом було
неправомірно відмовлено у стягненні
184332,59 грн. пені та 528449,97 грн. 7% штрафу так
і здійснено розстрочення виконання
рішення.

В той же час, відповідач також не
погоджується з позицією суду, зазначає
про скрутне матеріальне становище, при
цьому вказує, що позивачем пред'явлено
до стягнення надмірно великий розмір
штрафних санкцій, у зв'язку з чим,
просить відмовити позивачу в стягненні
пені у розмірі 684308,83 грн. та 399880,23 грн. 7%
штрафу. В той же час просить суд
розстрочити виконання рішення на 36
місяців шляхом сплати рівномірними
щомісячними платежами.

Дослідивши доводи викладені в
апеляційній скарзі позивача стосовно
неправомірного відмовлення у
стягненні 184332,59 грн. пені та 528449,97 грн. 7%,
колегія суддів вважає, що вони є
необґрунтованими, та не спростовують
висновків Господарського суду
Сумської області враховуючи наступне.

Як передбачено статтею 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного Кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України
передбачає, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до вимог статті 629
Цивільного кодексу України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
- частина 1 статті 530 Цивільного кодексу
України.

У відповідності до вимог статей 4-3, 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна надати
докази в обґрунтування своїх вимог або
заперечень.

Матеріалами справи підтверджується, що
відповідач не надав суду доказів
оплати заборгованості за договором
купівлі - продажу природного газу
30.09.2011р. №142521/11 у сумі 15710106,27 грн.

Таким чином, з огляду на зазначене, суд
першої інстанції дійшов правомірного
висновку про наявність заборгованості
відповідача перед позивачем за
договором купівлі - продажу природного
газу 30.09.2011р. №142521/11 у сумі 15710106,27 грн., у
зв'язку з чим задовольнив позовні
вимоги в частині стягнення цієї суми.

В той же час, статтею 610 Цивільного
кодексу України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно з п.3 ч.1 статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

У відповідності до статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.
Суб'єктами права застосування штрафних
санкцій є учасники відносин у сфері
господарювання, зазначені у статті 2
цього Кодексу.

Згідно ч. 1, 3 статті 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 статті 550 Цивільного
кодексу України право на неустойку
виникає незалежно від наявності у
кредитора збитків, завданих
невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Так пунктом 7.2 договору №14/2521/11
передбачено, що у разі порушення
покупцем умов п.6.1 договору, покупець
зобов'язується у безспірному порядку
сплатити пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період,
за який сплачується пеня, від суми
простроченного платежу за кожен день
простроченого платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7% від суми
простроченого платежу. Пеня
сплачується протягом 3 (трьох)
банківських днів з моменту отримання
покупцем вимоги продавця.

Відповідач свої зобов'язання у
встановлені строки не виконав, борг за
отриманий природний газ не сплатив у
повному обсязі, тому позивачем було
нараховано відповідачу пеню у розмірі
1161916,63 грн. та 7% штрафу у розмірі 1099707,44
грн.

Відповідно до статті 256 Цивільного
кодексу України позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Частиною 2 статті 258 Цивільного кодексу
України передбачено спеціальну
позовну давність в один рік до вимог
про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 260 Цивільного кодексу України
передбачено, що позовна давність
обчислюється за загальними правилами
визначення строків, встановлених
Цивільним кодексом України. Порядок
обчисленні позовної давності не може
бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. 5 статті 261 Цивільного
кодексу України за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання. За
зобов'язаннями, строк виконання яких не
визначений або визначений моментом
вимоги, перебіг позовної давності
починається від дня, коли у кредитора
виникає право пред'явити вимогу про
виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Відповідно до ч.4 статті 51
Господарського процесуального кодексу
України процесуальна дія, для якої
встановлено строк, може бути вчинена до
24-ї години останнього дня строку. Якщо
позовну заяву, відзив на позовну заяву,
заяву про перегляд рішення та інші
документи здано на пошту чи телеграф до
24-ї години останнього дня строку, строк
не вважається пропущеним.

Пунктом 4.3 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29
травня 2013 року N10 "Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарський
спорів" з наступними змінами та
доповненнями господарським судам
роз'яснено, що якщо відповідно до
чинного законодавства або договору
неустойка (пеня) підлягає стягненню за
кожний день прострочення виконання
зобов'язання, позовну давність
необхідно обчислювати щодо кожного дня
окремо за попередній рік до дня подання
позову, якщо інший період не
встановлено законом або угодою сторін.

Пунктом 1.9 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
грудня 2013 року N14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" з наступними
змінами та доповненнями господарським
судам роз'яснено, що якщо у договорі
виконання грошового зобов'язання
визначається до настання певного
терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року
(частина друга статті 252 ЦК України), то
останнім днем виконання такого
зобов'язання вважається день, що
передує цьому терміну (в даному
прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас
коли у тексті договору виконання
грошового зобов'язання визначено "по 1
серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня
2014 року", то останнім днем виконання
такого зобов'язання буде 1 серпня 2014
року.

А отже, початок перебігу позовної
давності відповідно до умов договору
№14/2521/11 від 30.09.2011 р. наступає коли у
позивача виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання, так
як пільговий строк для виконання
вимоги відповідачу не надавався (лише
обов'язок сплатити пеню протягом 3
(трьох) банківських днів). Угод щодо
збільшення строків позовної давності
сторонами не укладалось.

Враховуючи, що позивач звернувся до
суду 22.01.2014 року, то строк позовної
давності до вимог про стягнення пені та
штрафу, які були нараховані по 22.01.2013
року, сплив.

Таким чином, сплив строк позивної
давності до вимог про стягнення
нарахованої пені за прострочену
заборгованість у розмірі 2456548,41 гривень
за період з 14.11.2012р. по 22.01.2013р. на суму
70535,44 грн.; за прострочену
заборгованість - 5092736,81 гривень за
період з 14.12.2012р. по 22.01.2013р. на суму 83613,29
гривень та за прострочену
заборгованість - 8160821,05 гривень за
період часу з 14.01.2013р. по 22.01.2013р. на суму
30183,86 гривні, а всього на суму 184332,59
гривні.

А також відповідно сплив строк
позовної давності до вимог про
стягнення нарахованого 7% штрафу за
прострочену заборгованість у розмірі
2456548,41 грн. нарахованого 14.12.2012р. в сумі
171958,39 грн.; за прострочену
заборгованість - 5092736,81 грн.
нарахованого 13.01.2013р. на суму 356491,58 грн.,
а всього на суму 528449,97 грн. (а.с.127).

Відтак, колегія судді Харківського
апеляційного господарського суду
погоджується з висновком
Господарського суду Сумської області
що вірним розміром штрафних санкцій є
сума: 977584,04 грн. пені, 571257,47 грн. - 7%
штрафу.

У зв'язку з чим, доводи позивача щодо
неправомірності відмови судом у
стягнення 184332,59 грн пені та 528449,97 грн. 7%
штрафу, колегія суддів вважає
необґрунтованими, та такими, що не
спростовують висновку суду.

Окрім цього, позивач зазначає, що
Господарським судом Сумської області
було неправомірно зменшено розмір
штрафних санкцій.

В свою чергу відповідач, просить
відмовити позивачу в стягненні пені у
розмірі 684308,83 грн. та 399880,23 грн. 7% штрафу
з огляду на скрутне матеріальне
становище, вказуючи на надмірно
великий розмір штрафних санкцій, який
пред'являє позивач до стягнення, і
таким чином зменшити розмір штрафних
санкцій на 100%.

Колегія суддів погоджується частково з
даною вимогою відповідача, з огляду на
наступне.

Відповідно п.3 ч.1 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Ч.1 статті 233 Господарського кодексу
України передбачено, що у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно з ч.3 статті 551 Цивільного
кодексу України розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Колегія суддів звертає увагу, що
відповідачем надані звіти про його
фінансові результати за 2012р та 9
місяців 2013р., які в свою чергу свідчать
про значну збитковість роботи
відповідача у вказані періоди. Окрім
цього, колегія суддів бере до уваги, що
у складі споживачів теплової енергії
даного відповідача населення складає
82%, бюджетні організації 15%, а
госпрозрахункові підприємства лише 3%.

Так станом на 11.09.2014 рік прострочена
заборгованість споживачів
теплопостачання складає 17849006,50
гривень, а саме : населення - 14071385,16
гривень, бюджетні організації, які
фінансуються з місцевого бюджету
м.Шостка-1847453,76 гривень, бюджетні
організації, які фінансуються з
Державного бюджету України - 87818,71
гривень, інші споживачі
теплопостачання - 1842348,87 гривень
(відповідно до довідки від 12.09.2014 року
№2073).

Крім того, ТОВ "Шосткинське
підприємство "Харківенергоремонт"
здійснює виробництво електричної
енергії, яку продає ДП
"Енергоринок".Станом на 20.08.2012 року ДП
"Енергоринок" не розрахувався за
придбану електроенергію і має
заборогованість перед ТОВ "Шосткинське
підприємство "Харківенергоремонт" в
сумі 43519612,06 грн.

Відтак, газ, який постачається за
укладеним договором, використовується
відповідачем переважно для потреб
населення та бюджетних організацій,
які несвоєчасно вносять оплату за
спожитий природний газ, збитковість
господарської діяльності відповідача
також пов'язана з наявністю бюджетної
заборгованості з відшкодування
різниці в тарифах на теплову енергію
перед відповідачем, що унеможливлює
своєчасну оплату останнім
поставленого позивачем природного
газу.

Також, колегія суддів звертає увагу, що
позивач займає монопольне становище з
постачання природного газу, у
відповідності до мети діяльності
компанії забезпечує ефективне
функціонування та розвиток
нафтогазового комплексу, більш повне
задоволення потреб промислових і
побутових споживачів у сировині та
паливно-енергетичних ресурсах, а тому
укладає договори купівлі-продажу газу
з безліччю контрагентів.

Всупереч вимог ст.ст. 33-34
Господарського процесуального кодексу
України, позивачем не надано до суду
належних доказів того, що саме дії
відповідача вплинули на майновий стан
підприємства позивача у 2012 році та
першому півріччі 2013 року.

Крім того, пред'явлені до стягнення з
відповідача суми 3% річних та
інфляційних нарахувань мають
компенсувати всі негативні наслідки
затримки розрахунку з боку
відповідача.

Таким чином, колегія суддів, відхиляє
доводи позивача стосовно
неправомірності зменшення
господарським судом розміру штрафних
санкцій, та зазначає, про його
законність.

В той же час, колегія суддів в даному
випадку, не погоджується саме із
процентом такого зменшення.

Так Господарським судом Сумської
області не було повною мірою
досліджено той факт, що штрафні санкції
позивача є надмірно великими порівняно
із збитками кредитора, майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні, а також те, що сплата в
даному випадку штрафних санкцій у
повному обсязі зачіпає не лише майнові
інтереси відповідача, а й інші
інтереси, зокрема, можливість
постачання теплової енергії населенню
і бюджетним установам та організаціям.
І тому, колегія суддів вважає розумним
та достатнім зменшення штрафних
санкцій (штраф, пеню) на 90%, стягнувши з
відповідача відповідно 97758,4 грн. пені
та 57125,7 грн. 7% штрафу.

Стосовно заперечення позивача щодо
розстрочення судом виконання рішення
суду на 6 місяців, колегія суддів
зазначає, що законодавець не тільки
надав право господарському суду
здійснювати розстрочення рішення (ч.1
ст.121 Господарського процесуального
кодексу України), а ще й не обмежив
будь-якими конкретними термінами такої
розстрочки.

При цьому підставою для розстрочки
виконання рішення можуть бути
конкретні обставини, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим у визначений строк або
встановленим господарським судом
способом.

А отже, Господарським судом Сумської
області, з огляду на матеріальні
інтереси сторін, їх фінансовий стан,
ступінь вини відповідача у виникненні
спору, наявність інфляційних процесів
у економіці держави та інші обставини
справи, зокрема значення підприємства
відповідача для населення та бюджетних
організацій м.Шостка та значну їх
заборгованість перед відповідачем, а
також розмір суми що підлягає
стягненню за даним рішенням, стягнення
якої одномоментно у повному обсязі
може поставити під загрозу всю
теплопостачальну систему м.Шостки, що в
свою чергу може призвести до
техногенної катастрофи, було
обґрунтовано та правомірно здійснено
розстрочення виконання рішення шляхом
сплати рівномірними щомісячними
платежами.

В той же час, в даному випадку колегія
суддів не погоджується саме із
частковим задоволенням клопотання
відповідача про розстрочення
виконання рішення шляхом сплати
рівномірними щомісячними платежами, з
огляду на термін такого розстрочення-6
місяців.

Колегія суддів вважає, що клопотання
відповідача про розстрочення
виконання судового рішення на 36
місяців шляхом сплати рівномірними
щомісячними платежами, повинно бути
задоволено повністю з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Господарського
процесуального кодексу України при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора і у
виняткових випадках, залежно від
обставин справи, може відстрочити або
розстрочити виконання рішення, ухвали,
постанови, змінити спосіб та порядок їх
виконання.

Пунктом 7.2. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.10.2012
р. № 9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України"
передбачено, що підставою для
відстрочки, розстрочки, зміни способу
та порядку виконання рішення можуть
бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк або встановленим господарським
судом способом. При цьому слід мати на
увазі, що згоди сторін на вжиття
заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця
стаття не вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
процесуальний закон не наводить навіть
приблизного переліку обставин, за
наявності яких може бути надано
відстрочку виконання судового рішення,
і покладає розв'язання цього питання
безпосередньо на суд, який розглядає
відповідну заяву з урахуванням всіх
обставин.

З огляду на скрутне матеріальне
становище відповідача, та на
можливість зупинки господарської
діяльності підприємства, результатом
чого буде невиплата заробітної плати
працівникам та розморожування системи
опалення міста, підвищення соціальної
напруги серед мешканців у разі
одномоментного виконання рішення суду,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку задовольнити
клопотання відповідача про
розстрочення виконання рішення суду на
36 місяців шляхом сплати рівномірними
щомісячними платежами.

Враховуючи, що спір у даній справі
виник внаслідок порушення договірних
зобов'язань саме відповідачем, тобто
неправильних дій сторони - відповідача,
колегія суддів дійшла висновку на
підставі ч.2 статті 49 Господарського
процесуального кодексу України сплату
судового збору залишити за
відповідачем.

З огляду на викладене, враховуючи, що
доводи, викладені в апеляційній скарзі,
знайшли частково своє підтвердження в
матеріалах справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
відповідача підлягає частковому
задоволенню, а рішення Господарського
суду Сумської області від 17 липня 2014
року у справі №920/137/14 зміні, в частині
стягнення суми штрафних санкцій, а саме
зменшення їх розміру на 90% (відповідно
97758,4 грн. пені та 57125,7 грн) та
розстрочення виконання рішення суду на
6 місяців шляхом сплати рівномірними
щомісячними платежами, а саме
розстрочивши виконання рішення суду на
36 місяців шляхом сплати рівномірними
щомісячними платежами.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 4 ст. 103, ст.
105, Господарського процесуального
кодексу України колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити
без задоволення.

Апеляційну скаргу відповідача
задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Сумської
області від 17 липня 2014 року у справі №
920/137/14 змініти в абзацах 3, 4, 6, 7
резолютивної частини рішення та
викласти їх в наступній редакції.

"Зменшити розмір штрафних санкцій (7%
штрафу та пені) на 90%.

Стягнути Товариства з обмеженою
відповідальністю «Шосткинське
підприємство «Харківенергоремонт»
(41100, Сумська область, м.Шостка,
вул.Гагаріна,1, ід. код 34113412) на користь
Публічного акціонерного товариства
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул.
Б.Хмельницького, 6; ід. код 200774,53
грн. заборгованості за договором
купівлі - продажу природного газу від
30.09.2011р. №14/2521/11, в тому числі: 15710106,27 грн.
основного боргу, 97758,40 грн. пені, 57125,70
грн. грн. 7% штрафу, 46548,98 грн. інфляційних
збитків, 414325,18 грн. трьох відсотків
річних; а також витрати по сплаті
судового збору в даній справі у сумі 73080
грн".

"Заяву відповідача про розстрочення
виконання рішення - задовольнити.

Розстрочити виконання рішення на 36
місяців шляхом сплати рівномірними
щомісячними платежами."

В іншій частині рішення Господарського
суду Сумської області від 17 липня 2014
року у справі № 920/137/14 залишити без
змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено 22
вересня 2014 року

Головуючий суддя
Бондаренко В.П.

Суддя
Ільїн О.В.

Суддя
Россолов В.В.