ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2014 р.
Справа № 914/3071/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Бортник О.Ю. при секретарі
судових засідань Бобаку Т.О., розглянув
у відкритому судовому засіданні справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю (надалі - ТзОВ)
«Львівська ізоляторна компанія», м.
Львів,

до відповідача Львівське обласне
територіальне відділення
Антимонопольного комітету України, м.
Львів,

про визнання недійсним рішення

За участю представників:

від позивача - не з'явився,

від відповідача - Оленюк С. Л. - зав.
юридичним сектором, Голдій М.В. -
головний експерт.

Суть спору: ТзОВ «Львівська ізоляторна
компанія», м. Львів, звернулось до
господарського суду Львівської
області з позовом про визнання
недійсним рішення адміністративної
колегії Львівського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України №
40р/к від 20.06.2014 р. у справі № 5-14-3/2014 про
накладення штрафу. Позовні вимоги
мотивовані тим, зокрема, що відповідно
до п. 13.1. постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 15 від
26.12.2011 р. інформація, яка вимагалась
відповідачем у позивача щодо опису
досвіду, географії реалізації товару
часового проміжку роботи виробничих
потужностей, переліку нагород, опису
наукового потенціалу тощо, жодним
чином не стосувалась питань, порушених
ТзОВ «ЗІФ» у своїй заяві. Крім цього,
законодавство України не містить
визначення поняття «географія
реалізації товару». Інформація щодо
часового проміжку початку роботи
виробничих потужностей міститься у
виписці з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб
підприємців. Інформація про «перелік
нагород підприємства» була відсутня,
оскільки такі дані підприємством не
обліковуються та не зберігаються.
Позивач стверджує, що причиною подання
ним відповідачу інформації не у
повному обсязі є неправильне
формулювання та викладення питань
самим відповідачем у вимозі від 04.10.2013
р. Позивач також посилається на норми
ст. 19 Конституції України та ст. 59
Закону України «Про захист економічної
конкуренції».

Відповідач у відзиві на позов та
доповненні до відзиву на позовну заяву
просить у задоволенні позову
відмовити, посилаючись на норми п. 1 ст.
3, ч.ч. 1, 4 ст. 7, п. 5 ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 19, ст. 22,
ч. 1 ст. 22-1 Закону України «Про
Антимонопольний комітет», ч. 4 ст. 4, п. 14
ст. 50, ст. 51 Закону України «Про захист
економічної конкуренції», а також на
судову практику Вищого господарського
суду України в аналогічних справах.

Представники позивача у судовому
засіданні 23.09.2014 р. позовні вимоги
підтримали повністю. Представники
відповідача у судових засіданнях проти
позову заперечили з підстав,
викладених у відзиві та доповненні до
нього.

У судовому засіданні,
призначеному на 23.09.2014 р., оголошувалась
перерва до 01.10.2014 р. У продовжене після
перерви судове засідання відповідач
явки свого представника не забезпечив,
подав клопотання про відкладення
розгляду справи на інший день у зв'язку
з неможливістю забезпечити явку
представника. Представник позивача
проти задоволення клопотання
заперечив, посилаючись на його
необґрунтованість. З огляду на
відсутність доказів, які б
підтверджували викладені у клопотанні
обставини, а також на те, що явка
позивача не визнавалась обов'язковою, у
суду відсутні підстави для задоволення
клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив наступне.

На адресу відповідача 23.07.2013 р. надійшла
заява Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЗІФ», датована 19
липням 2013 р., про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, вчинені позивачем у
справі. Порушення полягали, на думку
заявника, у тому, що позивач протягом 2011
р. отримав на своє ім'я вісім патентів
на промисловий зразок (ізоляційні
деталі, металеві стержні, металеві
шапки для лінійних підвісних та
скляних ізоляторів). Внаслідок чого
органами митниці відповідно до вимог
ст. 257 Митного кодексу України та п. 4.1.
Наказу ДМСУ від 23.12.2010 р. призупинялось
митне оформлення аналогічних товарів
при ввезенні їх на територію України
заявником. Позивач листами повідомляв
митницю про порушення його права
інтелектуальної власності внаслідок
таких дій Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЗІФ». На підставі
постанови суду на керівника
підприємства заявника накладено
адміністративне стягнення, а частину
ввезеного товару конфісковано. Однак, у
2012 р., усі вісім патентів позивача
рішеннями судів, які набрали законної
сили та були прийняті за результатами
розгляду позовних заяв Товариства з
обмеженою відповідальністю «ЗІФ»,
визнано повністю недійсними. При цьому,
у кожному конкретному випадку, суди
дійшли висновків, що кожен із патентів
не відповідає умовам
патентоспроможності в частині новизни,
промислові зразки, на які отримано
патенти, не є результатом творчої
діяльності у галузі художнього
конструювання, а зареєстровані патенти
істотно впливають на господарську
діяльність Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЗІФ», зокрема
унеможливлюється перетин митного
кордону товарами підприємства. Проте
10.12.2012 р. позивачем в черговий раз
зареєстровано патент на промисловий
зразок - ізоляційна деталь для лінійних
підвісних скляних двокрилих
ізоляторів, за № 24105. На підставі заяви
позивача про порушення його права
інтелектуальної власності,
підтвердженого вищезгаданим патентом,
на митниці в чергове зупинено товар
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЗІФ». Рішенням
господарського суду м. Києва від 29.08.2013
р., яке набрало законної сили та було
залишене без змін судами апеляційної й
касаційної інстанцій, позов задоволено
в частині визнання недійсним патенту №
24105 з мотивів невідповідності
промислового зразка за патентом умовам
надання правової охорони - відсутністю
новизни.

У зв'язку із розглядом заяви Товариства
з обмеженою відповідальністю «ЗІФ» про
порушення законодавства про захист від
недобросовісної конкуренції
відповідач скерував позивачу вимогу
від 04 жовтня 2013 р. за № 13/08-299 про подання
інформації. Позивачем подано
інформацію на вищезгадану вимогу
відповідача у неповному обсязі, тому
відповідачем прийнято розпорядження №
309 Р від 08.11.2013 р. про початок розгляду
справи про порушення позивачем
законодавства про захист економічної
конкуренції, а саме: п. 14 статті 50 Закону
України «Про захист від
недобросовісної конкуренції». За
результатами розгляду цієї справи
Адміністративною колегією Львівського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України
20.06.2014 р. прийнято рішення № 40 р/к про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції. Цим рішенням
визнано позивача у справі таким, що
вчинив порушення законодавства про
захист економічної конкуренції,
передбачене пунктом 14 статті 50 Закону
України «Про захист від
недобросовісної конкуренції», та
застосовано до нього штраф у розмірі
50000 грн.

Заслухавши пояснення
представників сторін у судовому
засіданні 23.09.2014 р. та пояснення
представників відповідача у засіданні
01.10.2014 р., дослідивши наявні у справі
докази, господарський суд Львівської
області дійшов висновку, що позов
задоволенню не підлягає, виходячи з
такого.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, ч. 4 ст. 7,
п. 5 ч. 1 ст. 17, ст. 22, ч. 1 ст. 22-1Закону
України «Про Антимонопольний комітет
України» до повноважень
Антимонопольного комітету України та
його територіальних органів належить,
зокрема розгляд заяв і справ про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції та проведення
відповідних розслідувань; прийняття
передбачених законодавством про
захист економічної конкуренції
розпоряджень та рішень за заявами і
справами. Голова територіального
відділення Антимонопольного комітету
України має повноваження при розгляді
заяв і справ про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, при проведенні перевірки
та в інших, передбачених законом
випадках вимагати від суб'єктів
господарювання інформацію, в тому
числі з обмеженим доступом.
Розпорядження, рішення та вимоги
органу Антимонопольного комітету
України, голови територіального
відділення Антимонопольного комітету
України, вимоги уповноважених ними
працівників Антимонопольного комітету
України, його територіального
відділення в межах їх компетенції є
обов'язковими для виконання у
визначені ними строки, якщо інше не
передбачено законом. Невиконання
розпоряджень, рішень та вимог органу
Антимонопольного комітету України,
голови територіального відділення
Антимонопольного комітету України,
вимог уповноважених ними працівників
Антимонопольного комітету України,
його територіального відділення тягне
за собою передбачену законом
відповідальність. Суб'єкти
господарювання зобов'язані на вимогу
голови територіального відділення
Антимонопольного комітету України
подавати документи, предмети чи інші
носії інформації, пояснення, іншу
інформацію, в тому числі з обмеженим
доступом, необхідну для виконання
територіальними відділеннями завдань,
передбачених законодавством про
захист економічної конкуренції.

Згідно з п. 14 ст. 50, ч. 2 ст. 52 Закону
України «Про захист економічної
конкуренції» порушенням законодавства
про захист економічної конкуренції є
подання інформації в неповному обсязі
територіальному відділенню
Антимонопольного комітету України у
встановлені головою територіального
відділення Антимонопольного комітету
України строки. За порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, яке передбачене пунктом 14
ст. 50 Закону України «Про захист
економічної конкуренції»,
накладається штраф у розмірі одного
відсотка доходу (виручки) суб'єкта
господарювання від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) за
останній звітний рік, що передував
року, в якому накладається штраф.

Відтак, відповідач обґрунтовано,
в зв'язку з необхідністю перевірки
викладених у заяві Товариства з
обмеженою відповідальністю «ЗІФ»
тверджень, а також відповідно до
перелічених вище правових норм,
надіслав позивачу вимогу від 04.10.2013 р. №
13/08-299 про подання інформації. У своїй
заяві Товариство з обмеженою
відповідальністю «ЗІФ», зокрема
вказувало на те, що ТзОВ «Львівська
ізоляторна компанія» володіло
відповідними знаннями, у тому числі
щодо технічних характеристик
запатентованих товарів, їх обігу,
суб'єктів, що здійснюють їх
використання та обслуговування, або
можуть використовувати їх у своїй
діяльності, не могло не знати про
наявність таких товарів у обігу до
отримання відповідних патентів. ТзОВ
«Львівська ізоляторна компанія»
усвідомлювало усі правові наслідки
вчинення дій з отримання таких
патентів та обмеження в зв'язку з цим
діяльності інших осіб, які
використовують у своїй діяльності такі
промислові зразки. Товариство доклало
усіх зусиль для отримання
перерахованих вище патентів на
промислові зразки з метою обмеження
інших суб'єктів господарювання у
використанні виробів, виготовлених на
підставі запатентованих промислових
зразків, та з метою обмежити ввезення
на територію України відповідних
товарів. Товариству було відомо, що
товари, які ввозились заявником,
виготовлені на підставі всесвітньо
відомого промислового зразка, що
використовується уже протягом не
одного десятиріччя, та жодним чином не
стосується будь-яких прав позивача у
справі. З метою перевірки
вищевикладених обставин, їх
підтвердження або спростування,
позивачем і витребовувалась необхідна
інформація у вимозі № 13/08-299. Ця вимога
зокрема, містила: підстави
необхідності подання позивачем
інформації, а саме: розгляд заяви про
порушення законодавства про захист від
недобросовісної конкуренції та
посилання на норми ст.ст. 3, 17, 22, 22-1
Закону України «Про Антимонопольний
комітет України»; строк подання
інформації відповідачу (вісім днів з
дня отримання вимоги); перелік
інформації, яку позивача зобов'язано
подати відповідачу, зокрема: опис
досвіду (у тому числі: географія
реалізації товару, часовий проміжок
початку роботи виробничих потужностей,
перелік нагород, опис наукового
потенціалу, тощо) позивача на ринку
щодо виробництва лінійних підвісних
скляних ізоляторів та деталей до
лінійних підвісних скляних
ізоляторів»; нагадування, що згідно з
пунктами 13, 14, 15 статті 50 Закону України
«Про захист економічної конкуренції»
неподання інформації, подання
інформації в неповному обсязі або
подання недостовірної інформації є
порушенням законодавства про захист
економічної конкуренції, що тягне за
собою відповідальність відповідно до
статі 52 Закону України «Про захист
економічної конкуренції».

У матеріалах справи відсутні та
позивачем суду не надані докази
звернення до позивача у процесі
підготовки відповіді на вимогу з
листами, запитами про роз'яснення
вимоги, зазначених у ній термінів тощо.
Натомість, позивачем листом від 16.10.2013
за № 03.12-603 надано інформацію на вимогу
№ 13/08-299 від 04.10.2013 р. відповідача. У
листі, зокрема зазначено, що ТзОВ
«Львівська ізоляторна компанія» має
потужний потенціал з виконання науково
- дослідних, конструкторських та
технологічних робіт щодо нормативного
забезпечення, удосконалення,
виготовлення та випробування
високовольтних підвісних лінійних
скляних ізоляторів. Інформація про
географію реалізації товару, часовий
проміжок початку роботи виробничих
потужностей, перелік нагород позивача
на ринку щодо виробництва лінійних
підвісних скляних ізоляторів та
деталей до лінійних підвісних скляних
ізоляторів у згаданій відповіді
відсутня. Враховуючи, що згідно з
листом позивача № 03.08-154 від 12.03.2014 р.
дохід (виручка) від реалізації ТзОВ
«Львівська ізоляторна компанія» за 2013
рік становив 125071000 грн. відповідачем
обґрунтовано прийнято рішення № 40 р/к
про визнання позивача таким, що вчинив
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції, передбачене
пунктом 14 статті 50 Закону України «Про
захист від недобросовісної
конкуренції», та застосовано до нього
штраф у розмірі, передбаченому ст. 53
згаданого Закону.

Решта доводів позивача, викладених у
позовній заяві судом не беруться до
уваги при вирішенні справи з огляду на
те, що законодавство України не
уповноважує суб'єкта господарювання на
власний розсуд вирішувати, чи
стосується витребувана головою
територіального відділення
антимонопольного комітету України у
межах його повноважень інформація
певного питання, чи є вона необхідною
для вирішення останнього. Такий
висновок суду відповідає висновкам
Вищого господарського суду України.
викладеним у постанові від 10 лютого 2009
р. у справі № 8/71. Крім цього факт
подання неповної інформації на вимогу
відповідача визнається й самим
позивачем у позовній заяві, проте
пояснюється неправильним
формулюванням та викладенням вимоги
щодо надання інформації самим
відповідачем, відсутністю у
законодавстві України визначення
поняття «географія реалізації товару»,
відсутністю інформації на
підприємстві як такої, наявністю
запитуваної інформації у виписці з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців.
Однак, саме лише подання інформації в
неповному обсязі є невиконанням
заснованої на законі вимоги державного
органу і кваліфікується як порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції за ознаками пункту 14
статті 50 Закону України «Про захист
економічної конкуренції» (див.
постанову Вищого господарського суду
України від 10 листопада 2009 р. № 10/32-09).
Щодо відсутності визначення поняття
«географія реалізації товару», то
Академічний тлумачний словник
української мови містить визначення
такого загальновживаного поняття як
«географія». Географія - це розміщення,
поширення чого-небудь на поверхні
землі. Позивач також не був позбавлений
можливості зазначити у відповіді на
вимогу будь-яку інформацію, яку вважав
би правдивою та повною відповіддю на
запит щодо «часового проміжку початку
роботи виробничих потужностей,
переліку нагород, опису наукового
потенціалу тощо», однак цього не
зробив.

На підставі ст. 49 ГПК України судові
витрати у справі покладаються на
позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 33, 43, 49, 75, 84, 85 ГПК України,
господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити
повністю.

2. Рішення набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 85 ГПК
України.

3. Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку, встановленому розділом ХІІ
ГПК України.

Повне рішення складено 06.10.2014 р.

Суддя
Бортник О.Ю.