ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
УХВАЛА

02 жовтня 2014 року
Справа № 5016/3340/2011(4/138)

Стягувач Публічне акціонерне
товариство "Райффайзен Банк Аваль"

(заявник) вул. Лєскова, 9, м. Київ, 01011

адреса для листування: вул.
Набережна, 32, м. Сімферополь, 95000

Боржник Товариство з обмеженою
відповідальністю "Славич",

вул. Садова, 6, м. Миколаїв,
54022

Треті особи без самостійних вимог на
предмет спору

на стороні відповідача

1. ОСОБА_3,

АДРЕСА_1, 54001

2. ОСОБА_4,

АДРЕСА_1, 54001

Орган, дії якого оскаржуються:

Відділ примусового
виконання рішень державної виконавчої
служби

Головного управління
юстиції у Миколаївській області,

вул. Декабристів, 41/23, м.
Миколаїв, 54020,

Суддя Дубова Т.М.

Від стягувача - Терзієв М.Г.
довіреність № 1362/13 від 29.08.2013 року

Від боржника - Данилова К.Ю.
довіреність від 10.01.2014 року

Від третьої особи-1 - не з'явився

Від третьої особи-2 - не з'явився

Від органу ДВС - не з'явився

СУТЬ СПОРУ визнання незаконним та
скасування акту опису та арешту
баштового крану від 29.10.2013 р.

Представники третіх осіб та органу ДВС
у судове засідання не з'явилися, від
органу ДВС та третьої особа-1 до суду
надійшли клопотання про відкладення
розгляду скарги, у зв'язку з відпусткою
державного виконавця та зайнятістю
представника третьої особи-1 в іншому
судовому процесі.

Відповідно до ч. 2 ст. 121-2 ГПК
України, скарги на дії органів
Державної виконавчої служби
розглядаються господарським судом, про
час і місце якого повідомляються
ухвалою стягувач, боржник чи прокурор
та орган виконання судових рішень.
Неявка боржника, стягувача, прокурора
чи представника органу Державної
виконавчої служби в судове засідання
не є перешкодою для розгляду скарги.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

Стягувач звернувся до суду зі
скаргою на неправомірні дії відділу
примусового виконання рішень
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївській
області (надалі - орган ДВС) та просив:

- визнати незаконним та скасувати
акт опису та арешту від 29.10.13 року
баштового крану TEREX COMEDIL, моделі СТТ141/А-6
TS16, 2008 року випуску, складений
державним виконавцем органу ДВС.

Свої вимоги заявник обґрунтував
тим, що орган ДВС при складанні акту
опису й арешту майна від 29.10.13 р. порушив
вимоги ч.1 ст. 54 ЗУ «Про виконавче
провадження», згідно якої звернення
стягнення на заставлене майно в
порядку виконання примусового
виконання допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодерждателя.

Стягувач зазначив, що 02.09.2008 між
сторонами був укладений кредитний
договір № 010/01-02/08-082 (а.с. 33-40, т. 3),
відповідно до якого стягувач
зобов'язався надати боржнику кредит у
формі невідновлювальної кредитної
лінії з лімітом 2 050 000,00 грн. зі сплатою
19,75 % річних до 01.09.2011 р., а боржник
зобов'язався отримати кредит,
використовувати його за цільовим
призначенням, повернути суму кредиту,
сплатити проценти та комісії (п.п. 1.1, 1.2,
2.1 договору).

В забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором від
02.09.08 р., між сторонами було укладено
договір застави № 1741 від 29.09.2008 р. (а.с.
42-44, т. 3), посвідчений приватний
нотаріусом Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, предметом
якого є баштовий кран TEREX COMEDIL (Італія),
моделі СТТ141/А-6 TS16, 2008 року випуску.
Нотаріусом на підставі
вищезазначеного договору застави
накладено обтяження щодо заборони
відчуження баштового крану TEREX COMEDIL.

Отже, арешт баштового крану в
рахунок кредитного договору №
010/01-02/07-051 від 11.09.07 р., який був підставою
позову по даній справі, за яким описане
майно боржника, на думку скаржника
суперечить вимогам ст.ст. 52,54 ЗУ «Про
виконавче провадження».

Боржник надав відзив, яким просив
залишити скаргу без задоволення,
посилаючись на те, що дії органу ДВС
щодо проведення опису та арешту
баштового крану є законними,
відповідають вимогам ЗУ «Про виконавче
провадження» та Інструкції з
організації примусового виконання
рішень (детальніше викладено у відзиві,
а.с. 8-9, т. 5). Крім того, стягувачем обрано
неналежний спосіб захисту своїх прав.

Представник органу ДВС надав
заперечення, якими просив відмовити
стягувачу у задоволенні скарги,
посилаючись на те, що виконавчі дії, у
тому числі опис і арешт баштового
крану виконувались відповідно до вимог
ст.52, ч. 1 ст. 54 ЗУ «Про виконавче
провадження» (детальніше викладено
запереченнях, а.с. 29, 148- 149 т. 5).

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд дійшов висновку, що скарга
стягувача належним чином не
обґрунтована, тому задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

21.12.2012 року господарським судом
Миколаївської області по справі №
5016/3340/2011(4/138) прийнято рішення, яким
позов задоволено частково, з боржника
на користь стягувача стягнуто
заборгованість за кредитним договором
№ 010/01-02/07-051 від 11.09.07 р. в межах
генерального кредитного договору №
010/08-11/06-510 від 01.11.06 р. в сумі 9 107 442,21 грн.,
з яких: 5 500 000,00 грн. - боргу, 3 202 147,66 грн. -
процентів за користування кредитними
коштами, 405 296,55 грн. - пені, державне мито
в сумі 22 160,00 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу в сумі 203,00 грн.

В решті позовних вимог в позові
відмовлено.

На виконання рішення суду позивачу
20.02.2013 р. було видано наказ, на підставі
якого була стягнута заборгованість,
зазначена в резолютивній частині
рішення.

На підставі заяви стягувача від 26.06.13 р.
(а.с. 152 т. 5), якою він просив прийняти
наказ до виконання, стягнути
заборгованість згідно наказу та
одначасно з винесенням постанови про
відкриття виконавчого провадження
накласти арешт на кошти та майно
боржника, оголосити заборону на його
відчуження, а також провести опис та
арешт майна боржника, органом ДВС
постановою від 03.07.2013 р., ВП № 38629271 (а.с.
153 т. 5) було відкрите виконавче
провадження та надано боржнику строк
на добровільне виконання протягом семи
днів.

Одночасно з винесенням постанови про
відкриття виконавчого провадження
накладено арешт на все рухоме та
нерухоме майно боржника, що
підтверджується постановою про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження від 03.07.13 р. (а.с. 155 т.
5).

Відповідно до ст. 57 ЗУ «Про виконавче
провадження» арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
реального виконання рішення. Арешт на
майно боржника може накладатися
державним виконавцем шляхом винесення
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження, проведення опису майна
боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.
Копії постанови, якою накладено арешт
на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборони на його відчуження.

Копії постанови державного виконавця
про арешт коштів чи майна боржника
надсилаються не пізніше наступного
робочого дня після її винесення
боржнику та банкам чи іншим фінансовим
установам або органам, зазначеним у
частині другій цієї статті, та органам,
що ведуть Державний реєстр обтяжень
рухомого майна. Постанова державного
виконавця про арешт коштів чи майна
боржника може бути оскаржена в
десятиденний строк у порядку,
встановленому цим Законом.

Про проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту державний
виконавець складає акт опису та арешту
майна боржника. Під час проведення
опису та арешту майна боржника
державний виконавець має право
оголосити заборону розпоряджатися ним,
а в разі потреби - обмежити права
користування майном, здійснити
опечатування або вилучити його у
боржника та передати на зберігання
іншим особам, про що зазначається в
акті опису та арешту.

Стягувач визначену постанову не
оскаржував.

02.09.13 р. органом ДВС була винесена
постанова про арешт коштів боржника,
якою на підставі рішення суду
накладено арешт на кошти у межах суми 9
129 807,21 грн., що належать боржнику та
містяться на всіх рахунках, які
відкриті в банківських установах (а.с.
157 т. 5).

Листами банківських установ від 12.09.13
р., 01.10.13 р., головного управління
Держземагенства у Миколаївській
області від 25.07.13 р., управління ДАІ УМВС
України у Миколаївській області від
12.08.13 р. (а.с. 159-161, 164-165 т. 5) огран ДВС
повідомлено про відсутність коштів на
рахунках боржника, земельних ділянок
та транспортних засобів.

29.10.13 р. органом ДВС при примусовому
виконанні виконавчого провадження з
виконання наказу господарського суду
від 20.02.13 р. проведено опис та арешт
баштового крану TEREX COMEDIL, моделі СТТ141/А-6
TS16, 2008 року випуску, що належить
боржнику, складено та підписано
представниками органу ДВС акт опису й
арешту майна (а.с. 168 т. 5).

Постановою органу ДВС від 30.10.13 р.
виконавче провадження ВП № 38629271
приєднано до зведеного виконавчого
провадження ВП № 36673463, у зв'язку з тим,
що стосовно боржника відкрито декілька
виконавчих проваджень (а.с. 170 т. 5).

Відповідно до ст. 25 ЗУ «Про виконавче
провадження» державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Згідно ч.ч. 1 ст.ст. 27, 32, 33 ЗУ «Про
виконавче провадження»у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Заходами примусового виконання рішень
є звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб.

У разі якщо в органі державної
виконавчої служби відкрито кілька
виконавчих проваджень про стягнення
коштів з одного боржника, вони
об'єднуються у зведене виконавче
провадження і на майно боржника
накладається арешт у межах загальної
суми стягнення, виконавчого збору і
можливих витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій.

За приписами ч.1 ст. 6 ЗУ «Про виконавче
провадження», державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Статтями 4, 7 Закону України „Про
державну виконавчу службу" державний
виконавець є представником влади і
здійснює примусове виконання судових
рішень, постановлених іменем України,
та рішень інших органів (посадових
осіб), виконання яких покладено на
державну виконавчу Службу, у порядку,
передбаченому законом. Працівник
органу державної виконавчої служби
зобов'язаний сумлінно виконувати
службові обов'язки, не допускати в
своїй діяльності порушення прав
громадян та юридичних осіб,
гарантованих Конституцією України та
Законами України.

Відповідно до п.п. 4.1.1., 4.1.8. Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України № 512/5 від
02.04.12 року, у разі виконання рішень про
стягнення коштів з юридичних осіб
державний виконавець перевіряє також
наявність майна боржника за даними
балансу. Копію балансу державний
виконавець може отримати
безпосередньо у боржника або у
відповідних державних органів.
Розпочинаючи виконання рішення про
стягнення коштів, державний виконавець
зобов'язаний винести постанову
відповідно до частини другої статті 57
ЗУ «Про виконавче провадження». Копії
постанови, якою накладено арешт на
майно боржника та оголошено заборону
на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборон на його відчуження.
Постанова підписується державним
виконавцем та скріплюється печаткою
органу ДВС.

Таким чином, державний виконавець
органу ДВС діяв в межах повноважень,
передбачених вищезазначеними нормами
закону.

А посилання скаржника на
порушення органом ДВС вимог ч.ч. 1 ст.ст.
52, 54 ЗУ «Про виконавче провадження» не
заслуговують на увагу, оскільки, за
змістом цих норм звернення стягнення
на майно боржника полягає в його
арешті, вилученні та примусовій
реалізації. Звернення стягнення на
заставлене майно в порядку
примусового виконання допускається за
виконавчими документами для
задоволення вимог стягувача -
заставодержателя.

У разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення. Звернення
стягнення на майно боржника не зупиняє
звернення стягнення на кошти боржника.
Боржник має право запропонувати ті
види майна чи предмети, на які
необхідно в першу чергу звернути
стягнення. Черговість стягнення на
кошти та інше майно боржника остаточно
визначається державним виконавцем (п. 5
ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Статтею 44 ЗУ «Про виконавче
провадження» встановлено, що у разі
якщо сума, стягнута з боржника,
недостатня для задоволення всіх вимог
за виконавчими документами, вона
розподіляється державним виконавцем
між стягувачами в порядку черговості,
встановленому цією статтею у першу
чергу задовольняються забезпечені
заставою вимоги щодо стягнення з
вартості заставленого майна.

До того ж, на час накладення
арешту на майно, а саме 29.10.13 р. запис
було вилучено за завершенням
пятирічного терміну зберігання, що
підтверджується витягом з Державного
реєстру обтяжень рухомого майна (а.с.
31-33 т. 5).

Відповідно до витягу з Державного
реєстру обтяжень рухомого майна станом
на 24.09.14 р. було зроблено новий запис про
накладення заборони відчуження на
майно боржника, на підставі договору
застави № 1741 від 29.09.08 р., про що
державним реєстратором 31.10.13 р. було
внесено відповідний запис до реєстру.

Статтею 572 ЦК України встановлено, що в
силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Застава як правовий інститут
цивільного законодавства виконує
забезпечувальну функцію, тобто
спрямована на те, щоб гарантувати
кредитору-заставодержателю
задоволення його вимог за рахунок
певного, заздалегідь визначеного
сторонами майна, незалежно від
майнового стану боржника, і наявності у
нього заборгованості перед іншими
кредиторами, отже застава
встановлюється для гарантування
майнових інтересів
кредитора-заставодержателя.

Відповідно до ст. 16 ЗУ "Про заставу"
право застави виникає з моменту
укладення договору застави, а в разі,
коли договір підлягає нотаріальному
посвідченню - з моменту нотаріального
посвідчення цього договору. Якщо
предмет застави відповідно до закону
чи договору повинен знаходитись у
заставодержателя, право застави
виникає в момент передачі йому
предмета застави. Якщо таку передачу
було здійснено до укладення договору, -
то з моменту його укладення.

Згідно ст. 14, ч. 1 ст. 25 ЗУ "Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень", якщо інше не
встановлено цим Законом, зареєстроване
обтяження має вищий пріоритет над
незареєстрованими обтяженнями.
Пріоритет зареєстрованих обтяжень
визначається у черговості їх
реєстрації, за винятками,
встановленими цим Законом.
Обтяжувачі, які зареєстрували
обтяження одного і того ж рухомого
майна одночасно, мають рівні права на
задоволення своїх вимог. Обтяжувач з
вищим пріоритетом має переважне право
на звернення стягнення на предмет
обтяження.

Обтяжувач, який звертається до суду з
вимогою звернути стягнення на предмет
забезпечувального обтяження,
зобов'язаний до моменту подання
відповідного позову до суду письмово
повідомити всіх обтяжувачів, на
користь яких встановлено
зареєстроване обтяження цього ж
рухомого майна, про початок судового
провадження у справі про звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження.

Частиною 4 ст. 54 ЗУ "Про виконавче
провадження" передбачено, що про
звернення стягнення на заставлене
майно для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателю не пізніше
наступного дня після накладення
арешту на майно або якщо йому стало
відомо, що арештоване майно боржника
перебуває в заставі, та роз'яснює
заставодержателю право на звернення
до суду з позовом про зняття арешту із
заставленого майна.

Таким чином, заставодержатель має
переважне право на задоволення його
вимог про стягнення боргу з боржника
шляхом звернення стягнення на
заставлене майно.

Враховуючи, що дії органу ДВС
відповідають вимогам діючого
законодавства, а стягувачем обрано не
належний спосіб захисту своїх прав,
скарга не є обґрунтованою та
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 ГПК
України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

Визнати доводи публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
банк Аваль» (вул. Лєскова, 9, м. Київ, код
24779442) не правомірними, скаргу на дії
відділу примусового виконання рішень
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївській
області, відхилити.

Ухвала може бути оскаржена.

Суддя

Т.М.Дубова