м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «УніКредит
до 1) Товариства з
обмеженою відповідальністю «Космо
2) Товариства з обмеженою
відповідальністю «Т.Л. Авто»
про стягнення 2 705 124,34
Суддя Босий В.П.
Учасники судового процесу:
від позивача: Просалова О.Є.
від відповідача 1: Боровенко
від відповідача 2: не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «УніКредит Лізинг»
(надалі - ТОВ «УніКредит Лізинг»)
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Космо
Плюс» (надалі - ТОВ «Космо Плюс») та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Т.Л. Авто» (надалі -
ТОВ «Т.Л. Авто») про солідарне стягнення
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на порушення ТОВ «Космо
Плюс» умов договору фінансового
лізингу №3355L11/00-LD від 21.12.2011 р. в частині
своєчасної сплати лізингових платежів
та повернення на вимогу лізингодавця
предмету лізингу у строки, передбачені
договором та чинним законодавством, що
стало підставою для звернення до суду з
позовом. Крім того, вимоги до ТОВ «Т.Л.
Авто» були обґрунтовані укладеним між
сторонами договором поруки № 3355L11/00/SUR
від 29.11.2011 р., за яким ТОВ «Т.Л. Авто»
поручилось за виконання
лізингоодержувачем умов основного
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 18.07.2014 р. за вказаною позовною
заявою порушено провадження у справі
13.08.2014 р., зобов'язано сторін надати суду
Суд оголошувалась перерва в судовому
засіданні 13.08.2014 р. до 10.09.2014 р.
03.09.2014 р. через службу діловодства
господарського суду від позивача
надійшла заява про збільшення позовних
вимог, відповідно до якої ТОВ
«УніКредит Лізинг» просить суд
стягнути з ТОВ «Космо Плюс» та ТОВ «Т.Л.
Авто» солідарно 2 329 705,61 грн. основного
боргу, 191 713,76 грн. пені за прострочення
сплати лізингових платежів, 32 464,21 грн.
трьох відсотків річних та 151 240,76 грн.
інфляційних втрат. Дану заяву прийнято
судом.
У відповідності до 4 частини статті 22
Господарського процесуального кодексу
України позивач вправі до прийняття
рішення по справі збільшити розмір
позовних вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу, в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог. Під
збільшенням розміру позовних вимог
слід розуміти зміну (у бік збільшення)
кількісних показників, у яких
виражається позовна вимога, в тому
числі ціни позову. Згідно з частиною
третьою статті 55 ГПК України ціну
позову вказує позивач.

З огляду на те, що заява позивача про
збільшення позовних вимог відповідає
вимогам положень ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України, суд
приймає заяву позивача про збільшення
позовних вимог, а відтак у вирішенні
спору має місце нова ціна позову - 2 705
124,34 грн.

Враховуючи неявку представника
відповідача 2 в призначене судове
засідання та невиконання ним вимог
ухвали суду від 18.07.2014 р., керуючись ст. 77
ГПК України, господарський суд відклав
розгляд справи № 910/14580/14 на 01.10.2014 р. та
повторно зобов'язав відповідачів
виконати вимоги ухвали суду про
порушення провадження у даній справі.

Представник позивача в судове
засідання з'явилася, вимоги ухвали суду
виконала, позовні вимоги з урахуванням
заяви про збільшення розгляду позовних
вимог підтримала повністю.

В судове засідання представник
відповідача 1 з'явився, на виконання
вимог ухвали суду надав пояснення,
проти задоволення позовних вимог
заперечував повністю.

Представник відповідача 2 в судове
засідання не з'явився, витребувані
ухвалами суду докази та відзив на
позовну заяву не подав, про поважні
причини неявки суд не повідомив, хоча
про час і місце судового засідання був
належним чином повідомлений, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення
№31352502.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач 2 повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
суті.

Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач 2 був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа може бути
розглянута за наявними в ній
матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.12.2011 р. між ТОВ «УніКредит Лізинг»
(лізингодавець) та ТОВ «Космо Плюс»
(лізингоодержувач) було укладено
договір фінансового лізингу № 3355L11/00-LD
(надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1
якого лізингодавець прийняв на себе
зобов'язання придбати у власність від
продавця, що обраний
лізингоодержувачем, предмет лізингу
згідно встановлених
лізингоодержувачем умов придбання та
технічних характеристик й передати
його у користування лізингоодержувачу
на строк та на умовах, визначених
договором, а лізингоодержувач
зобов'язався прийняти предмет лізингу
у користування та сплачувати
лізингодавцю лізингові платежі,
комісії, які зазначені в додатку
«Тарифи», інші комісії, що передбачені
угодою, та виконувати інші обов'язки,
які передбачені правочином та чинним
законодавством.

Визначення предмету лізингу, його
технічних характеристик
(специфікацій), вартість предмета
лізингу, графік лізингових платежів,
дата передачі предмета лізингу, а також
інші умови, що мають безпосереднє
відношення до цього договору,
визначаються в додатку(-ах) до цього
договору. (п.1.1.1 Договору).

У додатку №3355L11/00-LD до Договору сторони
погодили, що предметом лізингу є
будівля автосалону легкових
автомобілів, літера А-2, загальною
площею 1 903,9 кв.м., що знаходиться за
адресою: Донецька область, м. Донецьк,
проспект Ленінський, будинок 51 В,
зареєстрованого в електронному
реєстрі прав власності на нерухоме
майно (ПВН) за № 19526221.

З п. 15.1 Договору вбачається, що даний
договір є укладеним та набуває
чинності з моменту його підписання
уповноваженими представниками сторін,
скріплення печатками, нотаріального
посвідчення та діє до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
по ньому.

З огляду на встановлений ст. 204
Цивільного кодексу України принцип
правомірності правочину, суд приймає
до уваги договір фінансового лізингу №
3355L11/00-LD від 21.12.2011 р. як належну
підставу в розумінні норм ст. 11
названого кодексу для виникнення у
позивача та відповідача-1 взаємних
цивільних прав та обов'язків.

За своїм змістом та правовою природою
укладений між сторонами правочин є
договором фінансового лізингу, який
підпадає під правове регулювання норм
статті 292 Господарського кодексу
України та Закону України «Про
фінансовий лізинг». Одночасно,
відповідно до ст. 2 вказаного
нормативно-правового акту відносини,
що виникають у зв'язку з договором
фінансового лізингу, регулюються
положеннями Цивільного кодексу
України про лізинг (ст.ст. 806-809), найм
(оренду), купівлю-продаж, поставку з
урахуванням особливостей, що
встановлюються цим законом.

У відповідності до статті 806 Цивільного
кодексу України за договором лізингу
одна сторона (лізингодавець) передає
або зобов'язується передати другій
стороні (лізингоодержувачеві) у
користування майно, що належить
лізингодавцю на праві власності і було
набуте ним без попередньої
домовленості із лізингоодержувачем
(прямий лізинг), або майно, спеціально
придбане лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі). До договору
лізингу застосовуються загальні
положення про найм (оренду) з
урахуванням особливостей,
встановлених цим параграфом та
законом. До відносин, пов'язаних з
лізингом, застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж та
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом.
Особливості окремих видів і форм
лізингу встановлюються законом.

Фінансовий лізинг означає операцію з
купівлі предмета лізингу
лізингодавцем безпосередньо у
продавця/лізингоодержувача, та
подальша передача предмета лізингу
лізингоодержувачу в користування на
строк (який у будь-якому випадку не
повинен бути менше 1 (одного)
календарного року) та на умовах,
погоджених в договорі фінансового
лізингу, з передачею предмета лізингу
лізингоодержувачу у власність згідно з
цим або окремо укладеним сторонами
договором купівлі-продажу, якщо це
необхідно, після закінчення строку
лізингу та після виконання
лізингоодержувачем всіх своїх
зобов'язань за договором фінансового
лізингу.

Згідно з п. 2.1 Договору дата передачі
предмета лізингу визначаються у
відповідному додатку до цього
договору. При цьому, у випадку
необхідності здійснення передачі
предмету лізингу раніше визначеної
дати, лізингодавець направляє
лізингоодержувачу повідомлення із
зазначенням дати та місця передачі, а
лізингоодержувач зобов'язаний
достроково прийняти предмет лізингу в
місті та на дату, визначену
лізингодвцем в порядку, передбаченому
цим договором.

Передача лізингоодержувачу предмета
лізингу та документів (їх копій) до
нього оформлюється підписанням
сторонами акту приймання-передачі
предмета лізингу, впродовж 3-х робочих
днів, починаючи з дати відповідного
повідомлення лізінгоодержувача
лізингодавцем (п. 2.3 Договору).

На виконання умов Договору згідно з
актом прийому-передачі від 22.12.2012 р. ТОВ
«Космо Плюс» отримало від ТОВ
«УніКредит Лізинг» предмет лізингу.

З п. 3.1 Договору вбачається, що з дати
підписання акту приймання-передачі
лізінгоодержувач має право
користуватись предметом лізингу
відповідно до його призначення та умов
використання.

В акті приймання-передачі від 22.12.2011 р.
до спірного правочину зазначено
загальну ціну предмета лізингу у
розмірі 1 445 471,46 доларів США (еквівалент
11 607 135,82 грн., 1 долар США = 8,03 грн.).

Згідно з п. 5.1 Договору
лізингоодержувач зобов'язаний
сплачувати лізингові платежі. Розмір
лізингових платежів, їх складові
частини та дати оплати визначаються у
графіку, що міститься у відповідному
додатку до спірного правочину.

Розмір лізингових платежів та їх
складових частин виражається в
іноземній валюті (долар США, Євро або
інша валюта) та підлягає сплаті у
національній валюті України - гривні за
курсом, що визначений договором (п. 5.2
договору № 3355L11/00-LD від 21.12.2011 р.).

У п. 5.3.2 укладеного між позивачем та
відповідачем-1 Договору зазначено, що
періодичні лізингові платежі
сплачуються після передачі предмету
лізингу у користування
лізингоодержувачу за курсом продажу та
включають в себе: відшкодування
вартості предмету лізингу, що
розраховується за курсом, встановленим
у відповідному додатку, та комісію
лізингодавця, яка є такою, що
змінюється та розраховується як
різниця між розміром періодичного
лізингового платежу, який зазначений у
стовбці «лізинговий платіж» та
перерахований в гривню, та розміром
відшкодування вартості предмету
лізингу, розрахованого згідно п. 5.3.2(а)
цього договору та перерахованого в
гривню, мінімальний розмір комісії
лізингодавця не може бути меншим ніж
одна гривня.

Перед підписанням договору
лізингоодержувач попереджений
лізингодавцем про наявність валютного
ризику, тобто, ймовірність виникнення
можливих збитків у лізингоодержувача
внаслідок несприятливих змін курсів
іноземних валют до національної валюти
України. Підписанням договору
лізингоодержувач підтверджує, що він
усвідомлює можливе настання
несприятливих для нього економічних
умов, спричинених коливанням курсів
іноземних валют, і гарантує виконання
взятих зобов'язань своєчасно та в
повному обсязі (п. 5.9 Договору).

Розділом 6 Договору передбачено, що
лізингоодержувач відшкодовує
лізингодавцю: всі документально
підтверджені витрати, пов'язані з
оформленням та виконанням цього
договору, договору купівлі-продажу та
страхування включаючи (але не виключно)
реєстраційні (за виключенням платежів,
що згідно умов цього договору несе
лізингодавець; судові витрати,
державне мито, витрати, пов'язані із
зверненням стягнення на предмет
лізингу; податки, що стягуються з
предмету лізингу; будь-який штраф,
пов'язаний з предметом лізингу, який
накладено з вини лізингоодержувача;
витрати лізингодавця щодо відновлення
втачених або вкрадених документів на
предмет лізингу під час користування
лізингоодержувачем предметом лізингу;
інші витрати, понесені лізингодавцем з
вини контрагента.

З метою забезпечення виконання ТОВ
«Космо Плюс» своїх зобов'язань за
Договором, між ТОВ «УніКредит Лізинг»
(лізингодавець), ТОВ «Космо Плюс»
(лізингоодержувач) та ТОВ «Т.Л. Авто»
(поручитель, відповідач-2) було укладено
договір поруки № 3355L11/00/SUR від 29.11.2012 р.
(надалі - «Договір поруки»).

Відповідно до п. 1.1 Договору поруки ТОВ
«Т.Л. Авто» зобов'язалося як солідарний
боржник безвідклично та безумовно
сплатити лізингодавцю за договором №
3355L11/00-LD від 21.12.2011 р. фінансового
лізингу на першу вимогу всі необхідні
платежі загальною сумою в гривневому
еквіваленті до 2 111 997,08 доларів США, що
на день укладання договору становило 17
297 256,09 грн. та оплатити всі інші платежі,
що належать до сплати
лізингоодержувачем відповідно до умов
договорів фінансового лізингу, в тій же
самій сумі, валюті та в той же самий час
(також у випадку дострокових платежів),
як це визначено в договорі фінансового
лізингу.

У зв'язку з виникненням у відповідача 1
заборгованості зі сплати лізингових
платежів, ТОВ «Уніредит Лізинг»
направило на адресу ТОВ «Т.Л. Авто»
вимогу (вих. № 4503 від 19.06.2014 р..
відповідно до якої просило сплатити
заборгованість ТОВ «Космо Плюс» за
договором № 3355L11/00-LD від 21.12.2011 р. у
розмірі 1 725 985,59 грн. протягом 5-ти днів з
дати отримання даної вимоги (належні
докази направлення даної вимоги
кур'єрською поштою додано до
матеріалів справи). Зазначена вимога
була отримана представником ТОВ «Т.Л.
Авто» 19.06.2014 р.

Спір у справі виник у зв'язку з
наявністю, на думку позивача, підстав
для солідарного стягнення з
відповідачів заборгованості за
Договором.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки;
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного
кодексу України визначено, що
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

При цьому, суд також зазначає, що зі
ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України
вбачається, що сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору, отже
фактично, укладаючи спірний правочин,
сторони погодились з всіма його
умовами.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

З наданих позивачем доказів
вбачається, що позивач взяті на себе
зобов'язання за договором фінансового
лізингу № 3355L11/00-LD від 21.12.2011 р. виконав
належним чином, тоді як відповідач 1
свої зобов'язання щодо сплати
лізингових платежів за даним договором
не здійснив неналежним чином, у зв'язка
з чим у нього виникла заборгованість у
розмірі 2 329 705,61 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України «Про
фінансовий лізинг» лізингоодержувач
зобов'язаний своєчасно сплачувати
лізингові платежі. Сплата лізингових
платежів здійснюється в порядку,
встановленому договором. Лізингові
платежі можуть включати: суму, яка
відшкодовує частину вартості предмета
лізингу; платіж як винагороду
лізингодавцю за отримане у лізинг
майно; компенсацію відсотків за
кредитом; інші витрати лізингодавця, що
безпосередньо пов'язані з виконанням
договору лізингу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

У додатку № 3355L11/00 від 21.12.2011 р. до
спірного договору фінансового лізингу
позивачем та відповідачем-1 було
встановлено графік сплати лізингових
платежів та їх розмір за кожний окремий
місяць.

Додатковою угодою № 1 від 29.11.2012 р. до
Договору між позивачем та
відповідачем-1 було узгоджено розмір
заборгованості станом на день
укладення даної додаткової угоди в
розмірі 712 380,81 грн., в т.ч. ПДВ - 69 090,08 грн.
та реструктуризовано сплату даної
заборгованості частинами до 31.12.2012 р.

Додатком № 3355L11/00 від 29.11.2012 р. до
Договору було внесено зміни до графіку
лізингових платежів.

Таким чином, з урахуванням часткової
сплати відповідачем 1 лізингових
платежів на виконання умов Договору,
його заборгованість перед позивачем
становить 2 329 705,61 грн., а строк
виконання грошового зобов'язання на
момент подання позовної заяви настав.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу
України визначено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу
України, особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлене договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Згідно статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

В якості підстави для звільнення його
від відповідальності за неналежне
виконання грошового зобов'язання
відповідачем 1 наданий суду висновок
Київської торгово-промислової палати
про настання обставин непереборної
сили (форс-мажор) №1703-4/430 від 15.07.2014 р.,
яким підтверджено, що події, які мають
місце на території Донецької області
стали перешкодою в належному
користуванні нерухомим майном і є
форс-мажорними обставинами для ТОВ
«Космо Плюс» за договором фінансового
лізингу № 3355L11/00-LD від 21.12.2011 р.,
починаючи з 15.04.2014 р. по теперішній час.

В той же час, господарським судом не
приймається до уваги вказані у такому
висновку форс-мажорні обставини як
підстава для звільнення його від
відповідальності, з огляду на пункт 13.1
договору, яким передбачено, що на
чинність цього договору не впливають
будь-які обмеження або неможливість
користуватися предметом лізингу
внаслідок його часткового або повного
пошкодження, надзвичайних подій або
форс-мажору. В таких випадках всі
зобов'язання лізингоодержувача, в тому
числі платіжні зобов'язання,
залишаються чинними в повному обсязі.

Більш того, умовами спірного правочину,
зокрема, п. 13.5, передбачено, що всі
повідомлення та інша інформація за
договором повинні бути вчинені
письмово та надіслані поштою чи
телеграмою на адресу іншої сторони.
Будь-яке повідомлення, направлене за
допомогою факсимільного зв'язку,
повинне супроводжуватись передачею
оригіналу засобами поштового зв'язку.

До того ж суд враховує, що форс-мажорні
обставини згідно зазначеного висновку
Київської торгово-промислової палати
мали місце з квітня 2014 року, в той час як
заборгованість відповідача 1 з
лізингових платежів за Договором
почалася з листопада 2013 року, тобто за
пів року до настання вказаних
форс-мажорних обставин.

Таким чином суд відзначає, що
відповідачем-1 не надано суду жодних
належних доказів направлення
повідомлення про форс-мажорні
обставини позивачу.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 216, ч. 2 ст. 217
Господарського кодексу України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення в
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються
такі види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні
санкції; оперативно-господарські
санкції.

Статтею 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу
України визначає, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Таким чином, для застосування до
боржника відповідальності у вигляді
стягнення пені, вона має бути
передбачена законом або договором.

У ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу
України зазначено, що у разі, якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст.232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Разом з тим, згідно зі ст. 1 Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань», платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін.

Умовами п. 12.3 Договору передбачено, що у
випадку несплати лізингоодержувачем в
належний термін будь-якої суми, яка
може бути сплачена за договором,
останній сплачує лізингодавцю пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діяла
протягом періоду прострочення, за
кожен день прострочення.

Господарський суд також зазначає, що
під час розгляду спору останнім було
прийнято до уваги приписи ст. 543
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої у разі солідарного обов'язку
боржників (солідарних боржників)
кредитор має право вимагати виконання
обов'язку частково або в повному обсязі
як від усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

При цьому, ст. 554 Цивільного кодексу
України передбачено, що у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Наведені норми свідчать про наявність
у позивача права самостійно обирати
боржника та поручителя, до якого слід
звернути вимогу.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд перевірив та погоджується з
наданим позивачем розрахунком пені, 3%
річних та інфляційних, а тому вимога
позивача про стягнення з відповідачів
солідарно пені у розмірі 191 713,76 грн., 3%
річних у розмірі 32 464,21 грн. та
інфляційних у розмірі 151 240,76 грн.
підлягає задоволенню.

За таких обставин суд приходить до
висновку про необхідність повного
задоволення позовних вимог ТОВ
«УніКредит Лізинг» щодо солідарного
стягнення з ТОВ «Космо Плюс» та ТОВ
«Т.Л. Авто» основного боргу у розмірі 2
329 705,61 грн., пені у розмірі 191 713,76 грн., 3%
річних у розмірі 32 464,21 грн. та
інфляційних у розмірі 151 240,76 грн.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «УніКредит Лізинг»
задовольнити повністю.

2. Стягнути солідарно з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Космо
Плюс» (03134, м. Київ, вул. Симиренка, 36, ) та Товариства з обмеженою
відповідальністю «Т.Л. Авто» (03134, м.
Київ, вул. Симиренка, 36, )
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Унікредит лізинг»
(04070, м. Київ, вул. Петра Сагайдачного, 22/1,
) заборгованість у
розмірі 2 329 705 (два мільйони триста
двадцять дев'ять тисяч сімсот п'ять)
грн. 61 коп., пеню у розмірі 191 713 (сто
дев'яносто одна тисяча сімсот
тринадцять) грн. 76 коп., 3% річних у
розмірі 32 464 (тридцять дві тисячі
чотириста шістдесят чотири) грн. 21 коп.,
інфляційні у розмірі 151 240 (сто п'ятдесят
одна тисяча двісті сорок) грн. 76 коп. та
судовий збір у розмірі 54 102 (п'ятдесят
чотири тисячі сто дві) грн. 49 коп. Видати
наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 06.10.2014 р.

Суддя
В.П. Босий