номер провадження справи 10/79/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2014
Справа № 908/3333/14

за позовом: Державного підприємства
"Національна атомна енергогенеруюча
компанія "Енергоатом" в особі
відокремленого підрозділу "Запорізька
атомна електрична станція", м.
Енергодар.

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м. Енергодар

про стягнення 210 грн. 07 коп.

Суддя: Алейникова Т.Г.

Представники сторін:

від позивача - Нинюк Л.О., на підставі
довіреності № 631 від 24.03.2014 р.;

від відповідача - не з'явився;

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Розглядається позовна заява
Державного підприємства "Національна
атомна енергогенеруюча компанія
"Енергоатом" в особі відокремленого
підрозділу "Запорізька атомна
електрична станція", м. Енергодар до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.
Енергодар про стягнення
заборгованості в сумі 210 грн. 07 коп., за
договором № 52Т-13 на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії від 25.10.2013 р., яка
складається з основної заборгованості
в розмірі 153, 18 грн., суми пені в розмірі
23, 15 грн., штрафу в розмірі 22,10 грн., суми
інфляційних витрат в розмірі 9, 73 грн., 3%
річних в розмірі 1, 91 грн.

Відповідно до Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду, затвердженого рішенням Ради
суддів України № 30 від 26.11.2010р.,
протоколом автоматичного розподілу
справи між суддями від 11.09.2014 р., справу
908/3333/14 передано на розгляд судді
Алейниковій Т.Г.

Ухвалою господарського суду від 12.09.2014
р. порушено провадження у справі №
908/3333/14. Справі присвоєно номер
провадження № 10/79/14, її розгляд
призначено на 06.10.2014 р.

У судовому засіданні 06.10.2014 р.
представник позивача підтримав свої
вимоги та наддав до суду письмові
пояснення. Представник відповідача у
судове засідання 06.10.2014 р. не з'явився,
відзив не надав, на адресу суду жодних
клопотань не направив.

У відповідності до ст. 22 ГПК України,
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Статтею 77 ГПК України встановлено, що
нез'явлення в судове засідання
представників сторін, інших учасників
судового процесу, є підставою для
відкладення розгляду справи в межах
строків, встановлених ст. 69 ГПК України.

Статтею 64 ГПК України передбачено, що
ухвала про порушення провадження у
справі надсилається учасникам спору за
повідомленою ними господарському суду
поштовою адресою. У разі ненадання
сторонами інформації щодо їх поштової
адреси, ухвала про відкриття
провадження у справі надсилається за
адресою місцезнаходження (місця
проживання) сторін, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. У
разі відсутності сторін за такою
адресою, вважається, що ухвала про
порушення провадження у справі вручена
їм належним чином. Таким чином,
відповідач є повідомленим належним
чином, про час і місце розгляду справи
судом.

Згідно п. 3.6 Роз'яснення президії Вищого
арбітражного суду України від 18.09.1997 р.
№ 02-5/289 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України" з
наступними змінами та доповненнями,
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце її розгляду судом, якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві. У випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Неявка відповідача не перешкоджала
вирішенню спору, у судовому засіданні
06.10.2014 р., розгляд справи був закінчений,
судом оголошено лише вступну та
резолютивну частини рішення.

Справа розглянута в порядку ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України за наявними в ній матеріалами
та без застосування засобів технічної
фіксації судового процесу.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

25.10.2013 Державне підприємство
«Національна атомна енергогенеруюча
компанія «Енергоатом» в особі
Відокремленого підрозділу «Запорізька
атомна електрична станція» та фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 уклали
договір № 52Т-13 на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії.

За умовами договору № 22Т-13 позивач
зобов'язується відпустити відповідачу
теплову енергію в об'ємах: 0,007 Гкал/год -
витрати тепла та 0,09 т/год - витрати води,
з параметрами теплоносія, відповідно
до температурного графіка теплової
мережі, затвердженого уповноваженою
особою позивача, та узгодженого з
органами місцевого самоврядування, а
відповідач зобов'язується своєчасно
оплачувати спожиту теплову енергію по
встановлених тарифах в строки,
передбачені договором № 25 Т-13 (п.п. 1.1 та
1.2 договору №25Т-13).

Договір № 25Т-13 вважається укладеним з
моменту його підписання сторонами і
діє протягом календарного року, в якому
він був укладений (п. 10.1 договору №25Т-13).

Розрахунки за спожиту теплову енергію
здійснюються відповідачем по факту
відпущеної теплової енергії на
підставі оформлених двосторонніх
актів про відпущену теплову енергію,
відповідно до діючого в звітний період
тарифу на теплову енергію (п. 6.1
договору №25Т-13).

По закінченні звітного місяця між
відповідачем та споживачем
підписуються двосторонні акти про
відпуск теплової енергії/надання
послуг, що включають вартість
виробництва, транспортування та
постачання теплової енергії (п. 6.3
договору №25Т-13).

Оплата за відпущену теплову енергію,
враховуючи транспортування та
постачання теплової енергії,
здійснюється відповідачем щомісяця до
останнього числа місяця, наступного за
звітним, шляхом перерахування грошових
коштів на поточний рахунок позивача (п.
6.4 договору №25Т-13).

При несвоєчасній оплаті відповідачем
відповідних сум за актами він сплачує
позивачу пеню у розмірі 0,1 відсотка від
суми, що підлягає до сплати, а за
прострочення понад 30 днів - додатково
сплачує штраф у розмірі 7 відсотків
вказаної вартості, згідно з ст. 231 ГК
України, нарахування штрафних санкцій
здійснюється за весь час прострочення
виконання зобов'язання (п. 6.5 договору
№25Т-13).

На виконання зазначених вище вимог
договору № 25Т-13 відповідач та позивач
підписали нижчеперелічені двосторонні
акти про надання послуг, які відповідач
повинен був оплатити в зазначений
нижче строк:

- № 217/01 від 31.01.2014 на суму 129,06 грн. - до
28.02.2014;

- № 218/01 від 31.01.2014 на суму 41,62 грн.- до
28.02.2014;

- № 217/02 від 28.02.2014 на суму 86,04 грн. -до
31.03.2014;

- № 218/02 від 28.02.2014 на суму 27,74 грн. - до
31.03.2014;

- № 217/03 від 31.03.2014 на суму 43,02 грн. - до
30.04.2014;

- № 218/03 від 31.03.2014 на суму 13,87 грн. - до
30.04.2014;

- № 100/04 від 30.04.2014 на суму 55,49 грн. - до
31.05.2014;

- № 101/04 від 30.04.2014 на суму 15,41 грн.-до
31.05.2014;

- № 102/04 від 30.04.2014 на суму 0,26 грн.-до
31.05.2014.

Платіжними дорученнями № 9981348 від
03.02.2014 р. на суму 180,00 грн. та № ПН 9453643 від
31.03.2014 на суму 250,00 грн., Відповідач
оплатив у повному обсязі
заборгованість по актам за листопад і
грудень 2013 року на загальну суму 170,67
грн., а також:

- частково заборгованість по акту за
січень 2014 року № 218/01 в сумі 9,33 грн.
(платіжне доручення від 03.02.2014 №9981348);

- залишок заборгованості по акту за
січень 2014 року №218/01 в сумі 32,29 грн.
(платіжне доручення від 31.03.2014 №ПН9453643);

- повністю заборгованість по акту за
січень 2014 року №217/01 в сумі 129,06 грн.
(платіжне доручення від 31.03.2014 №ПН9453643);

- повністю заборгованість по акту за
лютий 2014 року №217/02 в сумі 86,04 грн.
(платіжне доручення від 31.03.2014 №ПН9453643);

частково заборгованість по акту за
лютий 2014 року № 218/02 в сумі 2,61 грн.
(платіжне доручення від 31.03.2014 №ПН9453643).

Таким чином, відповідач прострочив
виконання зобов'язання з оплати акта
від 31.01.2014 р. № 217/01 та залишку
заборгованості по акту від 31.01.2014 р.
№218/01 на загальну суму 161, 35 грн. (129, 06
грн. + 32,29 грн. = 161,35 грн.) від дня коли
вони повинні були бути оплачені - 28.02.2014
р. до дня їх оплати - 31.03.2014 р. на 31 день.

А також, прострочив виконання
зобов'язання з оплати залишку
заборгованості по акту від 28.02.2014 р. №
218/02 в сумі 25, 13 грн. (27,74 грн. - 2,61 грн. = 25,13
грн.); по актам від 31.03.2014 р. №217/03 і №218/03
на загальну суму 56, 89 грн. (43,02 грн. + 13,87
грн. = 56,89 грн.); по актам від 30.04.2014 р. №
100/04, № 101/04 та № 102/04 на загальну суму 71,16
грн. (55,49 грн. + 15,41 грн. + 0,26 грн. = 71,16 грн.).

Враховуючи вищевикладене, вивчивши
матеріали справи та заслухавши
пояснення представника позивача, суд
вважає за необхідне задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 11 Цивільного
кодексу України договори та інші
правочини відносяться до підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 173 Господарського
Кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформації тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Статтею 193 Господарського кодексу
України, встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Згідно до частини другої статті 193
Господарського кодексу України,
порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України. Якщо
у зобов'язанні встановлений
строк/термін його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк/термін
(ч. 1 ст. 526 та ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України).

Порушенням зобов'язання, в тому числі, є
його невиконання. У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, в тому числі, сплата неустойки
(ст. 610 та п. З ч. 1 ст. 611 ЦК України).

За порушення строків виконання
зобов'язання стягується пеня у розмірі
0,1 відсотка вартості товарів (робіт,
послуг), з яких допущено прострочення
виконання за кожний день прострочення,
а за прострочення понад тридцять днів
додатково стягується штраф у розмірі
семи відсотків вказаної вартості (абз. 3
ч. 2 ст. 231 ГК України).

Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом (ст. 625 ЦК
України).

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Пленум Вищого господарського суду
України в п. 4.3 своєї постанови від
29.05.2013 №10 «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів»
роз'яснив, що 6-місячний строк,
установлений ч. 6 ст. 232 ГК України, не є
позовною давністю, а визначає
максимальний період часу, за який
можуть бути нараховані штрафні
санкції, якщо інший такий період не
встановлено законом або договором.

Вищий господарський суд України в п. 4
свого інформаційного листа від 17.07.2012
№01-06/928/2012 «Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права» зазначив, що у
вирішенні питань, пов'язаних із
застосуванням ч. 6 ст. 232 ГК України,
господарським судам слід враховувати
те, що нарахування неустойки за
прострочення виконання зобов'язання за
шість місяців, що передують моменту
звернення з позовом, можливе лише в
тому випадку якщо період нарахування
неустойки не перевищує одного року від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано, тобто сторони у договорі
можуть визначити початок нарахування
пені інакше, ніж від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано, але в
межах одного року від цього дня.

Отже, зважаючи на викладені вище норми
чинного законодавства України щодо
відповідальності за прострочення
виконання зобов'язання, враховуючи те,
що відповідач прострочив виконання
зобов'язання, він повинен сплатити
позивачу від загальної простроченої
суми: 23, 15 грн. - пені в розмірі 0,1%; 22, 10
грн. - штрафу в розмірі 7%; 9,73 грн. -
інфляційних втрат; 1,91 грн. - 3% річних.

У порушення зазначених норм закону та
умов договору № 52Т-13 на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії від 25.10.2013 р.,
відповідач зобов'язання за вказаним
Договором належним чином не виконав, а
саме не сплатив необхідні кошти для
погашення заборгованості.

Відповідно до статті 216 Господарського
кодексу України за невиконання або
неналежне виконання господарських
зобов'язань чи порушення правил
здійснення господарської діяльності
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність.

Відповідно до статті 229 ГК України,
учасник господарських відносин у разі
порушення ним грошового зобов'язання
не звільняється від відповідальності
через неможливість виконання і
зобов'язаний відшкодувати збитки,
завдані невиконанням зобов'язання, а
також сплатити штрафні санкції
відповідно до вимог, встановлених цим
Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитор) певну
дію (передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо)
або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Ст. 218 Господарського кодексу України
встановлено, що підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
закріплено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Наведені докази і доводи свідчать про
те, що відповідач Фізична
особа-підприємць ОСОБА_2 в
односторонньому порядку протиправно
відмовився від виконання взятих на
себе зобов'язань за умовами укладеного
договором № 52Т-13 на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії від 25.10.2013 р. і не бажає
добровільно сплачувати борг.

Таким чином, заборгованість
відповідача перед позивачем за
договором № 52Т-13 на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії від 25.10.2013 р становить
210, 07 грн., яка складається з з основної
заборгованості в розмірі 153, 18 грн., суми
пені в розмірі 23, 15 грн., штрафу в
розмірі 22,10 грн., суми інфляційних
витрат в розмірі 9, 73 грн., 3% річних в
розмірі 1, 91 грн.

Факт порушення відповідачем умов
договору № 52Т-13 на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії від 25.10.2013 р., а також
факт заборгованості за договором,
підтверджується матеріалами справи.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином. На адресу суду від відповідача
ніяких заяв та клопотань не надходило.
Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справа може бути розглянута за
наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини, викладені у справі
позивачем були підтверджені належними
доказами.

Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

З урахуванням викладеного,
проаналізувавши надані докази, суд
задовольняє позов Державного
підприємства "Національна атомна
енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
в особі відокремленого підрозділу
"Запорізька атомна електрична станція",
м. Енергодар до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м. Енергодар
про стягнення заборгованості в сумі 210
грн. 07 коп., за договором № 52Т-13 на
виробництво, транспортування та
постачання теплової енергії від 25.10.2013
р., яка складається з основної
заборгованості в розмірі 153, 18 грн., суми
пені в розмірі 23, 15 грн., штрафу в
розмірі 22,10 грн., суми інфляційних
витрат в розмірі 9, 73 грн., 3% річних в
розмірі 1, 91 грн.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» - судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подасться до суду; ставка судового
збору за подання до господарського
суду позовної заяви майнового
характеру встановлюється 2 % від ціни
позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір покладається повністю на
відповідача, внаслідок неправильних
дій якого виник спір у суді.

Керуючись ст. 44, 49, 75, 82, 84, ГПК України,
суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного
підприємства "Національна атомна
енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
в особі відокремленого підрозділу
"Запорізька атомна електрична станція",
м. Енергодар до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м. Енергодар
задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (71503, АДРЕСА_1, п/р НОМЕР_2 в ПАТ
«Дельта Банк», МФО 380236, реєстраційний
номер облікової картки платника
податків та інших обов'язкових
платежів: НОМЕР_1) на користь ДП «НАЕК
«Енергоатом» в особі Відокремленого
підрозділу «Запорізька АЕС» (71504, м.
Енергодар, Запорізька обл., вул.
Промислова, 133, п/р 8393 в ПАТ
«Промінвестбанк», МФО 300012, код ЗКПО
19355964) - заборгованість по договору в
сумі 153 (сто п'ятдесят три) грн. 18 коп., 23
(двадцять три) грн. 15 коп. - пені в
розмірі 0,1% від суми., 22 (двадцять дві)
грн. 10 коп. - штрафу в розмірі 7% від суми.,
9 (дев'ять) грн. 73 коп. - інфляційних
втрат., 1 (одна) грн. 91 коп. - 3 % річних та 1
827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім)
грн. 00 коп. - судового збору.

Видати наказ.

Суддя
Т.Г. Алейникова

Рішення підписане 07.10.2014 р.