ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.10.14р. Справа № 904/6979/14

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 384 000 грн. за договором про
надання юридичної допомоги та
інформаційно-консультаційних послуг

Суддя Юзіков С.Г.

Представники:

Позивача - ОСОБА_1, свідоцтво серії
НОМЕР_1 від 07.03.2000р.

Відповідача - не з'явився (про час і
місце засідання суду сповіщений
належно)

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача
384 000,00 грн. за договором про надання
юридичної допомоги та
інформаційно-консультаційних послуг.

Відповідач позов визнав, про що вказав
у відповідній заяві, явку повноважного
представника у судове засідання не
забезпечив, докази погашення
зазначеної заборгованості на час
розгляду справи господарському суду не
надав. Клопотання про відкладення
розгляду спору від Відповідача не
надходило.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника Позивача,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

02.01.2011р. сторонами укладено договір №
01-11 про надання юридичної допомоги та
інформаційно-консультаційних послуг
(далі Договір), за п. 1.1, 3.1 якого Позивач
повинен був надавати послуги, а
Відповідач прийняти надані послуги та
сплатити грошові кошти з розрахунку 12
000,00 грн. за місяць на протязі строку дії
договору.

29.12.2011р. сторонами підписано акт про
надані у 2011р. послуги за Договором на
загальну суму 144 000,00 грн.

30.12.2012 року сторонами підписано акт про
надані у 2012р. послуги за Договором на
загальну суму 144 000 грн.

31.08.2013 року сторонами підписано акт про
надані у 2013р. послуги за Договором на
загальну суму 96 000 грн.

До 31.07.2014р. Відповідач не сплатив
заборгованість за надані послуги.

Сторонами складено акт звіряння
розрахунків від 31.07.2014р., яким
заборгованість в сумі 384 000,00 грн.
фактично визнана Відповідачем.

Порушення Відповідачем умов договору в
частині оплати стало причиною
звернення Позивачем з позовом та є
предметом спору у даній справі.

Відносини, що виникли між сторонами у
справі на підставі Договору, є
господарськими зобов'язаннями, тому,
згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК
України, до цих відносин мають
застосовуватися відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей передбачених
Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Статтею 193 ГК України визначено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону та інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог - відповідно до вимог, що у певних
умовах звичайно ставляться. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його не
виконання або виконання з порушенням
умов, які визначені змістом
зобов'язання. Договір є обов'язковим
для виконання сторонами (ст. 629 ЦК
України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 216-217, 230-231 ГК України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання, шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідач позов визнав, однак не надав
суду доказів відсутності боргу чи
контррозрахунку стягуваної суми.

З урахуванням викладеного, суд вважає,
що позов підлягає задоволенню у
повному обсязі.

Згідно зі ст. 49 ГПК України
господарські витрати у справі слід
покласти на Відповідача.

Керуючись ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-84, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, АДРЕСА_1 (код НОМЕР_2) на користь
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_2 (код НОМЕР_3) 384 000,00 грн. боргу , 7
680,00 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
підписання його повного тексту.

Суддя
С.Г. Юзіков

Рішення підписане_______________