ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року Справа № 914/259/14

Вищий господарський суд України у
складі: суддя Бенедисюк І.М. -
головуючий (доповідач), судді Вовк І.В.,
Палій В.В.

розглянув касаційну скаргу
Бориславської міської ради Львівської
області, м. Борислав
Львівської області (далі - Міська рада),

на рішення господарського суду
Львівської області від 17.02.2014 та

постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 20.05.2014

зі справи № 914/259/14

за позовом Міської ради

до Львівського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України, м.
Львів (далі - відділення АМК),

про визнання недійсним рішення, та

зустрічним позовом відділення АМК

до Міської ради

про зобов'язання виконати рішення.

Судове засідання проведено за участю
представників сторін:

Міської ради - не з'яв.,

відділення АМК - Харченко С.В.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Міська рада звернулася до
господарського суду Львівської
області з позовом про визнання
недійсним рішення адміністративної
колегії відділення АМК від 15.11.2013 № 302 у
справі у справі про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції (далі - рішення № 302).

Відділення АМК подало зустрічний позов
про зобов'язання Міської ради виконати
рішення № 302.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 17.02.2014 (суддя
Манюк П.Т), залишеним без змін
постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 20.05.2014 (колегія
суддів у складі: суддя Галушко Н.А. -
головуючий, судді Матущак О.І., Орищин
Г.В.), у задоволенні позову Міської ради
відмовлено; зустрічний позов
задоволено.

У касаційній скарзі Міська рада
просить Вищий господарський суд
України рішення місцевого та постанову
апеляційного господарських судів
скасувати та прийняти нове рішення про
задоволення позову Міської ради та
відмову в задоволенні зустрічного
позову внаслідок порушення
господарськими судами норм
матеріального та процесуального права.
Скаржник з посиланням на норми Закону
України "Про місцеве самоврядування",
Податкового кодексу України та статтю
317 Цивільного кодексу України зазначає,
що орган місцевого
самоврядування-орендодавець
комунального майна в межах своєї
компетенції має право встановлювати
орендну плату в будь-якому розмірі, що
не перевищує визначеного чинним
законодавством обмеження, а також, що
за змістом рішення Конституційного
Суду України від 16.04.2009 № 7-рп/2009 у
справі № 1-9/2009 виконання рішення № 302
неможливе.

У відзиві відділення АМК просить у
задоволенні скарги відмовити.

Сторони відповідно до статті 1114
Господарського процесуального кодексу
України належним чином повідомлено про
час і місце розгляду скарги.

Перевіривши на підставі встановлених
попередніми судовими інстанціями
обставин справи правильність
застосування ними норм матеріального
та процесуального права, заслухавши
пояснення представника відділення АМК,
Вищий господарський суд України дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення касаційної скарги.

Господарськими судами у справі
встановлено, що згідно з рішенням № 302
дії Міської ради, які полягали в
установленні пунктом 1 свого рішення
від 17.11.2011 № 420 для суб'єктів
господарювання, що не зареєстровані
виконавчим комітетом Міської ради,
ставки орендної плати на земельні
ділянки у розмірі 12 % від
грошової оцінки земельної ділянки,
визнано порушенням, передбаченим
абзацом 8 частини другої статті 15
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" у вигляді
антиконкурентних дій органу місцевого
самоврядування внаслідок яких групі
суб'єктів господарювання створюються
несприятливі умови діяльності
порівняно з конкурентами.

Пунктом ІІ рішення № 302 Міську раду
зобов'язано протягом одного місяця з
дня отримання рішення припинити
зазначене порушення.

Міська рада отримала копію рішення № 302
26.11.2013.

Відповідно до статті 59 Закону України
"Про захист економічної конкуренції"
підставами для зміни, скасування чи
визнання недійсними рішень органів
Антимонопольного комітету України є:
неповне з'ясування обставин, які мають
значення для справи; недоведення
обставин, які мають значення для справи
і які визнано встановленими;
невідповідність висновків, викладених
у рішенні, обставинам справи; порушення
або неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Згідно з абзацом восьмим частини
другої статті 15 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
антиконкурентними діями органів влади,
органів місцевого самоврядування,
органів
адміністративно-господарського
управління та контролю, зокрема,
визнається дія, внаслідок якої окремим
суб'єктам господарювання або групам
суб'єктів господарювання створюються
несприятливі чи дискримінаційні умови
діяльності порівняно з конкурентами.

Порушеннями законодавства про захист
економічної конкуренції є
антиконкурентні дії органів влади,
органів місцевого самоврядування,
органів
адміністративно-господарського
управління та контролю (пункт 3 статті 50
Закону України "Про захист економічної
конкуренції").

З огляду на викладене господарські
суди, дослідивши зміст пункту 1 рішення
Міської ради від 17.11.2011 № 420, дійшли
обґрунтованого висновку про те, що
внаслідок прийняття даного пункту
групі суб'єктів господарювання
(орендарям землі, які не зареєстровані
виконавчим комітетом Міської ради)
було створено несприятливі умови
порівняно з їх конкурентами.

У зв'язку з тим, що Міська рада після
закінчення строку для добровільного
виконання рішення № 302 його не
виконала, місцевий та апеляційний
господарські суди задовольнили
зустрічний позов у даній справі.

Доводи касаційної скарги про те, що
дане рішення Міської ради не
суперечить положенням Закону України
"Про місцеве самоврядування",
Податкового кодексу України та статті
317 Цивільного кодексу України не
впливають на кваліфікацію дій Міської
ради як порушення конкурентного
законодавства, передбаченого абзацом
восьмим частини другої статті 15,
пунктом 3 статті 50 Закону України "Про
захист економічної конкуренції", та
відповідно на суть спору у справі. Крім
того, скаржником невірно тлумачиться
зміст рішення Конституційного Суду
України від 16.04.2009 № 7-рп/2009 у справі №
1-9/2009.

Отже, визначені законом підстави для
скасування оскаржуваних судових актів
відсутні.

Керуючись статтями 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Львівської області від 17.02.2014 та
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 20.05.2014 зі
справи № 914/259/14
залишити без змін, а касаційну скаргу
Бориславської міської ради Львівської
області - без задоволення.

Суддя
І. Бенедисюк

Суддя
І. Вовк

Суддя
В. Палій