ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2014 р.
Справа № 923/1195/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Литвинової В.В. при
секретарі Короткій Ю.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Прокурора м. Нова Каховка
Херсонської області в інтересах
держави в особі

позивача: Новокаховської міської ради
Херсонської області, м.Нова Каховка

до відповідача-1: Виконавчого комітету
Новокаховської міської ради
Херсонської області, м.Нова Каховка

до відповідача-2: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м.Нова Каховка

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
боці позивача: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, м.Нова Каховка

про визнання недійсним договору оренди
комунального майна з моменту укладення
та повернення майна до міської
комунальної власності

за участю прокуратури: Ахременко О.Д.,
посвідчення № 019816 від 19.08.2013р.;

представників сторін:

від позивача: Позняков С.І.,
представник за довіреністю № 29/05 від
09.01.2014р.;

від відповідача-1: Ільїна Т.А.,
представник за дорученням № 29/08 від
09.01.2014 р.;

від відповідача-2: ОСОБА_6, паспорт серії
№ НОМЕР_1 виданий 12.07.1999 р.;

від третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
боці позивача: ОСОБА_2, паспорт: серія
НОМЕР_2, виданий Новокаховським МВ УМВС
України в Херсонській області; ОСОБА_7,
представник за довіреністю від 29.07.2014р.

Прокурор м.Нова Каховка Херсонської
області в інтересах держави в особі
позивача Новокаховської міської ради
Херсонської області звернувся до
господарського суду Херсонської
області з позовною заявою до
Виконавчого комітету Новокаховської
міської ради Херсонської області
(відповідач-1), до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (відповідач-2) та за
участю третьої особи, як не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
боці позивача - фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору оренди
комунального майна № 346-К від 16.12.2013
року з моменту укладення та повернення
майна до міської комунальної
власності.

9 жовтня 2014 року Прокурор м.Нова Каховка
Херсонської області подав заяву про
уточнення позовних вимог, в якій
просить викласти п.4 прохальної частини
позовної заяви в наступній редакції:
зобов'язати фізичну особу-підприємця
ОСОБА_6 повернути територіальній
громаді м.Нова Каховка в особі
Новокаховської міської ради нежитлову
будівлю універмагу, яка була предметом
договору оренди, загальною пощею 4244,1
кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1
та загальною вартістю 6548700,00 грн.

Прокурор наполягає на задоволенні
позовних вимог.

Позивач та відповідач-1 проти позову
заперечують з підстав, викладених у
відзивах. Відповідач-2 проти
позову в судовому засіданні
заперечував, письмового відзиву не
надав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на боці позивача
просить задовольнити позовні вимоги.

Також у судовому засіданні
представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на боці позивача надав
клопотання про відкладення справи.
Дане клопотання суд прийняв до
розгляду та долучив до матеріалів
справи.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення присутніх
представників сторін, суд

в с т а н о в и в:

16 грудня 2013 року між виконавчим
комітетом Новокаховської міської ради,
як орендодавцем (надалі - відповідач-1)
та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6,
як орендарем (надалі - відповідач-2) був
укладений договір оренди нерухомого
майна, що належить до міської
комунальної власності №346-к (надалі -
договір №346-к).

Відповідно до п.1.1., п.12. договору №346-к
орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
нежитлову будівлю універмагу
загальною площею 4244,1м.кв., розташовану
за адресою: АДРЕСА_1, яка є комунальною
власністю територіальної громади
міста Нова Каховка і обліковується на
балансі виконавчого комітету. Вартість
будівлі визначена звітом про незалежну
оцінку станом на 16.11.2012 року та
становить 6548700,00 грн. без урахування
податку на додану вартість.

Майно передається в оренду для
розміщення торгівельного комплексу.

Відповідно до умов п.9.1. договору
сторони встановили, що договір набирає
чинності з 02 січня 2014 року і діє
протягом двох років і одинадцяти
місяців.

Судом встановлено, що 2 січня 2014 року
між Виконавчим комітетом
Новокаховської міської ради та
відповідачем-2 укладено Додаткову
угоду до договору оренди нерухомого
майна, що належить до міської
комунальної власності №346-к від 16
грудня 2013 року та внесли зміни до ч.2
п.1.1. договору, виклавши її в наступній
редакції: Вартість будівлі визначена
звітом про незалежну оцінку станом на
30.11.2013 року становить 6509220,00 грн.

Відповідачем-1 надано до матеріалів
справи Висновок про вартість майна,
Договір на проведення оцінки №НВХ 12/01
від 10.12.2013 р., укладений між
відповідачем-1 та та приватним
підприємством «Стронг-Л». Вартість
будівлі визначена звітом про незалежну
оцінку становить 6509220,00 грн. без
урахування податку на додану вартість.

Звертаючись з позовом до суду про
визнання недійсним договору оренди
нерухомого майна №346-к від 16.12.2013р., який
укладений між виконавчим комітетом
Новокаховської міської ради та ФОП
ОСОБА_6, Прокурор м.Нова Каховка
Херсонської області (далі - Прокурор)
зазначає, що вказаний договір був
укладений з порушенням норм чинного
законодавства та є недійсним, з
наступних підстав.

Прокурор зазначає, що договір оренди
нерухомого майна № 346-к був укладений з
порушенням порядку оцінки майна, що
суперечить ч.1 ст. 11 ЗУ "Про оренду
державного та комунального майна".
Виконавчий комітет Новокаховської
міської ради передав в оренду майно на
підставі висновку (незалежної оцінки),
який складено Українською
універсальною біржею 16 листопада 2012
року та метою оцінки було визначення
ринкової вартості об'єкту для
укладання договору купівлі-продажу
комунального майна способом продажу за
конкурсом, що підтверджується
рецензією на звіт, яка складена
приватним підприємством
«Укрбізнесконсалтинг» 16.12.2012 року.
Відповідно до п.2 Методики оцінки
об'єктів оренди, затвердженої
Постановою КМУ від 10.08.1995 №629, оцінка
об'єктів оренди проводиться з метою
визначення вартості таких об'єктів
згідно з положеннями (національними
стандартами) оцінки майна та цією
Методикою з урахуванням положень
(стандартів) бухгалтерського обліку
для відображення її в договорі оренди
та використання під час розрахунку
орендної плати. Результати незалежної
оцінки є чинними протягом шести
місяців від дати оцінки, якщо інший
строк не передбачений у звіті щодо
незалежної оцінки.

На думку Прокурора, договір оренди
нерухомого майна №346-к від 16.12.2013 року
фактично було укладено без проведення
оцінки майна, що суперечить вимогам
чинного законодавства, а тому підлягає
визнанню недійсним з моменту його
укладення.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, які прибули в
судове засідання, дослідивши матеріали
справи, з'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, дійшов
висновку про те, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

По-перше, як було зазначено вище, 2 січня
2014 року між Виконавчим комітетом
Новокаховської міської ради та
відповідачем-2 укладено Додаткову
угоду до договору оренди нерухомого
майна, що належить до міської
комунальної власності №346-к від 16
грудня 2013 року та внесли зміни до ч.2
п.1.1. договору, виклавши її в наступній
редакції: Вартість будівлі визначена
звітом про незалежну оцінку станом на
30.11.2013 року становить 6509220,00 грн.
Відповідачем-1 надано до матеріалів
справи Висновок про вартість майна,
Договір на проведення оцінки №НВХ 12/01
від 10.12.2013 р., укладений між
відповідачем-1 та та приватним
підприємством «Стронг-Л». Вартість
будівлі визначена звітом про незалежну
оцінку становить 6509220,00 грн. без
урахування податку на додану вартість.

По-друге, загальні підстави і наслідки
недійсності правочинів (господарських
договорів) встановлені статтями 215, 216
ЦК України, статтями 207, 208 ГК України.
Правила, встановлені цими нормами,
повинні застосовуватися
господарськими судами в усіх випадках,
коли правочин вчинений з порушенням
загальних вимог частин першої -
третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не
підпадає під дію інших норм, які
встановлюють підстави та наслідки
недійсності правочинів.

Згідно із п. 2.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29 травня 2013 року N 11 "Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними" правовідносини,
пов'язані з визнанням правочинів
(господарських договорів) недійсними,
регулюються ЦК України, ГК України,
Законами України «Про оренду
державного та комунального майна» та
іншими актами законодавства. Правочин
може бути визнаний недійсним з підстав,
передбачених законом.

Отже, вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Статтею 627 Цивільного кодексу України
встановлено, що відповідно до ст. 6 ЦКУ
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору, з
урахуванням умов цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Стаття 6 ЦК України визначає, що сторони
в договорі не можуть відступати від
положень актів цивільного
законодавства, якщо в цих актах прямо
вказано про це, а також у разі, якщо
обов'язковість для сторін положень
актів цивільного законодавства
випливає з їх змісту або із суті
відносин між сторонами. Тому незалежно
від того, як сторони назвали договір,
яким встановлені правовідносини, до
цих відносин необхідно застосовувати
норми чинного законодавства, які
регулюють такі правовідносини.

Закони України відповідно до ст. 68
Конституції України підлягають
обов'язковому виконанню на всій
території України всіма юридичними та
фізичними особами.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
передбачено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Виходячи із змісту ст. 215 ЦК України
договір може бути визнано недійсним
виключно з підстав недодержання в
момент його вчинення вимог, які
встановлені частинами першою - третьою,
п'ятою та шостою статті 203 цього
Кодексу, або якщо його недійсність
встановлена законом.

Згідно з частиною 3 статті 215 Цивільного
кодексу України вимога про визнання
правочину недійсним може бути заявлена
як однією із сторін правочину, так і
іншою заінтересованою особою, права та
законні інтереси якої порушено
вчиненням правочину.

На підставі вищевикладеного, суд
вважає, що позивачем не доведено
обставин, які відповідно до ст. 215 ЦК
України тягнуть за собою можливість
забезпечення судового захисту шляхом
визнання договору недійсним, а також не
доведено фактів порушення
осопорюваним договором прав та
інтересів Новокаховської міської ради
Херсонської області, а тому позовні
вимоги задоволенню не підлягають .

В позовній заяві Прокурор просить
зобов'язати фізичну особу-підприємця
ОСОБА_6 повернути територіальній
громаді м.Нова Каховка в особі
Новокаховської міської ради нежитлову
будівлю універмагу, яка була предметом
договору оренди, загальною пощею 4244,1
кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1
та загальною вартістю 6548700,00 грн.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 216 ЦК
України недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Суд відмовляє в задоволенні
вищевказаної вимоги з огляду на те, що
договір оренди від 16.12.2013 р. №346-к,
укладений між виконавчим комітетом
Новокаховської міської ради та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, -
не визнано недійсним.

Суд не приймає до уваги заперечення
третьої особи, оскільки вони,
враховуючи обставини справи, не
спростовують надані позивачем та
відповідачем-1 докази, а також були
предметом дослідження у справі №923/985/14
господарського суду Херсонської
області за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до
відповідача-1 Виконавчого комітету
Новокаховської міської ради
Херсонської області та відповідача-2
фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 про
визнання недійсним договору оренди
№346-к від 16.12.2013 р., укладеного між
виконавчим комітетом Новокаховської
міської ради та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_6

Суд відмовляє в задоволенні клопотання
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
боці позивача, про відкладення
розгляду справи, оскільки відповідні
дії призведуть до порушення строків
розгляду справи, передбачених ст.69 ГПК
України.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
заявлені позивачем вимоги
документально не підтверджені, а отже
такі, що не підлягають задоволенню.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення і повідомлено
представникам про дату складання
повного тексту рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі.

Повне рішення складено 13.10.2014р.

Суддя
В.В.Литвинова