ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2014 р.
Справа № 922/1642/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя
Терещенко О.І. , суддя Медуниця О.Є.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Гур"єв В.М., дов. №1785 від 11.12.2013
року

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх. №1965
Х/1-18) на рішення господарського суду
Харківської області від 02.07.2014 року у
справі № 922/1642/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Укртелеком" в особі
Харківської філії Публічного
акціонерного товариства "Укртелеком",
м. Харків,

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Велтон.Телеком", м.
Харків,

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Публічне акціонерне
товариство "Укртелеком" в особі
Харківської філії Публічного
акціонерного товариства "Укртелеком"
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Велтон. Телеком",
відповідача, про стягнення 126344,04 грн.
заборгованості по орендній платі за
укладеним сторонами договором оренди
нерухомого майна товариства
(технологічних приміщень) №227-19 від
10.05.2011 року, 3 914,87 грн. заборгованості по
відшкодуванню витрат на
електропостачання, 4 464,51 грн. пені, 1030,28
грн. 3% річних та 4 732,39 грн. інфляційних.

Крім того, 17.06.2014 року представник
відповідача звернувся до
господарського суду Сумської області з
клопотанням (вх. №20176 від 17.06.2014 року)
про розстрочення виконання рішення
суду шляхом здійснення оплати
загальної стягнутої судом суми
рівними платежами щомісячно протягом
шести місяців після набрання рішенням
законної сили (починаючи з липня 2014
року).

Рішенням господарського суду
Харківської області від 02.07.2014 року у
справі №922/1642/14 (суддя Присяжнюк О.О.)
позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь
позивача заборгованість по орендній
платі за період січень -лютий 2014 року в
розмірі 84 229,36 грн., 2 614,04 грн. витрат на
електропостачання, 3972,47 грн. пені за
період з 01.01.2014 року по 31.03.2014 року, 3%
річних в сумі 1030,28 грн., інфляційних
нарахувань в сумі 4732,39 грн., витрати по
сплаті судового збору в сумі 2 809,72 грн.

В частині стягнення з відповідача 42114,68
грн.заборгованості з орендної плати,
заборгованості по відшкодуванню
витрат на електропостачання в сумі 1300,83
грн., пені в сумі 492,04 грн. провадження у
справі припинено на підставі пункту 1-1
статті 80 Господарського
процесуального кодексу України.

Відповідач не погодився з рішенням
місцевого господарського суду в
частині відмови у задоволенні
клопотання про розстрочку виконання
рішення, подав до Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу, в якій просить це
рішення змінити, доповнивши новим
абзацем наступного змісту:
"Розстрочити виконання рішення у
справі №922/1642/14 шляхом здійснення
оплати загальної стягнутої судом суми
(враховуючи суми основного боргу, пені,
3% річних, інфляційних, судового збору)
рівними платежами щомісячно протягом
шести місяців після набрання рішенням
законної сили", в іншій частині рішення
- залишити без змін.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що
фінансовий стан відповідача є
збитковим внаслідок настання з 2008 року
світової фінансової кризи, збільшенням
валютних курсів, наявністю кількох
позовів про стягнення грошових коштів,
заявлених проти Товариства з обмеженою
відповідальністю "Велтон.Телеком". При
цьому, як зазначає відповідач, залишок
його коштів в установах банку є значно
меншим, ніж загальна сума його
заборгованості перед кредиторами.

Вказані обставини, на думку
відповідача, є винятковими в розумінні
статті 121 Господарського
процесуального кодексу України, чого
місцевий господарський суд не
врахував.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 24.07.2014 року
(колегія суддів у складі: головуючий
суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І.,
суддя Медуниця О.Є.) апеляційну скаргу
відповідача було прийнято до
провадження та призначено її до
розгляду на 10.09.2014 року на 11:00 год.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу
та його представник у судовому
засіданні 10.09.2014 року проти її доводів
заперечує, вважає оскаржуване рішення
законним та обгрунтованим, просить
залишити його без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

Свої заперечення обгрунтовує тим, що
відповідачем не надано жодних доказів,
які підтверджують наявність обставин,
що ускладнюють виконання рішення суду
або роблять його виконання неможливим
та винятковості випадку у розумінні
статті 121 Господарського
процесуального кодексу України, за
наявності якого може бути надано
розстрочку.

При цьому, вказує на те, що з
урахуванням статті 42 Господарського
кодексу України та частини 1 статті 625
Цивільного кодексу України здійснення
підприємницької діяльності на власний
ризик означає покладення на підприємця
тягаря несприятливих наслідків такої
діяльності, а неможливість виконання
грошового зобов"язання не є підставою
для звільнення сторони від такого
виконання.

До того ж, наявність кредиторської та
дебіторської заборгованості не є
винятковою обставиною в розумінні
статті 121 Господарського
процесуального кодексу України. Також,
як вказує позивач, обставини
фінансової кризи, росту курсів
іноземних валют, на які посилається
відповідач, носять загальний характер
та у повній мірі стосуються обох
договірних сторін і також не можуть
бути віднесені до виключних обставин.

Крім того, звертає увагу на те, що
відповідачем сплачуються грошові
кошти на користь позивача по інших
зобов'язаннях, що свідчить про
наявність грошових коштів на рахунках
відповідача та про можливість
виконувати рішення суду у даній справі.

Представник відповідача в судове
засідання 10.09.2014 року не з"явився, 09.09.2014
року від позивача на адресу
Харківського апеляційного
господарського суду надійшло
клопотання про відкладення розгляду
справи, у зв"язку із неможливістю його
представника з"явитись в судове
засідання 10.09.2014 року через хворобу.

Колегія суддів, розглянувши дане
клопотання, дійшла висновку про
відмову в його задоволенні, оскільки
відповідачем не надано жодних доказів
на підтвердження викладених в
клопотанні обставин та не зазначено з
урахуванням вимог статті 77
Господарського процесуального кодексу
України, яким чином нез"явлення
представника відповідача унеможливить
розгляд даної справи.

Крім того, відповідно до пункту 3.9.2
Постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
р. №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" господарський суд з
урахуванням обставин конкретної
справи може відхилити доводи учасника
судового процесу - підприємства,
установи, організації, іншої юридичної
особи, державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи, у зв'язку
з відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.).

При цьому, господарський суд виходить з
того, що у відповідних випадках такий
учасник судового процесу не
позбавлений права і можливості
забезпечити за необхідності участь у
судовому засіданні іншого
представника згідно з частинами першою
- п'ятою статті 28 Господарського
процесуального кодексу України, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 Господарського процесуального
кодексу України).

А тому, колегія суддів розглядає
апеляційну скаргу за відсутності
представника відповідача за наявними у
справі матеріалами відповідно до
статті 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Заслухавши усні пояснення
представника позивача, ознайомившись з
доводами апеляційної скарги,
дослідивши обставини і матеріали
справи, в тому числі наявні у ній
докази, відповідність викладених в
рішенні висновків цим обставинам і
доказам, а також перевіривши
додержання та правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, а рішення господарського
суду першої інстанції слід залишити
без змін, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи та було
вірно встановлено місцевим
господарським судом, 10 травня 2011 року
між Публічним акціонерним товариством
"Укртелеком" ,орендодавцем, та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Велтон.Телеком",
орендарем, було укладено договір
оренди нерухомого майна товариства №
227-19 (далі договір), відповідно до умов
якого орендодавець передав, а орендар
прийняв у тимчасове платне
користування технологічні приміщення
(майно) на другому поверсі
чотирьохповерхової будівлі, що
розташована за адресою: м. Харків, пров.
Косіора, буд. №83, другий поверх, для
розміщення обладнання.

Відповідно до пункту 12.1 договору він
набирає чинності з моменту
підписання по 30.04.2012 року. Сторони
домовились, що умови цього договору
поширюються на відносини між ними, які
виникли з 01.05.2011 року. Сторони
зобов'язані протягом 20 днів після
закінчення строку дії цього договору
здійснити остаточні розрахунки за ним.

Як вірно зазначив господарський суд
першої інстанції, факт передачі
орендованого майна підтверджується
наявним в матеріалах справи актом
приймання - передачі, який підписано
сторонами 10 травня 2011 року.

Також, з матеріалів справи вбачається,
що додатковою угодою №1 від 24.04.2012 року
до спірного договору оренди, сторони
продовжили строк дії цього договору до
30.04.2013 року.

Пунктом 3.1. договору сторони
передбачили, що орендна плата
встановлюється орендодавцем за
домовленістю сторін (за договірною
ціною) на підставі його внутрішніх
нормативних актів і відповідно до
фіксованого розміру місячної орендної
плати становить 584,17 грн., крім того ПДВ
(20%) 116,83 грн., всього 701,00 грн. за 1 м. кв.
технологічного приміщення. Орендна
плата за перший місяць оренди за 35,34 м.
кв. всієї орендованої площі становить 20
644,45 грн., ПДВ 20% - 4 128,89 грн., разом до
сплати 24 773,34 грн. та не підлягає
коригуванню на індекс інфляції
протягом всього строку дії договору
оренди (додаток 3).

Відповідно до пункту 3.3 договору
сторони погодили, що витрати на
утримання майна, плату за комунальні
послуги та інші платежі включено до
розміру фіксованої орендної плати.

У відповідності до пункту 3.4 договору
орендар відшкодовує витрати на
електроенергію у порядку визначеному
Правилами користування електричною
енергією та на підставі окремого
рахунку орендодавця в термін,
зазначений в пункті 3.6 договору, згідно
показань лічильника та діючих тарифів
на електроенергію.

Пунктами 3.6., 3.7., 3.8. договору сторони
передбачили, що орендна плата
перераховується орендарем у
безготівковому порядку на поточний
банківський рахунок орендодавця не
пізніше 27 числа місяця, наступного за
розрахунковим згідно з рахунками,
які виставляються орендодавцем не
пізніше 17 числа місяця, наступного за
розрахунковим та надаються орендарю
разом з актом про надані послуги та
податковою накладною. Щомісячна сума,
яка підлягає оплаті, визначається у
розмірі 100% орендної плати за
попередній місяць та збільшується
(зменшується) на суму заборгованості
(переплати) за фактично надані послуги
попереднього місяця, яка утворилась на
1 число розрахункового місяця. Орендна
плата за перший місяць обчислюється
згідно з п. 3.1. з урахуванням фактичного
періоду використання, визначеного
відповідно до акта приймання-передачі
орендованого майна. Оплата за перший
місяць оренди здійснюється орендарем
на підставі рахунку, який складається
орендодавцем на дату підписання акта
приймання-передачі орендованого майна
та підлягає оплаті протягом двох
робочих днів. Рахунок за перший місяць
оренди надається орендарю одночасно з
актом приймання - передачі майна.

Відповідно до пункту 8.2 договору у разі
наявності заборгованості по орендній
платі чи іншим витратам за договором за
попередній місяць станом на 27 число
поточного місяця, орендарю
нараховується пеня від суми
простроченого платежу в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного Банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня,
починаючи з 28 числа поточного місяця до
дати погашення заборгованості.

Згідно із пунктом 6.1.3 договору орендар
зобов'язаний своєчасно і в повному
обсязі вносити орендну плату та інші
платежі, передбачені цим договором.

Проте, відповідач в порушення умов
спірного договору оренди нерухомого
майна товариства № 227-19 від 10.05.2011 року,
розрахунки з позивачем (орендодавцем)
проводив несвоєчасно та не в повному
обсязі, внаслідок чого, у останнього
утворилась заборгованість за період
січень -лютий 2014 року : з орендної плати
в розмірі 84 229,36 грн. та по відшкодуванню
витрат на електропостачання в розмірі 2
614,04 грн., вказані обставини стали
підставою для звернення позивача з
позовом до господарського суду.

При цьому, під час розгляду справи в
господарському суді першої інстанції,
позивачем було надано докази
часткового погашення відповідачем
заборгованості з орендної плати в сумі
42114,68 грн., заборгованості по
відшкодуванню витрат на
електропостачання в сумі 1300,83грн., пені
в сумі 492,04 грн. після звернення
позивача з позовом у справі.

Відповідно до пункту1-1 частини 1 статті
80 Господарського процесуального
кодексу України господарський суд
припиняє провадження у справі, якщо
відсутній предмет спору.

А тому, на думку колегії суддів
місцевий господарський суд цілком
правомірно припинив провадження у
справі в частині позовних вимог про
стягнення з відповідача 42114,68 грн.
заборгованості з орендної плати,
заборгованості по відшкодуванню
витрат на електропостачання в сумі 1300,83
грн., пені в сумі 492,04 грн. на підставі
пункту 1-1 статті 80 Господарського
процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 759 Цивільного
кодексу України за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк. Законом можуть бути передбачені
особливості укладення та виконання
договору найму (оренди).

Згідно зі статтею 283 Господарського
кодексу України за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.

Відповідно до частини 5 статті 762
Цивільного кодексу України плата за
користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Частиною 2 статті 762 Цивільного кодексу
України встановлено, що за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму.

Обов'язок своєчасно і в повному обсязі
сплачувати орендну плату встановлений
частиною 3 статті 285 Господарського
кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання на лежним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлена обов'язковість договору
для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Отже, оскільки відповідач не виконав
договірних обов"язків щодо сплати
орендної плати за період січень-лютий
2014 року в розмірі 84 229,36 грн.та 2614,04 грн.
витрат на електропостачання, колегія
суддів погоджується із висновком
господарського суду першої інстанції
про наявність достатніх правових
підстав для задоволення позову в
частині стягнення з відповідача
вказаної заборгованості.

Крім того, позивачем у позові заявлено
до стягнення пені у розмірі 3 972,47 грн., а
також 3% річних в сумі 1 030,28грн. та
інфляційних нарахувань в сумі 4732,39 грн.

Частиною 1 статті 216 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до п.8.2 розділу 8 договору
оренди у разі наявності заборгованості
по орендній платі чи іншим витратам за
договором за попередній місяць станом
на 27 число поточного місяця, орендарю
нараховується пеня від суми
простроченого платежу в розмірі
подвійної ставки Національного банку
України, що діяла у період, за який
сплачується пеня, починаючи з 28 числа
поточного місяця до дати погашення
заборгованості.

Згідно зі статтею 3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов`язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України,
що діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідач у відзиві на позов
посилається на те, що пеня та три
відсотки річних були нараховані
позивачем в рамках розгляду справи
№922/5353/13.

Проте, як вірно зазначив господарський
суд першої інстанції, зі змісту рішення
господарського суду Харківської
області по справі №922/5353/13 випливає, що
період нарахування пені у вказаній
справі - з 18.12.2013року по 31.03.2014 року, у
зв"язку з чим доводи відповідача, що
пеня та три відсотки річних були
нараховані позивачем в рамках розгляду
справи №922/5353/13, є необгрунтованими.

Статтею 599 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

За змістом ст.ст. 598 - 609 Цивільного
кодексу України рішення суду про
стягнення боргу не є підставою для
припинення грошового зобов'язання.

При цьому, як зазначено в аналізі
практики застосування статті 625
Цивільного кодексу України,
здійсненому Верховним Судом України за
2013 рік, наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
зобов'язальних правовідносин сторін
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною 2 статті 625
Цивільного кодексу України.

Таким чином, колегія суддів
погоджується із висновком
господарського суду першої інстанції
про те, що нарахування позивачем пені з
урахуванням сплаченої відповідачем
суми, 3% річних та інфляційних не
суперечить вимогам чинного
законодавства, інтересам сторін та що
позовні вимоги є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

До того ж, відповідачем в апеляційній
скарзі не оспорюється правильність
прийняття місцевим господарським
судом рішення у даній справі по суті, а
оспорюється лише застосування ним
статті 121 Господарського
процесуального кодексу України, яка
регулює питання відстрочки або
розстрочки виконання рішення по
справі.

Відповідно до статті 121 Господарського
процесуального кодексу України
господарському суду надано право при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення або роблять
його виконання неможливим, за заявою
сторони надавати відстрочку або
розстрочку виконання рішення у
виняткових випадках.

Відповідно до пункту 10 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
26.12.2003р. № 14 "Про практику розгляду
скарг на рішення, дії або бездіяльність
органів і посадових осіб державної
виконавчої служби та звернень
учасників виконавчого провадження" при
вирішенні заяв державного виконавця чи
сторони про відстрочку або розстрочку
виконання рішення суду потрібно мати
на увазі, що відповідно до статті 351
Цивільного процесуального кодексу
України і статті 121 Господарського
процесуального кодексу України їх
задоволення можливе лише у виняткових
випадках, які суд визначає виходячи з
особливого характеру обставин, що
ускладнюють або виключають виконання
рішення (хвороба боржника або членів
його сім'ї, відсутність у нього майна,
яке за рішенням суду має бути передане
стягувачеві, стихійне лихо, інші
надзвичайні події).

Також, як зазначено у пунктах 7.1 та 7.2.
Постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.10.2012
року № 9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України"
розстрочка означає виконання рішення
частками, встановленими господарським
судом, з певним інтервалом у часі.
Строки виконання кожної частки також
повинні визначатись господарським
судом. При цьому слід мати на увазі, що
розстрочка можлива при виконанні
рішення, яке стосується предметів, що
діляться (гроші, майно, не визначене
індивідуальними ознаками; декілька
індивідуально визначених речей тощо).

Підставою для розстрочки виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом.
Вирішуючи питання про відстрочку
виконання рішення, господарський суд
повинен враховувати матеріальні
інтереси сторін, їх фінансовий стан,
ступінь вини відповідача у виникненні
спору, наявність інфляційних процесів
у економіці держави та інші обставини
справи, скрутний матеріальний стан,
стосовно юридичної особи - наявну
загрозу банкрутства, відсутність
коштів на банківських рахунках і майна,
на яке можливо було б звернути
стягнення, щодо як фізичних, так і
юридичних осіб - стихійне лихо, інші
надзвичайні події тощо.

Господарський процесуальний кодекс
України не визначає переліку обставин,
які свідчать про неможливість
виконання рішення чи утруднюють його
виконання, а тому суд оцінює докази, що
підтверджують зазначені обставини, за
правилами статті 43 Господарського
процесуального кодексу України, тобто,
до заяви мають бути додані докази, які
підтверджують обставини, викладені в
заяві щодо неможливості чи утруднення
виконання рішення.

При цьому, слід також враховувати, що за
змістом частини першої статті 229
Господарського кодексу України та
частини першої статті 625 Цивільного
кодексу України за невиконання
грошового зобов'язання боржник
відповідає, хоч би його виконання стало
неможливим не тільки в результаті його
винних дій чи бездіяльності, а і
внаслідок дії непереборної сили або
простого випадку.

Відповідальність боржника означає
можливість стягнення за рахунок майна
боржника суми невиконаного грошового
зобов'язання.

Тобто, боржник не звільняється від
відповідальності за невиконання чи
неналежне виконання грошового
зобов'язання за будь-яких обставин.

Окрім того, частина 2 статті 218
Господарського кодексу України
передбачає, що відсутність у боржника
необхідних коштів, а також порушення
зобов'язань контрагентами
правопорушника не вважаються
обставинами, які є підставою для
звільнення боржника від
господарсько-правової
відповідальності.

Отже, враховуючи ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
характер господарських правовідносин,
що виникли між сторонами, матеріальні
інтереси сторін, їх фінансовий стан та
можливість настання негативних
наслідків в першу чергу для стягувача
при затримці виконання рішення
господарського суду, беручи до уваги,
що відповідачем не надано
документальних доказів в
підтвердження наявності обставин, що
можуть ускладнити виконання ним
рішення в установлений законом строк,
колегія суддів вважає обгрунтованим
висновок місцевого господарського
суду про відсутність достатніх
правових підстав для задоволення
клопотання відповідача про надання
розстрочки виконання рішення суду.

Таким чином, колегія суддів
погоджується із висновком
господарського суду першої інстанції
про те, що відповідачем не
обґрунтовано винятковості обставин, що
ускладнюють виконання рішення суду у
справі чи роблять таке виконання
неможливим, не подано належних та
допустимих доказів, які б могли бути
підставою для розстрочки виконання
рішення суду.

Відповідач в апеляційній скарзі
посилається на те, що фінансовий стан
відповідача є збитковим внаслідок
настання з 2008 року світової фінансової
кризи, збільшенням валютних курсів,
наявністю кількох позовів про
стягнення грошових коштів, заявлених
проти Товариства з обмеженою
відповідальністю "Велтон.Телеком". При
цьому, як зазначає відповідач, залишок
його коштів в установах банку є значно
меншим, ніж загальна сума його
заборгованості перед кредиторами.

Вказані обставини, на думку
відповідача, є винятковими в розумінні
статті 121 Господарського
процесуального кодексу України, чого
місцевий господарський суд не
врахував.

Однак, колегія суддів не може
погодитися із такими посиланнями,
оскільки, як вже зазначалося вище,
відповідачем не надано жодних доказів,
які підтверджують наявність обставин,
що ускладнюють виконання рішення суду
або роблять його виконання неможливим
та винятковості випадку у розумінні
статті 121 Господарського
процесуального кодексу України, за
наявності якого може бути надано
розстрочку.

До того ж, обставини фінансової кризи,
росту курсів іноземних валют,
наявності заборгованості, на які
посилається відповідач, носять
загальний характер та у повній мірі
стосуються обох договірних сторін і
також не можуть бути віднесені до
виключних обставин.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що місцевий господарський суд,
приймаючи оскаржуване рішення,
повністю дослідив обставини, які мають
значення для справи, правильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для скасування або зміни вказаного
рішення відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103,
статтями 105, 106, 121 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 02.07.2014 року у
справі № 922/1642/14 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено 15.09.2014
року.

Головуючий суддя
Сіверін В. І.

Суддя
Терещенко О.І.

Суддя
Медуниця О.Є.