м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомКиївського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері в інтересах держави в
особі Міністерства оборони
УкраїнидоДочірнього підприємства
Державної компанії "Укрспецекспорт" -
"Державна госпрозрахункова
зовнішньоторгівельна та інвестиційна
фірма "Укрінмаш"простягнення 423 465,86
грн.Суддя Бойко Р.В.
Представники сторін:
від прокуратури:Пантюхов О.В.від
позивача:Остапенко С.Г., Марченко І.І.
від відповідача:Ноздрачева А.В.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Київський прокурор з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері в
інтересах держави в особі Міністерства
оборони України звернувся до
господарського суду міста Києва з
позовом до Дочірнього підприємства
Державної компанії "Укрспецекспорт" -
"Державна госпрозрахункова
зовнішньоторгівельна та інвестиційна
фірма "Укрінмаш" (надалі -
"Підприємство") про стягнення 423 465,86 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач не належним чином виконав
взяте на себе грошове зобов'язання по
перерахуванню на користь позивача
коштів за реалізований товар за
договором комісії №270/8/2-08Р-4/36Д від
28.03.2008 р. у зв'язку з чим прокурор вказує
на обов'язок відповідача сплатити
інфляційні втрати у розмірі 331 151,46 грн.
та 3% річних у розмірі 92 314,40 грн. за
прострочення виконання грошового
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 07.08.2014 р. порушено провадження
у справі та призначено її до розгляду
08.09.2014 р. через канцелярію суду
представником відповідача подано
заяву про застосування строків
позовної давності за змістом якої
просив застосувати до позовних вимог
прокурора строки позовної давності та
в задоволенні позову відмовити.
В судовому засіданні 11.09.2014 р. оголошено
перерву до 29.09.2014 р.
Представники позивача та прокурор в
судове засідання з'явилися, позовні
вимоги підтримують та просять
задовольнити їх повністю, вказують на
вчинення відповідачем дій, що свідчать
про переривання перебігу строку
В судове засідання представник
відповідача з'явився, проти позову
заперечував, в його задоволенні просив
В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників учасників судового
процесу, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.03.2008 р. між Міністерством оборони
України (комітент) та Підприємством
(комісіонер) було укладено договір
комісії (щодо порядку відчуження та
реалізації військового майна на
внутрішньому ринку з подальшим
експортом інозамовнику) №270/8/2-08Р-4/36Д
(надалі - "Договір") відповідно до умов
якого комітент передав комісіонеру та
доручив останньому зробити
відновлювальний ремонт вертольотів
Мі-24В (спецвироби) за кошти покупця та
реалізувати їх на внутрішньому ринку з
подальшим експортом інозамовнику, за
комісійну плату.

За змістом п. 5.7 Договору кошти (частина
коштів), які отримані комісіонером за
реалізовані спецвироби (частину
спецвиробів) покупцю, за виключенням
податку на додану вартість, комісійної
плати та документально підтверджених
сум витрат, понесених комісіонером при
організації реалізації спецвиробів
(частини спецвиробів) покупцю за цим
договором (у розмірах, узгоджених з
комітентом), у строк п'яти робочих днів
з дати підписання відповідних актів
прийому-передачі спецвиробів від
комісіонера до покупця, але не пізніше
ніж у строк десяти робочих днів з дати
підписання відповідних актів
прийому-передачі спецвиробів від
комітента до комісіонера,
перераховуються у гривнях на рахунок
комітента, зазначений у пункті 16.1 цього
договору.

На виконання умов Договору
відповідачем 23.04.2008 Р. було отримано у
позивача та 16.05.2008 Р. реалізовано
спецвироби - вертольоти Мі-24В, що
підтверджується актом
прийому-передачі спецвиробів від 23.04.2008
р. та актом прийому-передачі (інспекції)
спецвиробів від 16.05.2008 р.

У період з 06.08.2008 р. по 07.11.2011 р.
відповідачем було перераховано на
користь позивача отримані від
реалізації спецвиробів кошти у
загальному розмірі 1 535 825,03 грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями №2826 від 06.08.2008 р., №32 від
08.08.2008 р., №1797 від 02.11.2010 р., №2369 від 04.11.2011
р. та №2419 від 07.11.2011 р.

Спір у справі виник у зв'язку із
неналежним, на думку позивача,
виконанням відповідачем грошового
зобов'язання по перерахуванню коштів
на підставі Договору, у зв'язку з чим
позивач вказує на обов'язок
відповідача сплатити інфляційні
втрати та 3% річних за прострочення
виконання грошового зобов'язання.

Договір є правочином комісії, а відтак
між сторонами виникли правовідносини,
які підпадають під правове регулювання
Глави 69 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно із ст. 1011 Цивільного кодексу
України за договором комісії одна
сторона (комісіонер) зобов'язується за
дорученням другої сторони (комітента)
за плату вчинити один або кілька
правочинів від свого імені, але за
рахунок комітента.

Матеріалами справи (акти
прийому-передачі, банківська виписка)
підтверджується реалізація
відповідачем на підставі Договору
спецвиробів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1022 Цивільного
кодексу України після вчинення
правочину за дорученням комітента
комісіонер повинен надати комітентові
звіт і передати йому все одержане за
договором комісії.

Згідно із пунктом 1 статті 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530
Цивільного кодексу України, враховуючи
приписи п. 5.7 Договору, а також дату
підписання між сторонами акту
прийому-передачі спецвиробів (від
комітента комісіонеру - 23.04.2008 р.)
грошове зобов'язання відповідача за
Договором по перерахуванню на користь
позивача грошових коштів за
реалізовані спецвироби мало бути
виконане на протязі 10-ти робочих днів з
моменту підписання акту
прийому-передачі спецвиробів від
комітента комісіонеру, тобто до 12.05.2008
р.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно з ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи
(платіжні доручення №2826 від 06.08.2008 р.,
№32 від 08.08.2008 р., №1797 від 02.11.2010 р., №2369
від 04.11.2011 р. та №2419 від 07.11.2011 р.)
отримані від реалізації спецвиробів
кошти у розмірі 1 535 825,03 грн. були
перераховані відповідачем на користь
позивача повністю лише 07.11.2011 р.

Отже, грошове зобов'язання за Договором
відповідач виконав повністю, однак має
місце прострочення виконання
грошового зобов'язання у період з 13.05.2008
р. по 07.11.2011 р., що не заперечується
відповідачем.

Згідно із ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Таким чином, у період з 13.05.2008 р. по 07.11.2011
р. відповідач є таким, що прострочив
виконання грошового зобов'язання за
Договором по перерахуванню отриманих
від реалізації спецвиробів коштів (у
відповідних частинах з урахуванням
часткових оплат).

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Враховуючи, що судом встановлено
існування прострочення відповідача по
виконанню грошового зобов'язання у
період з 13.05.2008 р. по 07.11.2011 р., то
нарахування позивачем за вказаний
період інфляційних втрат та 3% річних з
урахуванням сум часткових оплат з
огляду на приписи ст. 610, 612, 625
Цивільного кодексу України є
правомірним.

Однак, заперечуючи проти позову
відповідач посилається на пропуск
строку позовної давності, оскільки
останнім днем виконання грошового
зобов'язання по сплаті на користь
позивача коштів за реалізацію
спецвиробів є 12.05.2008 р., а тому останнім
пропущено трирічний строк на звернення
з відповідним позовом.

Згідно із ст.ст. 256, 257 Цивільного
кодексу України позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач просить стягнути інфляційні
втрати та 3% річних, нараховані за
період прострочення з 13.05.2008 р. по 07.11.2011
р., а позовна заява подана до суду 04.08.2014
р. (відтиск штампу відділу діловодства
суду на першій сторінці позову), тобто,
через шість років і три місяці від
початку нарахування та два роки і
дев'ять місяців від останнього дня
нарахування.

Пунктами 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу
України визначено, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Отже, з вказаних норм вбачається, що суд
вправі відмовити в задоволені позову,
якщо позивачем пропущено строк
позовної давності, а відповідачем
заявлено про його застосування.

Представником відповідача 08.09.2014 р.
через канцелярію суду було подано
заяву про застосування строків
позовної давності.

Таким чином, позовні вимоги про
стягнення інфляційних втрат та 3%
річних, нарахованих за період
прострочення з 13.05.2008 р. по 03.08.2011 р.,
заявлені з пропуском строку позовної
давності, про застосування якого
заявлено відповідачем (заява від 08.09.2014
р.), а тому з огляду на відсутність
передбачених ст. 268 Цивільного кодексу
України обставин задоволенню не
підлягають.

В іншій частині правові підстави
вважати заявлені прокурором вимоги про
стягнення інфляційних втрат та 3%
річних, нарахованих у період з 04.08.2011 р.
по 07.11.2011 р., такими, що заявлені з
пропуском строку позовної давності
відсутні, а тому підстав для відмови в
задоволенні позову в наведеній частині
на підставі п. 4 ст. 267 Цивільного
кодексу України у суду немає.

За перерахунком суду з урахуванням
вказаного періоду та дат і сум
погашення спірної заборгованості
розмір 3% річних, що підлягає стягненню
з відповідача за прострочення
виконання грошового зобов'язання по
сплаті спірної заборгованості за
Договором у період з 04.08.2011 р. по 07.11.2011 р.
становить 6 155,06 грн., а тому позовні
вимоги в наведеній частині підлягають
задоволенню.

Стосовно вимоги про стягнення
інфляційних втрат, нарахованих за
вказаний період, то суд відзначає, що за
перерахунком їх сума має від'ємне
значення (- 2 388,43 грн.), а тому правові
підстави для їх стягнення відсутні.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про необхідність часткового
задоволення позовних вимог та
стягнення з Підприємства на користь
Міністерства 3% річних у розмірі 6 155,06
грн.

В іншій частині заявлених позовних
вимог необхідно відмовити з викладених
підстав.

Судові витрати підлягають розподілу за
приписами ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Київського прокурора
з нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері в інтересах держави в
особі Міністерства оборони України
задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства
Державної компанії "Укрспецекспорт" -
"Державна госпрозрахункова
зовнішньоторгівельна та інвестиційна
фірма "Укрінмаш" (04119, м. Київ, вул.
Дегтярівська, 36; ідентифікаційний код
14281072) на користь Міністерства оборони
України (03168, м. Київ, просп.
Повітрофлотський, 6; ідентифікаційний
код 00034022) 3% річних у розмірі 6 155 (шість
тисяч сто п'ятдесят п'ять) грн. 06 коп.
Видати наказ.

3. Стягнути з Дочірнього підприємства
Державної компанії "Укрспецекспорт" -
"Державна госпрозрахункова
зовнішньоторгівельна та інвестиційна
фірма "Укрінмаш" (04119, м. Київ, вул.
Дегтярівська, 36; ідентифікаційний код
14281072) в дохід Державного бюджету
України судовий збір у розмірі 123 (сто
двадцять три) грн. 10 коп. Видати наказ.

4. В іншій частині в задоволенні позову
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання повного тексту рішення
- 03.10.2014 р.

Суддя
Р.В. Бойко