ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

01.10.2014 р.
Справа№ 914/4440/13

Суддя господарського суду
Львівської області В.М. Пазичев,
розглянувши матеріали скарги Малого
Приватного Підприємства «Левант» від
27.08.2014 року за вх.№4154/14 у справі №914/4440/13
на дії Відділу Державної виконавчої
служби Стрийського міськрайонного
Управління юстиції

за позовом: Малого приватного
підприємства «Левант» (м. Львів)

до відповідача: Суб'єкта
підприємницької діяльності Фізичної
особи ОСОБА_1 (м. Моршин, Львівська обл.)

за участю третьої особи 1, що не заявляє
самостійних вимог на стороні позивача:
Публічного акціонерного товариства
Всеукраїнського акціонерного банку
(ПАТ «ВІ ЕЙ БІ Банк») (м. Київ)

за участю третьої особи 2, що не заявляє
самостійних вимог на стороні
відповідача: Приватне Підприємство
«Стрийська Торгівельна Компанія» (м.
Болехів, Івано-Франківська обл.)

про: зобов'язання звільнити нежитлову
будівлю

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Пшеничній В.С.

Представники:

від скаржника (стягувача): Рубель Б.Я. -
довіреність №01/08-2013 від 01.08.2013 року.

від відповідача (боржника): Не з'явився.

від суб'єкта оскарження: Коваль Ю.А. -
довіреність №09-07/8372 від 30.09.2014 року.

від третьої особи 1: Не з'явився.

від третьої особи 2: Не з'явився.

Суть спору: На розгляд Господарського
суду Львівської області подано скаргу
Малого Приватного Підприємства
«Левант» від 27.08.2014 року за вх.№4154/14 у
справі №914/4440/13 на дії Відділу
Державної виконавчої служби
Стрийського міськрайонного Управління
юстиції, у справі за позовом Малого
приватного підприємства «Левант» (м.
Львів) (надалі - МПП «Левант») до
Суб'єкта підприємницької діяльності
Фізичної особи ОСОБА_1 (м. Моршин,
Львівська обл.) (надалі - ФОП ОСОБА_1),
третя особа 1, яка не заявляє
самостійних вимог на стороні позивача -
Публічне акціонерне товариство
Всеукраїнський акціонерний банк (ПАТ
«ВІ ЕЙ БІ Банк») (м. Київ), третя особа 2,
що не заявляє самостійних вимог на
стороні відповідача - Приватне
Підприємство «Стрийська Торгівельна
Компанія», третя особа 3, що не заявляє
самостійних вимог на стороні позивача -
Державна податкова інспекція у
Стрийському районі Львівської області
про зобов'язання звільнити нежитлову
будівлю

Ухвалою Господарського суду
Львівської області від 29.08.2014 року
порушено провадження по справі і
скаргу на дії державного виконавця
прийнято до розгляду на 04.09.2014 року.
Ухвалою суду від 04.09.2014 року розгляд
справи відкладено до 01.10.2014 року, у
зв'язку з відсутністю представників
відповідача (боржника), третьої особи 1
та третьої особи 2.

Скаржник (стягувач) вимог ухвали суду
про прийняття до розгляду скарги від
29.08.2014 року, про відкладення від 04.09.2014
року не виконав повністю, явку
повноважного представника в судове
засідання забезпечив.

Відповідач (боржник) вимог ухвали суду
про прийняття до розгляду скарги від
29.08.2014 року, про відкладення від 04.09.2014
року не виконав повністю, явку
повноважного представника не
забезпечив, хоча і був своєчасно,
належним чином, відповідно до ст.64 ГПК
України, повідомлений про час, місце і
дату розгляду справи, про що свідчить
Реєстр №1042 направлення рекомендованої
кореспонденції за 09.09.2014 року, а явка
відповідача була визнана судом та
визначена в ухвалах суду обов'язковою.

Суб'єкт оскарження вимог ухвал суду про
прийняття до розгляду скарги від 29.08.2014
року, про відкладення від 04.09.2014 року не
виконав повністю, явку повноважного
представника в судове засідання
забезпечив.

Третя особа 1 вимог ухвал суду про
прийняття до розгляду скарги від 29.08.2014
року, про відкладення від 04.09.2014 року не
виконала повністю, явку повноважного
представника в судове засідання
забезпечила, хоча і була своєчасно,
належним чином, відповідно до ст.64 ГПК
України, повідомлена про час, місце і
дату розгляду справи, про що свідчить
Реєстр №1042 направлення рекомендованої
кореспонденції за 09.09.2014 року, а явка
третьої особи 1 була визнана судом та
визначена в ухвалах суду обов'язковою.

Третя особа 2 вимог ухвал суду про
прийняття до розгляду скарги від 29.08.2014
року, про відкладення від 04.09.2014 року не
виконала повністю, явку повноважного
представника в судове засідання
забезпечила, хоча і була своєчасно,
належним чином, відповідно до ст.64 ГПК
України, повідомлена про час, місце і
дату розгляду справи, про що свідчить
Реєстр №1042 направлення рекомендованої
кореспонденції за 09.09.2014 року, а явка
третьої особи 2 була визнана судом та
визначена в ухвалах суду обов'язковою.

За таких обставин, суд вважає за
можливе розглянути скаргу, відповідно
до ст. 75 ГПК України, за наявними у
справі матеріалами, при відсутності
представника відповідача, третьої
особи 1 та третьої особи 2.

Ухвалу виготовлено, підписано та
оголошено 01.10.2014 року.

Розглянувши матеріали і документи,
подані сторонами, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позиція
кожної з сторін, сукупно оцінивши
докази, які мають значення для справи,
суд встановив наступне:

Як зазначено у заяві, свої вимоги
скаржник обґрунтовує тим, що у
провадженні Господарського суду
Львівської області перебувала справа
№ 914/4440/13 за позовом МПП «Левант» до ФОП
ОСОБА_1, треті особи: ПАТ Всеукраїнський
Акціонерний Банк, ПП «Стрийська
Торгівельна Компанія», про
зобов'язання звільнити нежитлову
будівлю - нежитлове приміщення, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_2. За
наслідками її розгляду судом було
постановлено Рішення від 27.03.2014 року,
яке вступило в законну силу 08.05.2014 року
про задоволення позовних вимог
Стягувача, а саме судом було
зобов'язано Боржника - Фізичну особу
-підприємця ОСОБА_1 (згідно довідки
ЄДРПОУ) - ОСОБА_6 (згідно Свідоцтва про
шлюб серії НОМЕР_2 від 27.06.2012 р.) (адреса:
82482, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) звільнити нежитлове
приміщення, яке розташоване за адресою:
АДРЕСА_2 у десятиденний строк з моменту
набрання законної сили судовим
рішенням.

Скаржник зазначає, що для виконання
вказаного судового рішення, Стягувачем
було одержано Наказ Господарського
суду Львівської області від 08.05.2014 року
на бланку № 0040877. Зазначений Наказ було
скеровано до Відділу Державної
виконавчої служби Стрийського
Міськрайонного Управління Юстиції.

Скаржник наголошує, що 22.07.2014 року
головним державним виконавцем Відділу
Державної виконавчої служби
Стрийського Міськрайонного Управління
Юстиції Ковалем Ю.Я у виконавчому
провадженні № ВП 44087472 було винесено
Постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову у
прийнятті виконавчого документа) за
Наказом Господарського суду від 08.05.2014
року, у зв'язку з невідповідністю його
вимогам ст. 18 Закону України «Про
виконавче провадження» - не зазначено
найменування Стягувача. В той же день -
22.07.2014 року вказана Постанова була
передана представнику Стягувача - МПП
«Левант» арбітражному керуючому
Надлонку А.Г.

Стягувач вважає такі дії державного
виконавця Коваля Ю.Я, що проявились у
винесенні Постанови від 22.07.2014 року про
відмову у відкритті виконавчого
провадження незаконними, такими, що
порушують охоронювані законом права та
інтереси Стягувача, оскільки Стягувач
не має можливості вільно та
безперешкодно користуватись своєю
власністю, оскільки неможливо
забезпечити виконання судового
рішення не інакше, як шляхом звернення
до суду зі скаргою на дії державного
виконавця з тим, щоб суд скасував
незаконну дію державного виконавця та
визначив в ухвалі коло сторін, які
можуть бути учасниками виконавчого
провадження.

Це пояснюється наступним, що у
відповідності до ч.4. ст.82 Закону
України «Про виконавче провадження»,
рішення, дії чи бездіяльність
державного виконавця або іншої
посадової особи державної виконавчої
служби щодо виконання судового рішення
можуть бути оскаржені сторонами до
суду, який видав виконавчий документ.
На момент подання цієї скарги дії
державного виконавця проявились у
винесенні Постанови від 22.07.2014 року, які
зумовлюють неможливість виконання
судового рішення.

Згідно з приписами ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.
Всупереч вищезазначеному, державним
виконавцем цього зроблено не було, чим
порушено як Закон, так і права
Стягувача.

Скаржник зазначає, що разом з тим,
виконавчий документ, яким є Наказ
Господарського суду від 08.05.2014 р., хоча й
встановлює порядок виконання судового
рішення (10 днів з моменту набрання
рішенням законної сили), однак не
встановлює його спосіб, оскільки, на
думку Стягувача, державний виконавець
не знає на користь кого необхідно
вчиняти виконавчі дії.

На думку Стягувача, суд повинен
постановити ухвалу про скасування
незаконної дії державного виконавця,
що проявилась у винесенні Постанови
від 22.07.2014 року і також роз'яснити
державному виконавцю, що Стягувачем є
Мале Приватне Підприємство «Левант»,
(код ЄДРПОУ -22414860 юридична адреса: 82400,
Львівська область, м. Стрий, вул. Зелена,
31)

На момент розгляду скарги відповідач
(боржник) явку повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив, відзив на скаргу не подав.

На момент розгляду скарги третя особа 1
явку повноважного представника в
судове засідання не забезпечив, відзив
на скаргу не подав.

На момент розгляду скарги третя особа 2
явку повноважного представника в
судове засідання не забезпечив, відзив
на скаргу не подав.

При прийнятті ухвали суд виходив з
наступного.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження», виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення)

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про
виконавче провадження», примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України.

Згідно абзацу 1 ч. 2 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець здійснює заходи, необхідні
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про
виконавче провадження», примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

Згідно п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 17 Закону України
«Про виконавче провадження»,
відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою такі виконавчі документи:

2) ухвали, постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних
справах, кримінальних провадженнях та
справах про адміністративні
правопорушення у випадках,
передбачених законом;

3) судові накази;

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про
виконавче провадження», у виконавчому
документі зазначаються повне
найменування (для юридичних осіб) або
ім'я (прізвище, власне ім'я та по
батькові) (для фізичних осіб) стягувача
і боржника, їх місцезнаходження (для
юридичних осіб) або місце проживання чи
перебування (для фізичних осіб),
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника (для фізичних
осіб - платників податків) або номер і
серія паспорта стягувача та боржника
для фізичних осіб - громадян України,
які через свої релігійні або інші
переконання відмовилися від прийняття
ідентифікаційного номера, офіційно
повідомили про це відповідні органи
державної влади та мають відмітку в
паспорті громадянина України, а також
інші дані, якщо вони відомі суду чи
іншому органу, що видав виконавчий
документ, які ідентифікують стягувача
та боржника чи можуть сприяти
примусовому виконанню, зокрема, дата
народження боржника та його місце
роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення.

Згідно ч. 4 ст. 20 Закону України «Про
виконавче провадження», у разі
необхідності перевірки інформації
щодо наявності боржника чи його майна
або його місця роботи на території, на
яку не поширюється компетенція
державного виконавця, державний
виконавець може своєю мотивованою
постановою, затвердженою начальником
відділу, якому він безпосередньо
підпорядкований, доручити проведення
перевірки вказаної інформації
відповідному відділу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець відділу державної
виконавчої служби, якому доручено
проведення перевірки зазначеної
інформації, у разі виявлення майна
боржника повинен здійснити його опис
та арешт. Виконавчі дії за дорученням
проводяться у строк не пізніше десяти
робочих днів з моменту надходження до
відділу державної виконавчої служби
відповідної постанови державного
виконавця в межах виконавчого
провадження, у якому винесено цю
постанову. За результатами проведених
дій складається акт, що направляється
державному виконавцю, який виніс
постанову.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України
«Про виконавче провадження» (надалі -
Закон), рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця можуть бути
оскарженні в порядку, встановленому
цим Законом.

Відповідно до ст. 45 ГПК України,
господарські суди здійснюють
правосуддя шляхом прийняття
обов'язкових до виконання на усій
території України рішень, ухвал,
постанов. Рішення і постанови
господарських судів приймаються
іменем України. Невиконання вимог
рішень, ухвал, постанов господарських
судів тягне відповідальність,
встановлену цим Кодексом та іншими
законами України.

Зазначена процесуальна норма
узгоджується з положеннями ч.5 ст.124
Конституції України, згідно з якою
судові рішення є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Згідно ст.ст. 115, 116 ГПК України, рішення,
ухвали, постанови господарського суду,
що набрали законної сили, є
обов'язковими на всій території
України і виконуються у порядку,
встановленому Законом України "Про
виконавче провадження". Виконання
рішення господарського суду
провадиться на підставі виданого ним
наказу, який є виконавчим документом.

Якщо виконавчий документ відповідає
вимогам, зазначеним у ст. 18 Закону
України «Про виконавче провадження»,
то, згідно ч. ч. 2, 5 ст. 25 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження,
копію якої надсилає не пізніше
наступного робочого дня стягувачу та
боржникові.

Судом встановлено, що 22.07.2014 року
головним державним виконавцем Відділу
Державної виконавчої служби
Стрийського Міськрайонного Управління
Юстиції Ковалем Ю.Я. у виконавчому
провадженні № ВП 44087472 було винесено
Постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову у
прийнятті виконавчого документа) за
Наказом Господарського суду від 08.05.2014
року у зв'язку з невідповідністю його
вимогам ст. 18 Закону України «Про
виконавче провадження» - не зазначено
найменування Стягувача. В той же день -
22.07.2014 року вказана Постанова була
передана представнику Стягувача - МПП
«Левант» арбітражному керуючому
Надлонку А.Г.

Згідно ч.2 ст. 82 ГПК України, рішення
приймається господарським судом за
результатами оцінки доказів, поданих
сторонами та іншими учасниками
господарського процесу, а також
доказів, які були витребувані
господарським судом, у нарадчій
кімнаті.

Згідно ст. 87 ГПК України, повне рішення
та ухвали надсилаються сторонам,
прокурору, третім особам, які брали
участь в судовому процесі, але не були
присутні у судовому засіданні,
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення не пізніше трьох днів з
дня їх прийняття або за їх зверненням
вручаються їм під розписку
безпосередньо у суді.

Згідно ч.1 ст. 116 ГПК України, виконання
рішення господарського суду
провадиться на підставі виданого ним
наказу, який є виконавчим документом.
Після набрання судовим рішенням
законної сили наказ видається за
заявою стягувачу чи прокурору, який
здійснював у цій справі представництво
інтересів громадянина або держави в
суді, або надсилається стягувачу
рекомендованим чи цінним листом.

Зважаючи на вищенаведене, державному
виконавцю було відомо, яка особа є
стягувачем, а також у нього не повинно
було виникнути сумніву щодо особи
стягувача, оскільки реквізити
стягувача зазначені у резолютивній
частині рішення Господарського суду
Львівської області по справі №914/4440/13,
а, також, наказ був поданий стягувачем
на виконання у Відділ Державної
виконавчої служби Стрийського
Міськрайонного Управління Юстиції.
Крім того, 22.07.2014 року Постанова про
відмову у відкритті виконавчого
провадження була передана
представнику Стягувача - МПП «Левант»
арбітражному керуючому Надлонку А.Г.,
тобто стягувачу.

Однак, згідно ч.1 ст. 121-2 ГПК України,
скарги на дії чи бездіяльність органів
Державної виконавчої служби щодо
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів можуть бути подані
стягувачем, боржником або прокурором
протягом десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо,
або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Тому, згідно ч.ч. 1, 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України N 9
від 17 жовтня 2012 року «Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів України»
(із змінами і доповненнями, внесеними
Постановами пленуму Вищого
господарського суду України),
встановлений у частині першій статті
121-2 ГПК десятиденний строк для подання
скарги є процесуальним і тому,
відповідно до вимог статті 53 ГПК
України, може бути відновлений за
наявності поважних причин його
пропуску та на підставі заяви
скаржника, яка подається одночасно зі
скаргою або викладається в останній у
вигляді клопотання. Скарга, пропущений
строк подання якої не відновлений,
залишається без розгляду, про що з
посиланням на статті 53 і 121-2 ГПК судом
без виклику сторін виноситься ухвала.
Якщо ж скаргу було подано з пропуском
згаданого строку без заяви про його
відновлення, суд без виклику сторін
виносить ухвалу про залишення скарги
без розгляду, що не перешкоджає
повторному поданню скарги із заявою
про відновлення строку такого подання.
При цьому у вирішенні питання про
відновлення пропущеного строку
подання скарги на бездіяльність органу
Державної виконавчої служби у вигляді
невжиття заходів з примусового
виконання судового рішення, поданої
більш як через десять днів після
закінчення визначеного законом строку
здійснення виконавчого провадження,
господарський суд має, як правило,
виходити з неможливості такого
відновлення. Наведене ґрунтується на
тому, що стягувач, який подав до
відповідного органу заяву про
відкриття виконавчого провадження та
не отримав у визначений законом строк
задоволення своїх вимог, вважається
обізнаним про ймовірність порушення
його прав у виконавчому провадженні
незалежно від того, чи отримав він від
державного виконавця певні
процесуальні документи та чи
ознайомлений він з матеріалами
виконавчого провадження.

При огляді матеріалів скарги було
встановлено, що скарга подана наручно у
канцелярію Господарського суду
Львівської області 27.08.2014 року, а, як
зазначено самим скаржником у тексті
скарги, 22.07.2014 року Постанова про
відмову у відкритті виконавчого
провадження була передана
представнику Стягувача - МПП «Левант»
арбітражному керуючому Надлонку А.Г.,
тобто стягувачу. Однак, ні із змісту
скарги, ні із додатків, що долучені до
неї, не вбачається заяви про
відновлення строку подання скарги.
Виходячи з вищенаведеного, суд прийшов
до висновку, що скаржником пропущено
строк подання скарги яка подана без
заяви про його відновлення.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Тому, виходячи з вищенаведеного,
керуючись ст.ст. 53, 86, 121-2 ГПК України,
суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу Малого Приватного Підприємства
«Левант» від 27.08.2014 року за вх.№4154/14 у
справі №914/4440/13 на дії Відділу
Державної виконавчої служби
Стрийського міськрайонного Управління
юстиції - залишити без розгляду.

Суддя
Пазичев В.М.