ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

13.10.2014
Справа № 908/3913/14

Суддя Дьоміна А.В., розглянувши
матеріали заяви

за позовом - ОСОБА_1, м. Бердянськ
Запорізької області, АДРЕСА_1

до відповідача - Публічного
акціонерного товариства "Азовські
мастила і оливи", м.
Бердянськ Запорізької області, 71114, вул.
Шаумяна, 2

про стягнення середнього заробітку за
час затримки остаточного розрахунку
під час звільнення у сумі 21 335,58 грн.

ВСТАНОВИЛА:

що заяву та додані до неї документи
слід повернути заявникові без
розгляду, враховуючи наступне:

Статтею 56 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що позивач, прокурор чи
його заступник зобов'язані при поданні
позову надіслати сторонам копії
позовної заяви та доданих до неї
документів відповідно до кількості
відповідачів та третіх осіб листом з
описом вкладення.

Згідно з ч. 2 статті 34
Господарського процесуального кодексу
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

При поданні заяви про стягнення
середнього заробітку за час затримки
остаточного розрахунку під час
звільнення позивачем у якості доказу
надсилання заяви відповідачу надано
лише копію фіскального чеку №6403 від
02.10.2014.

В порушення ст. ст. 34, 56
Господарського процесуального кодексу
України опису вкладення поштового
відправлення, з якого вбачається яка
саме кореспонденція (копія заяви та
додані до неї документів тощо) була
відправлена на адресу іншої сторони
-відповідача у справі, заявником до
заяви не надано.

Відповідно до п. 6 ст. 63 ГПК України,
суддя повертає позовну заяву і додані
до неї документи без розгляду, якщо не
подано доказів надсилання
відповідачеві копії позовної заяви і
доданих до неї документів.

За таких умов, заява ОСОБА_1 і
додані до неї документи підлягають
поверненню судом без розгляду.

Крім того, слід зазначити, що
ухвалою господарського суду
Запорізької області від 18.12.2013.
порушено провадження у справі №908/3667/13
про банкрутство Публічного
акціонерного товариства "Азовські
мастила і оливи", м. Бердянськ
Запорізької області, 71114, вул. Шаумяна, 2,
, введено мораторій на
задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою суду від 11.06.2014.
затверджений реєстр вимог кредиторів
Публічного акціонерного товариства
"Азовські мастила і оливи" куди
включена заборгованість по заробітній
платі перед працівниками підприємства
у загальному розмірі 19 436 134,31 грн., у т.ч.
заборгованість перед ОСОБА_1 у сумі 14
535,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 41
Господарського процесуального кодексу
України господарські суди розглядають
справи про банкрутство у порядку
провадження, передбаченому цим
Кодексом, з урахуванням особливостей,
встановлених Законом України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

п. 7 ч. 2 ст. 25 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
передбачено, що внесення змін до
затвердженого господарським судом
реєстру вимог кредиторів здійснюється
виключно за наслідками перегляду
ухвали господарського суду в
апеляційному та касаційному порядку
або за нововиявленими обставинами, а
також у разі правонаступництва.

Згідно ч. 8 ст. 23 Закону про
банкрутство поточні кредитори з
вимогами до боржника, які виникли після
порушення провадження у справі про
банкрутство, можуть пред'явити такі
вимоги після прийняття господарським
судом постанови про визнання боржника
банкрутом та відкриття ліквідаційної
процедури. До визнання боржника
банкрутом спори боржника з
кредиторами, які мають поточні вимоги
до боржника, вирішуються шляхом їх
розгляду у позовному провадженні
господарським судом, у провадженні
якого перебуває справа про
банкрутство.

Також, слід зазначити, що
відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
суд, у провадженні якого перебуває
справа про банкрутство, вирішує усі
майнові спори з вимогами до боржника, у
тому числі спори про визнання
недійсними будь-яких правочинів
(договорів), укладених боржником;
стягнення заробітної плати; поновлення
на роботі посадових та службових осіб
боржника, за винятком спорів,
пов'язаних із визначенням та сплатою
(стягненням) грошових зобов'язань
(податкового боргу), визначених
відповідно до Податкового кодексу
України, а також справ у спорах про
визнання недійсними правочинів
(договорів), якщо з відповідним позовом
звертається на виконання своїх
повноважень контролюючий орган,
визначений Податковим кодексом
України.

Таким чином, до компетенції
господарського суду входить вирішення
спорів щодо стягнення заробітної
плати, тоді як предметом позову ОСОБА_1
є стягнення середнього заробітку за
час затримки остаточного розрахунку
під час звільнення.

ст. 107 Цивільного процесуального
кодексу України встановлено, що усі
справи, що підлягають вирішенню в
порядку цивільного судочинства,
розглядаються районними, районними у
містах, міськими та міськрайонними
судами.

Враховуючи вищевикладене,
господарський суд вважає, що даний спір
підлягає вирішенню в порядку
цивільного судочинства та
розглядатися районними, районними у
містах, міськими та міськрайонними
судами.

Керуючись ст. ст. 63, 86 Господарського
процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву і додані до неї
документи повернути позивачу.

Додаток: на 11 аркушах.

Суддя
А.В. Дьоміна