ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
"18" серпня 2014 р.Справа № 42/87-09
Господарський суд Харківської області
судді Яризька В.О.
при секретарі судового засідання
розглянувши матеріали справи
за позовом ФО -П ОСОБА_1, м. Ізюм
Харківської області, до Ізюмського
міського районного управління юстиції,
м. Ізюм Харківської області, про
заявника (стягувача) - ОСОБА_1 (паспорт),
боржника - не з'явився,
відділу примусового виконання рішень
УДВС Головного управління юстиції
в Харківській області - не з'явився,
Головного управління Державної
казначейської служби України
у Харківській області - Ізмайлов В.О.
Судом розглянута скарга ФО П ОСОБА_1 на
дії Головного управління Державної
казначейської служби України у
Харківській області, в якій скаржник
просив суд :
- визнати неправомірними дії Головного
управління Державної казначейської
служби України у Харківській області
по поверненню наказу господарського
суду Харківської області від 03 серпня
2009 року по справі № 42/87-09;
- зобов'язати Головне управління
Державної казначейської служби
України у Харківській області виконати
наказ Господарського суду Харківської
області від 03 серпня 2009 року по справі
№ 42/87-09 з врахуванням вимог Закону
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень".
Ухвалою суду від 18.08.2014р. скарга ФО П
В ході розгляду справи судом
встановлено, що рішенням
господарського суду Харківської
області від 13.07.2009 року по справі № 42/87-09
стягнуто з Ізюмського міськрайонного
управління юстиції Харківської
області на користь фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 заборгованість у
державного мита в сумі 140,43 грн. та
витрати на інформаційно - технічне
забезпечення судового процесу в сумі
Рішення суду набрало законної сили та
на його виконання 03.08.2009р. виданий
відповідний наказ.

Стягувачем неодноразово пред'являвся
наказ суду для примусового виконання
до підрозділу примусового виконання
рішень ВДВС Головного управління
юстиції в Харківській області, однак
наказ суду повертався без виконання у
зв'язку з тим, що у Ізюмського
міськрайонного управління юстиції
відсутні будь-які рахунки в фінансових
установах, а все майно знаходиться на
балансі Головного управління юстиції в
Харківській області.

Після набрання чинності Законом
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень", зазначений
наказ суду було пред'явлено до
виконання до відповідного органу
Державної казначейської служби, на що
отримав відповідь з Ізюмського
управління Державної казначейської
служби України у Харківській області
вих. № 03-45/341 від 04.04.2013р. про те, що
Ізюмське УДКСУ Харківської області не
здійснює обслуговування за
реєстраційними рахунками Ізюмське
міськрайонне управління юстиції
Харківської області, у зв'язку з чим
запропоновано звернутись до Головного
управління Державної казначейської
служби України у Харківській області.

Головне управління Державної
казначейської служби України у
Харківській області листом № 16-19/138-3067
від 11.04.2013р. повернуло наказ суду без
виконання та повідомило стягувача про
те, що в Головному управлінні на
казначейському обслуговуванні
Ізюмське міське Управління юстиції
Харківської області не знаходиться.

Листом Державної казначейської служби
України № 5-10/6745-15710 від 01.07.2013р. на
адресу позивача повідомлено, що у
випадках коли боржником за судовими
рішеннями (виконавчими листами) є
районні, районні у містах, міські (міст
обласного значення), міськрайонні
відділи державної виконавчі служби, з
метою належного виконання судового
рішення необхідно звертатися до
відповідного суду для зміни способу і
порядку виконання рішення (шляхом
визначення боржниками за такими
судовими рішеннями відповідні
управління юстиції в областях, містах
Києві та Севастополі, які мають
рахунки, з яких можливе таке стягнення),
а саме здійснити заміну Ізюмського
міськрайонного управління юстиції
Харківської області на Головне
управління юстиції у Харківській
області.

Стягувач - ФО П ОСОБА_1 зверталась до
суду за заявою про зміну способу та
порядку виконання рішення, визначивши
боржником за даним рішенням Головне
управління юстиції у Харківській
області.

Ухвалою суду від 28.01.2014р. в задоволенні
заяви відмовлено, оскільки подана
заява фактично не є заявою про зміну
способу або порядку виконання рішення
суду, а фактично стягувач просив
замінити боржника за судовим наказом,
при цьому до матеріалів справи не
надано доказів правонаступництва
Головного управління юстиції у
Харківській області відносно
Ізюмського міськрайонного управління
юстиції, яке є на даний час самостійною
юридичною особою.

03.02.2014р. наказ був пред'явлений до
виконання до відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Харківській
області.

Постановою державного виконавця від
21.02.2014р. відкрито виконавче провадження
з примусового виконання наказу
господарського суду Харківської
області, виданого 03.08.2009р. у справі №
42/87-09.

Постановою державного виконавця від
17.04.2014р. вищезазначений наказ суду був
повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч.
1 ст. 47 Закону України "Про виконавче
провадження", оскільки у боржника
відсутнє майно, на яке може бути
звернуто стягнення, а здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними.

Стягувач оскаржив постанову
державного виконавця від 17.04.2014р. до
суду.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 05.06.2014р.
скасовано постанову Відділу
примусового виконання рішень УДВС
Головного управління юстиції в
Харківській області виконавчої служби
Головного управління юстиції у
Харківській області від 17.04.2014р. по
виконавчому провадженню № 42199514 про
повернення виконавчого документу
стягувачу; зобов'язано Відділ
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Харківській області здійснити
виконання наказу господарського суду
Харківської області від 03 серпня 2009
року по справі № 42/87-09 з урахуванням
вимог Закону України "Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень".

В.о. начальника Відділу примусового
виконання рішень УДВС Головного
управління юстиції в Харківській
області звернувся до Головного
управління Державної казначейської
служби України у Харківській області з
наданням наказу суду для виконання та
перерахування коштів стягувачу.

Листом № 16-18/517-8342 від 10.07.2014р. Головне
управління Державної казначейської
служби України у Харківській області
повернуло наказ суду від 03.08.2009р. у
справі № 42/87-09 Відділу примусового
виконання рішень УДВС Головного
управління юстиції в Харківській
області з вказанням на те, що згідно з
п.24 постанови КМУ від 03.08.2011р. № 845 "Про
затвердження Порядку виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників" лише
стягувачі можуть звернутись до органу
казначейства з наданням відповідних
документів.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 124
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Відповідно до ст. 115 Господарського
процесуального кодексу України
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом України
"Про виконавче провадження".

Виконання рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом України
"Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 116 ГПК виконання
рішення господарського суду
провадиться на підставі виданого ним
наказу, який є виконавчим документом.

Згідно ст. 2 Закону України "Про
виконавче провадження" примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка
входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу
службу".

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
"Про виконавче провадження" рішення
про стягнення коштів з державних
органів, державного та місцевих
бюджетів або бюджетних установ
виконуються органами, що здійснюють
казначейське обслуговування
бюджетних коштів.

5 червня 2012 року прийнятий Закон
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень" з метою
вирішення проблеми невиконання рішень
судів на національному рівні, який
набрав чинності з 1 січня 2013 року.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
"Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень" виконавчі документи за
рішеннями суду про стягнення коштів
або рішення суду, що набрали законної
сили, боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, які видані або ухвалені до
набрання чинності цим Законом,
подаються до органу державної
виконавчої служби протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
пунктом. Якщо рішення суду про
стягнення коштів або виконавчі
документи за цими рішеннями,
боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, не було подано в строк,
встановлений цим пунктом, це не є
підставою для відмови у виконанні
даного судового рішення.

Таким чином, наказ суду по справі №
42/87-09 повинен виконуватись державною
виконавчою службою, але з урахуванням
як вимог Закону України "Про виконавче
провадження", так і вимог Закону
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень".

Суд звертає увагу на те, що пунктом 7
Порядку виконання рішень про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або боржників, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 3 серпня 2011 р. № 845 (у редакції
постанови Кабінету Міністрів України
від 30 січня 2013 р. № 45) передбачено, що у
разі наявності підстав для повернення
виконавчого документа стягувачу
керівник органу державної виконавчої
служби подає відповідно до Закону
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень" казначейству
протягом 10 днів з дня складення
державним виконавцем відповідного
акта оригінал виконавчого документа
разом із супровідним листом та
завірені належним чином державним
виконавцем копії інших матеріалів
виконавчого провадження.

Таким чином державною виконавчою
службою правомірно здійснено
пред'явлення наказу до виконання до
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Харківській області.

Суд також вважає за необхідне звернути
увагу на те, що відповідно до ч.1 ст. 3
Закону України "Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень"
виконання рішень суду про стягнення
коштів, боржником за якими є державний
орган, здійснюється центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду.

Виконання рішення суду є завершальною
стадією судового процесу.

Нездійснення виконання рішення суду є
порушенням, зокрема, ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, якою передбачено, що кожен має
право на справедливий і публічний
розгляд його справи упродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом, який
вирішить спір щодо його прав та
обов'язків цивільного характеру або
встановить обґрунтованість будь-якого
висунутого проти нього кримінального
обвинувачення.

В рішенні від 15.10.2009р. у справі "Юрій
Миколайович Іванов проти України"
Європейський суд з прав людини
констатував, що право на суд, захищене
статтею 6, було б ілюзорним, якби
національна правова система Високої
Договірної Сторони дозволяла, щоб
остаточне, обов'язкове для виконання
судове рішення залишалося невиконаним
на шкоду будь-якій зі сторін

Цим же рішенням визначено, що саме на
державу покладено обов'язок дбати про
те, щоб остаточні рішення, винесені
проти її органів, установ чи
підприємств, які перебувають у
державній власності або контролюються
державою, виконувалися відповідно до
зазначених вище вимог Конвенції .
Держава не може виправдовувати
нестачею коштів невиконання судових
рішень, винесених проти неї або проти
установ чи підприємств, які
перебувають в державній власності або
контролюються державою. Держава несе
відповідальність за виконання
остаточних рішень, якщо чинники, які
затримують чи перешкоджають їх повному
й вчасному виконанню, перебувають у
межах контролю органів влади.

Таким чином, з урахуванням викладеного
саме відповідний орган Державної
виконавчої служби, який уособлює
державу в даних правовідносинах, має
виконати наказ суду у справі № 42/87-09.

Згідно Положення про Державну
казначейську службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 13 квітня 2011 року № 460/2011,
Державна казначейська служба України
(Казначейство України) є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра фінансів України (далі -
Міністр). Казначейство України входить
до системи органів виконавчої влади та
утворюється для реалізації державної
політики у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до п. 3 Положення про
Державну казначейську службу України
основними завданнями Казначейства
України є:

1) внесення пропозицій щодо формування
державної політики у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів;

2) реалізація державної політики у
сфері казначейського обслуговування
бюджетних коштів.

Казначейство України відповідно до
покладених завдань, в тому числі
здійснює безспірне списання коштів
державного бюджету та місцевих
бюджетів на підставі рішення суду, що
передбачено в п. 4 Положення, а згідно з
п. 5 Положення Казначейство України з
метою організації своєї діяльності,
зокрема, контролює діяльність
територіальних органів Казначейства
України.

Суд зазначає, що виконання наказу суду
у справі № 42/87-09 не здійснюється, за
надуманих причин, що не відповідає
вимогам чинного законодавства та
порушує права стягувача, як вже
зазначено судом, стягувачу наказ
повертається, оскільки в органі
Державної виконавчої служби відсутній
на обслуговуванні рахунок боржника, а
виконавчій службі повертається,
оскільки саме стягувач повинен
звернутись з відповідною заявою.

В даному випадку у боржника, який є
самостійною юридичною особою, відсутнє
майно, на яке може бути звернуто
стягнення, що встановлено державним
виконавцем, а також відсутні власні
розрахункові рахунки, що вбачається з
листів органів державної
казначейської служби, а за таких
обставин виконання рішення суду
повинно бути здійснено за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду.

Отже, вищевказані обставини є
підставою для висновку про наявність
недоліків в роботі органів Державної
казначейської служби України та є
підставою для винесення окремої
ухвали, якою має бути повідомлено
Державну казначейську службу України
про вказані недоліки з метою вжиття
відповідних організаційно-правових
заходів, а також з метою вжиття заходів,
спрямованих на виконання наказу суду,
виданого 03.08.2009р. у справі № 42/87-09.

Керуючись ст. ст. 86, 90 Господарського
процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Окрему ухвалу надіслати Державній
казначейській службі України.

Повідомити керівника Державної
казначейської служби України про
вказані недоліки в роботі органів
Державної казначейської служби
України для вжиття відповідних
організаційно-правових заходів та
заходів, спрямованих на виконання
наказу суду, виданого 03.08.2009р. у справі
№ 42/87-09.

Про вжиття відповідних заходів
повідомити господарський суд
Харківської області у місячний строк.

Суддя Яризько В.О.