ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року
Справа № 925/1283/14

Господарський суд Черкаської області в
складі головуючого - судді Гури І.І., при
секретарі - Мирошниченко Б.В., за участю
представників позивача: ОСОБА_1
адвокат, Гулевич Б.В. директор,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Черкаси справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Тіара-Агро", м. Київ
до товариства з обмеженою
відповідальністю "Селекційний
племзавод "Золотоніський", с. Піщане
Золотоніський район, Черкаська область
про стягнення 234 980,46 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Тіара-Агро" (далі за
текстом - позивач) звернулося до
господарського суду Черкаської
області з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю
"Селекційний племзавод "Золотоніський"
(далі за текстом - відповідач), у якому
просить суд стягнути з відповідача на
користь позивача заборгованість в сумі
234 980,46 грн., з яких : 55274,00 грн. основного
боргу, 167 218,73 грн. недоотриманого
прибутку, 4207,94 грн. пені, 6780,36 грн.
інфляційних, 1499,43 грн. проценти за
користування коштами.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач в порушення умов договору
№76-з від 12.09.2013 на поставку зерна
пшениці не здійснив оплату
поставленого позивачем товару. У
зв'язку з чим позивач просить стягнути
борг за товар, а також інфляційні, пеню,
недоотриманий прибуток, проценти за
користування коштами.

Відповідач письмовий відзив на позовну
заяву не подав, представника у судове
засідання втретє не направив з
невідомих суду причин, хоча був
належним чином повідомлений про місце
та час судових засідань, що
підтверджується поштовими
повідомленнями про вручення ухвал суду
відповідачу 31.07.14, 23.08.14, 03.09.2014.

Згідно ст. 75 ГПК України якщо відзив на
позовну заяву і витребувані судом
документи не подано, справу може бути
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

У судовому засіданні представники
позивача надали докази доплати
судового збору за подання позовної
заяви до суду, підтримали позовні
вимоги повністю, повідомили, що сума
боргу не змінилась, надали довідку про
стан боргу, довідку про прибуток,
отриманий позивачем за вибірковий
період для розрахунку середнього
прибутку на 1 тоні зерна для доведення
недоотриманого прибутку, розрахунок
збитку підприємства від непогашеної
дебіторської заборгованості
відповідачем.

Згідно ст. 85 ГПК України у судовому
засіданні оголошена вступна та
резолютивна частини рішення.

Заслухавши пояснення представників
позивача, дослідивши докази, наявні у
матеріалах справи, судом встановлені
наступні обставини.

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Тіара-Агро" (позивач
у справі, постачальник за договором) та
товариство з обмеженою
відповідальністю "Селекційний
племзавод "Золотоніський" (відповідач у
справі, покупець за договором) 12.09.2013
уклали договір № 76-з постачання товару
(далі - Договір), відповідно до умов
якого позивач зобов'язався поставити
та передати у власність, а відповідач
зобов'язався прийняти та оплатити
зерна пшениці українського походження
врожаю 2013 (далі - товар).

Договір містить такі умови, зокрема:

- загальна кількість товару і одиниці
виміру - 200 тонн (п. 2.1.);

- товар повинен бути поставлений
покупцю не пізніше 3-х банківських днів
з моменту замовлення товару (п. 4.1.);

- на продукцію, що постачається
продавець зобов'язується надати
покупцю наступні документи:
рахунок-фактуру, видаткову накладну,
податкову накладну. Вказані документи
повинні бути передані разом з
продукцією, чи на протязі 10 календарних
днів з моменту відвантаження товару (п.
4.2.);

- ціна товару 1375,00 грн., крім того ПДВ (20%)
- 275,00 грн., разом 1650,00 грн/т (п. 5.1.);

- загальна сума договору складає усього
330000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 55000,00 грн. (п. 5.2.);

- у разі зміни ціни на товар сторони
визначатимуть ціну на кожну партію
поставки в специфікаціях, які є
невід'ємною частиною договору (п. 5.3.);

- остаточний термін оплати товару
складає - 2 банківських днів з моменту
поставки ( п.6.2.);

- днем здійснення платежу визначається
день зарахування на рахунок
постачальника суми, що підлягає сплаті
покупцем (п. 6.5.);

- за порушення умов даного договору
винна сторона відшкодовує спричинення
цим збитки, у тому числі неотриманий
прибуток, у порядку, передбаченому
чинним законодавством (п. 10.1.);

- покупець за даним договором несе
наступну відповідальність: за
несвоєчасну оплату штрафна неустойка в
розмірі 0,01% від суми заборгованості (п.
10.2.)

Позивач на виконання умов Договору
поставив позивачу товар на суму 65274,00
грн., що підтверджується видатковою
накладною від 13.09.2013 №478, рахунком на
оплату №486 від 13.09.2013. Позивач направив
відповідачу претензію за вих. № 1Пр від
21.10.2013 на суму 65 274,00 грн. Відповідач в
порушення умов Договору оплату
здійснив частково та з порушенням
строку оплати в сумі 10 000,00 грн. - 20.05.2014,
що підтверджується банківською
випискою з рахунку позивача. Борг
становить 55274,00 грн.

Відповідач не скористався своїм
правом подати відзив на позовну заяву,
докази оплати боргу також суду не
надав.

Оцінюючи докази у справі в їх
сукупності, суд вважає позовні вимоги
підлягаючими частковому задоволенню, з
огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони правовідносин являються
суб'єктами господарювання,
зобов'язання, які виникли між ними, суд
вважає господарськими договірними у
сфері господарсько-торговельної
діяльності.

Загальні положення поставки
врегульовані параграфом 1 глави 30
Господарського кодексу України (далі -
ГК України).

Відповідно до ст. 265 ГК України за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Загальні умови виконання
господарських зобов'язань визначені
главою 22 ГК України. Статтею 193 ГК
України передбачено, що до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України) з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Стаття 712 ЦК України регулює відносини,
що виникають із договору поставки.

Так, за договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно зі статтями 193, 202
Господарського кодексу України та
статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог чинного
законодавства; одностороння відмова
від виконання зобов'язання не
допускається, якщо інше не передбачено
договором або законом.

З огляду на вищенаведені докази у
справі, встановлені обставини справи
та наведені правові норми, суд вважає
доведеним право позивача на стягнення
з відповідача 55274,00 грн. основного боргу
за поставлений товар, строк оплати
якого настав.

Згідно з ч. 2 ст.193 ГК України кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Статтею 218 ГК України визначено, що
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Відповідач не довів, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення, яке виразилось у
простроченні виконання грошових
зобов'язань з оплати за поставлений
товар.

У ст. 230 ГК України встановлено, що
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.
Суб'єктами права застосування штрафних
санкцій є учасники відносин у сфері
господарювання, зазначені у статті 2
цього Кодексу.

Згідно ст. 231 ГК України законом
щодо окремих видів зобов'язань може
бути визначений розмір штрафних
санкцій, зміна якого за погодженням
сторін не допускається. У разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором.
Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно ч.6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

У статті 549 ЦК України
встановлено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Згідно стаття 551 ЦК України
предметом неустойки може бути грошова
сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Згідно статті 1 Закону України
"Про відповідальність за неналежне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін. У
статті 3 вказаного закону встановлено,
що розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

У п. 10.2. Договору сторони погодили
покупець за даним договором несе
наступну відповідальність: за
несвоєчасну оплату штрафна неустойка в
розмірі 0,01% від суми заборгованості.

Розрахунок пені, здійснений позивачем
такий: період прострочення з 13.09.2013 по
12.03.2014 (181 день), обчислено від суми
простроченого платежу - 65 274,00 грн., у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період прострочення.
Згідно вказаного розрахунку позивача
пеня становить 4 207,94 грн.

Суд вважає розрахунок пені, здійсненим
позивачем невірним, таким , що не
відповідає умовам договору та
положенням чинного законодавства, а
саме:

- згідно п. 6.2. Договору остаточний
термін оплати товару складає - 2
банківських днів з моменту поставки.
Поставка товару на суму 65274,00 грн.
відбулась 13.09.2013, що підтверджується
видатковою накладною № 478 від 13.09.2013.
Отже, виходячи з п. 6.2. Договору, період
прострочення відповідачем оплати
товару, отриманого за видатковою
накладною від 13.09.2014 є з 16.09.2014.

- як вказано у вище зазначених нормах
статей - ст. 231 ГК України, ст. 1 Закону
України "Про відповідальність за
неналежне виконання грошових
зобов'язань" розмір пені
встановлюється за згодою сторін у
договорі, у відсотках, розмір яких
визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором, не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. У п. 10.2. Договору сторони погодили
покупець за даним договором несе
наступну відповідальність: за
несвоєчасну оплату штрафна неустойка в
розмірі 0,01% від суми заборгованості.
Розмір пені, який погодили сторони у
Договорі - 0,01% є меншим подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла у період, за який
сплачується пеня (розрахкнок позивача
здійснений з використанням подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла у період
прострочення).

Розрахунок пені, здійснений
судом: період прострочення з 16.09.2013
(початок прострочення) по 12.03.2013
(кінцева дата, визначена позивачем),
пеня в розмірі - 0,01 % від суми
заборгованості 65 274,00 грн., і становить
1161,88 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

У Договорі сторони не передбачили
інший розмір процентів річних. Позивач
згідно ст. 625 ЦК України нарахував 3%
річних, назвавши їх у прохальній
частині позовної заяви - проценти за
користування коштами. Нарахування 3%
річним є обгрунтованим, відповідає
праву позивача. встановленому ст. 625 ЦК
України. Три проценти річних
розраховані позивачем за період з
13.09.2013 по 24.06.2014 в сумі 1499,43 грн. Як
вказано вище позивачем невірно
визначений початок періоду
прострочення відповідачем оплати
товару , згідно п. 6.2. Договору, початок
прострочення оплати відповідача з
16.09.2013. Відповідно судом здійснений
власний розрахунок 3% річних за період
з 16.09.2013 по 24.06.2014. Сума 3% річних
становить 1483,34 грн.

Розрахунок інфляційних
позивачем здійснено за період з
вересня 2013 по травень 2014 з урахуванням
того, що відповідачем було здійснено
20.05.2014 оплату в сумі 10 000,00 грн.

Суд, з урахуванням рекомендацій
Верховного суду України (лист
Верховного суду України від 03.04.97 р.
№62-97р "Рекомендації відносно порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ" вважає
правильним нараховувати інфляційні,
починаючи з жовтня 2013 року, а не з
вересня 2013 року, оскільки
заборгованість виникла 16.09.2013 (у другій
половині місяця вересня). Згідно
розрахунку суду сума інфляційних за
період з жовтня 2013 по травень 2014 (з
урахуванням того, що відповідачем було
здійснено 20.05.2014 оплату в сумі 10 000,00
грн.) становить 7056,32 грн. Тобто , судом
встановлена більша сума інфляційних,
ніж нарахована позивачем, однак суд не
може виходити за межі позовних вимог,
тому до стягнення підлягає сума
інфляційних, яка заявлена позивачем, а
саме: 6780,36 грн.

Всі розрахунки суду здійснені з
використання калькуляторів штрафів
програми "Ліга Закон" і долучені
до матеріалів справи.

Також позивач просить
відшкодувати за рахунок відповідача
недоотриманий прибуток в сумі 167218,73
грн. надав суду розрахунок
недоотриманого прибутку. суд виходить
з наступного.

Згідно ст. 224 ГК України учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною. У ст. 225 ГК
України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються, зокрема,
неодержаний прибуток (втрачена вигода),
на який сторона, яка зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі
належного виконання зобов'язання
другою стороною. При визначенні
розміру збитків, якщо інше не
передбачено законом або договором,
враховуються ціни, що існували за
місцем виконання зобов'язання на день
задоволення боржником у добровільному
порядку вимоги сторони, яка зазнала
збитків, а у разі якщо вимогу не
задоволено у добровільному порядку, -
на день подання до суду відповідного
позову про стягнення збитків. Виходячи
з конкретних обставин, суд може
задовольнити вимогу про відшкодування
збитків, беручи до уваги ціни на день
винесення рішення суду. Сторони
господарського зобов'язання мають
право за взаємною згодою заздалегідь
визначити погоджений розмір збитків,
що підлягають відшкодуванню, у твердій
сумі або у вигляді відсоткових ставок
залежно від обсягу невиконання
зобов'язання чи строків порушення
зобов'язання сторонами. Не
допускається погодження між сторонами
зобов'язання щодо обмеження їх
відповідальності, якщо розмір
відповідальності для певного виду
зобов'язань визначений законом.
Кабінетом Міністрів України можуть
затверджуватися методики визначення
розміру відшкодування збитків у сфері
господарювання. Склад збитків, що
підлягають відшкодуванню у
внутрішньогосподарських відносинах,
визначається відповідними суб'єктами
господарювання - господарськими
організаціями з урахуванням специфіки
їх діяльності.

Згідно ст. 229 ГК України учасник
господарських відносин у разі
порушення ним грошового зобов'язання
не звільняється від відповідальності
через неможливість виконання і
зобов'язаний відшкодувати збитки,
завдані невиконанням зобов'язання, а
також сплатити штрафні санкції
відповідно до вимог, встановлених цим
Кодексом та іншими законами.
Обчислення розміру збитків
здійснюється у валюті, в якій
провадилися або повинні бути проведені
розрахунки між сторонами, якщо інше не
встановлено законом. У разі висунення
вимог щодо відшкодування збитків в
іноземній валюті кредитором повинен
бути зазначений грошовий еквівалент
суми збитків у гривнях за офіційним
курсом Національного банку України на
день висунення вимог.

Згідно ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є,
зокрема, доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). Збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі. Якщо особа, яка порушила право,
одержала у зв'язку з цим доходи, то
розмір упущеної вигоди, що має
відшкодовуватися особі, право якої
порушено, не може бути меншим від
доходів, одержаних особою, яка порушила
право. На вимогу особи, якій завдано
шкоди, та відповідно до обставин справи
майнова шкода може бути відшкодована і
в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана
майну, може відшкодовуватися в натурі
(передання речі того ж роду та тієї ж
якості, полагодження пошкодженої речі
тощо).

У ст. 623 ЦК встановлено, що
боржник, який порушив зобов'язання, має
відшкодувати кредиторові завдані цим
збитки. Розмір збитків, завданих
порушенням зобов'язання, доказується
кредитором. Збитки визначаються з
урахуванням ринкових цін, що існували
на день добровільного задоволення
боржником вимоги кредитора у місці, де
зобов'язання має бути виконане, а якщо
вимога не була задоволена добровільно,
- у день пред'явлення позову, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Суд може задовольнити вимогу про
відшкодування збитків, беручи до уваги
ринкові ціни, що існували на день
ухвалення рішення. При визначенні
неодержаних доходів (упущеної вигоди)
враховуються заходи, вжиті кредитором
щодо їх одержання.

Збитки і неустойка ( ст.625 ЦК):- якщо за
порушення зобов'язання встановлено
неустойку, то вона підлягає стягненню у
повному розмірі, незалежно від
відшкодування збитків. Договором може
бути встановлено обов'язок
відшкодувати збитки лише в тій частині,
в якій вони не покриті неустойкою.
Договором може бути встановлено
стягнення неустойки без права на
відшкодування збитків або можливість
за вибором кредитора стягнення
неустойки чи відшкодування збитків.

Суд вважає, що позивачем не подано
належних доказів недоотримання ним
вказаного в заяві прибутку.

Отже, заявлені позовні вимоги в
частині стягнення 167 218,73 грн.
недоотриманого прибутку задоволенню
не підлягають.

Згідно ч. 1 ст. 49 ГПКУ України з
відповідача на користь позивача
підлягає відшкодування судовий збір
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог і становить 1293,99 грн.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Селекційний
племзавод "Золотоніський", Черкаська
область, Золотоніський район, с.
Піщане, вул. Шевченка, 61,
ідентифікаційний код 33418504 на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Тіара-Агро", Київська
обл., Рокитнянський район, смт. Рокитне,
вул. Ентузіастів, 7; м. Київ, вул.
Костянтинівська, 37, кв. 24,
ідентифікаційний код 37066439 - 55274,00 грн.
основного боргу, 1161,88 грн. пені, 1483,34
грн. три проценти річних, 6780,36 грн.
інфляційних та 1293,99 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Київського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Черкаської області
протягом 10 днів з дня складення повного
рішення.

Повне рішення складено 08 жовтня 2014
року.

Суддя
І.І. Гура