м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Комунального підприємства
«Київпастранс» в особі філії
Подільського трамвайного
ремонтно-експлуатаційного депо
До Приватного акціонерного товариства
«Київський завод електротранспорту»
Про стягнення 163 623,60 грн.
Суддя Ващенко Т.М.
Представники сторін:
Від позивача: Магратій Я.В. представник
за довіреністю № 06-5/202 від 27.08.14.
Від відповідача: не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Комунального підприємства
«Київпастранс» в особі філії
Подільського трамвайного
ремонтно-експлуатаційного депо (далі -
позивач) до Приватного акціонерного
товариства «Київський завод
електротранспорту» (далі - відповідач)
про стягнення 163 623,60 грн., а саме: 146 391,39
грн. - основного боргу, 324,40 грн. - пені, 2
432,73 грн. - 3% річних, 14 475,08 грн. - збитків
Обґрунтовую свої позовні вимоги
позивач посилається на невиконання
відповідачем своїх зобов'язань за
Договором № 05/08-13 від 01.06.13. внаслідок
чого у останнього виникла
заборгованість, що зумовило
нарахування пені, 3% річних, збитків від
інфляції та звернення з даним позовом
до суду.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 30.07.14. порушено провадження у
розгляду на 26.08.14.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 26.08.14. на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України, в зв'язку з неявкою в судове
засідання представника відповідача,
невиконання ним та часткове
невиконання позивачем вимог ухвали
суду про порушення провадження в даній
справі, розгляд справи було відкладено
В судовому засіданні 11.09.14.
представником позивача було подано
письмові пояснення по справі.
Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 11.09.14. на підставі ст. 77 ГПК України
розгляд справи було відкладено на 25.09.14.
В судовому засіданні 25.09.14.
представником позивача було подано
заяву, в якій позивач вказує на те, що в
прохальній частині позовної заяви була
допущена помилка та не вказана особа,
на користь якої буде стягуватись
заборгованість, та викладає прохальну
частину позовної заяви вказавши
стягувача. Судом встановлено, що
матеріально-правова вимога викладена у
позові та підстави позову залишились
незмінними, а тому розгляд справи
здійснюється щодо вимог заявлених у
позові з урахуванням поданої заяви.
В судовому засіданні 25.09.14.
представником позивача було
підтримано позовні вимоги в повному
Представник відповідача в судове
засідання 25.09.14. не з'явився, вимоги
попередніх ухвал суду в даній справі не
виконав, письмового відзиву на позов та
контррозрахунку ціни позову не надав,
заяв чи клопотань не подав і не
надіслав, про поважні причини неявки
суд не повідомив, про дату, час та місце
проведення судового засідання
повідомлений належним чином.
Так, згідно з п. 11 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
15.03.2007 р. № 01-8/123 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2006 році" відповідні
процесуальні документи надсилаються
господарським судом згідно з поштовими
реквізитами учасників судового
процесу, наявними в матеріалах справи.
Слід зазначити, що законодавство
України, в тому числі Господарський
процесуальний кодекс України, не
зобов'язує й сторону у справі, зокрема
позивача, з'ясовувати фактичне
місцезнаходження іншої сторони
(сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно зі статтею 93
Цивільного кодексу України) та
зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.
В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
При цьому, судом враховано, що
відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.
Відомості про місцезнаходження
відповідача є правомірними, що
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб і
фізичних осіб-підприємців на
відповідача, що наданий позивачем,
повідомлення про вручення поштових
відправлень відповідачу (ухвал суду)
наявні в матеріалах справи.
У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, враховуючи предмет
спору, а також доказове наповнення
матеріалів справи, суд вважає за
можливе розглянути справу за наявними
в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК
При цьому, оскільки суд відкладав
розгляд справи, надаючи можливість
учасникам судового процесу
реалізувати свої процесуальні права на
представництво інтересів у суді та
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 ГПК України, не
знаходить підстав для повторного
відкладення розгляду справи.
За результатами дослідження доказів,
наявних в матеріалах справи, суд у
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст. ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
В судовому засіданні 25.09.14. судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Господарський суд міста Києва, -
01.06.13. між Комунальним підприємством
«Київпастранс» (далі - Орендодавець) та
відповідачем (далі - Орендар) укладено
Договір № 05/08-13 про передачу майна
комунальної територіальної громади
міста Києва, яке передається в оренду
(далі - Договір), відповідно до умов
якого (п. 1.1, п. 2.1) Орендодавець передає,
а Орендар приймає в оренду нежилі
приміщення за адресою: м. Київ, вул.
Фрунзе, 132, літ. Б, загальною площею 3 446,80
кв.м (далі - об'єкт оренди).
Згідно з п. 2.4 Договору об'єкт оренди
належить до комунальної власності
територіальної громади міста Києва і
знаходиться на балансі позивача.
Строк дії Договору сторонами погоджено
п. 9.1 з 01.06.13. до проведення конкурсу на
передачу в оренду нежилого приміщення,
але не більше ніж шість місяців (до
Пунктом 4.1 Договору сторонами
погоджено, що Орендодавець
зобов'язаний протягом десяти
календарних днів з дня підписання
Договору передати, а Орендар прийняти
по акту приймання-передачі об'єкт
оренди (п. 4.1 Договору).
01.06.13. на виконання умов Договору між
сторонами було підписано та скріплено
печатками акт приймання-передачі
об'єкта оренди за Договором.
Відповідно до п. п. 3.1, 3.2 Договору,
орендна плата визначається на підставі
Методики розрахунків орендної плати за
користування майном територіальної
громади м. Києва, затвердженої рішенням
Київради від 22.09.11. № 34/6250 та на дату
підписання договору, згідно з
розрахунком орендної плати, що є
невід'ємною частиною Договору, за
перший місяць оренди становить без ПДВ
13,69 грн. за 1 кв.м орендованої площі, що в
цілому становить 47 170,95 грн. Орендна
плата за кожний наступний місяць
визначається шляхом коригування
орендної плати за попередній місяць на
Додатково до орендної плати
нараховується податок на додану
вартість у розмірах та порядку,
визначених законодавством України,
який сплачується Орендарем разом з
орендною платою (п. 3.4 Договору).
Згідно з п. 3.5 Договору, орендна плата
сплачується Орендарем, починаючи з
дати підписання акта
приймання-передачі, але в будь-якому
разі не пізніше ніж з одинадцятого
календарного дня з дати підписання
Договору. Останнім днем сплати
орендної плати є дата підписання
сторонами акта приймання-передачі при
поверненні об'єкта оренди
Відповідно до п. 3.7 Договору орендна
плата сплачується Орендарем незалежно
від наслідків господарської
діяльності Орендаря щомісячно не
пізніше 10 числа поточного місяця на
рахунок Орендодавця.
Вартість комунальних послуг,
відшкодування сум земельного податку,
витрат на утримання прибудинкової
території, вартість послуг по ремонту і
технічному обслуговуванню інженерного
обладнання та внутрішньобудинкових
мереж, ремонту будівлі, у тому числі
ремонту покрівлі, фасаду, вивіз сміття,
не входить до складу орендної плати та
сплачується Орендарем окремо на
підставі договорів, укладених з
організаціями, що надають такі послуги
та/або на підставі виставлених
розрахунків Орендодавця (п. 3.9
При цьому, в матеріалах справи наявні
докази сплати відповідачем
відповідним організаціям земельного
податку на заявлену до стягнення з
відповідача суму, рахунки-фактури на
сплату орендної плати, відшкодування
за воду, за електроенергію, та
відшкодування витрат по земельному
податку, що виставлялись позивачем
відповідачу на виконання умов
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач вказує на те, що в зв'язку з
невиконанням відповідачем своїх
зобов'язань за Договором, у Приватного
акціонерного товариства «Київський
завод електротранспорту» перед
позивачем виникла заборгованість по
оплаті орендної плати, комунальних
послуг, та відшкодування податку на
землю за період з травня 2013 року по
Суд відзначає, що відповідач своїм
правом на подачу письмового відзиву не
скористався, жодних доказів на
обґрунтування своє правової позиції у
справі не надав.
Отже, суд дає самостійну оцінку доказам
на підставі чинного законодавства і не
зв'язаний позицією сторін.
Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.
Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.
Суд відзначає, що відповідач своїм
правом на подачу письмового відзиву не
скористався, жодних доказів на
обґрунтування своє правової позиції у
справі не надав.
Отже, суд дає самостійну оцінку доказам
на підставі чинного законодавства і не
зв'язаний позицією сторін.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу
України договір є однією із підстав
виникнення зобов'язань та обов'язковим
для виконання сторонами.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України
та ст. 193 Господарського кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

За своє правовою природою даний
Договір є договором оренди.

До відносин оренди застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цих
Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного
кодексу України, за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Орендою є засноване на договорі
строкове платне користування майном,
необхідним орендареві для здійснення
підприємницької та іншої діяльності.
Державну політику у сфері оренди
здійснюють: Кабінет Міністрів України,
а також Фонд державного майна України,
його регіональні відділення та
представництва - щодо державного майна;
органи, уповноважені Верховною Радою
Автономної Республіки Крим, - щодо
майна, яке належить Автономній
Республіці Крим; органи місцевого
самоврядування - щодо майна, яке
перебуває в комунальній власності.
Відносини щодо оренди державного
майна, майна, що належить Автономній
республіці Крим або перебуває в
комунальній власності, регулюються
договором оренди, цим Законом та іншими
нормативно - правовими актами (ст. 2, ст. 3
Закону України «Про оренду державного
та комунального майна»).

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного
кодексу України, за користування
майном з наймача справляється плата,
розмір якої встановлюється договором
найму.

Згідно ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу
України, орендна плата - це фіксований
платіж, який орендар сплачує
орендодавцю незалежно від наслідків
своєї господарської діяльності.

Приписами ч. 3 ст. 18 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» визначається, що орендар
зобов'язаний вносити орендну плату
своєчасно і у повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна», строки внесення орендної плати
визначаються у договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Позивач звертався до відповідача з
претензією № 370 від 17.06.14. з проханням
сплатити наявну за Договором
заборгованість.

Проте відповідач свого обов'язку по
сплаті передбачених Договором
платежів в терміни, визначені
Договором, в повному обсязі не виконав,
доказів оплати заборгованості за
період заявлений в позовній заяві, до
матеріалів справи не надав.

Так, за наявними в матеріалах справи
зазначеними вище доказами та за
розрахунками позивача судом
встановлено, що з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню: 112
980,81 грн. - орендної плати за жовтень 2013
року, листопад 2013 року; 17 137,48 грн. -
податку за землю за жовтень 2013 року,
листопад 2013 року, внаслідок чого
позовні вимоги в цій частині є такими,
що підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення 16 273,10 грн.
заборгованості по комунальним
послугам з травня 2013 року по листопад
2013 року, судом встановлено наступне.

Позивачем відповідачу виставлялись
наступні рахунки:

- № 94 від 20.05.13. на суму 1 289,91 грн.;

- № 125 від 21.06.13. на суму 1 479,30 грн.;

- № 156 від 24.07.13. на суму 1 524,12 грн.;

- № 188 від 30.08.13. на суму 1 102,19 грн.;

- № 235 від 20.09.13. на суму 2 906,32 грн.;

- № 252 від 21.10.13. на суму 3 442,00 грн.;

- № 303 від 20.13.13. на суму 4 396,73 грн., а не на
суму 4 529,26 грн., як те вказує позивач.
Всього на суму 16 140,57 грн.

Отже, з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 16 140,57 грн.
заборгованості за комунальні послуги
(електроенергія та холодне
водопостачання). В іншій частині в
розмірі 132,53 грн. заборгованість за
комунальні послуги нарахована
безпідставно, а тому в задоволенні
позову в цій частині слід відмовити.

Матеріалами справи підтверджується та
відповідачем не спростовано, що
останній в порушення покладеного на
неї законом та Договором обов'язку по
сплаті передбачених Договором
платежів за користування приміщенням
не виконав, в зв'язку з чим
заборгованість відповідача перед
позивачем становить 146 258,86 грн. (16 140,57
грн. + 112 980,81 грн. + 17 137,48 грн.), яку
відповідачем станом на час прийняття
судового рішення не погашено.

Стосовно вимог про стягнення з
відповідача 324,40 грн. - пені за
несвоєчасну сплату орендної плати, суд
відзначає наступне.

Відповідно до п. 6.2 Договору, за
несвоєчасну сплату орендних платежів
Орендар сплачує на користь Орендодавця
пеню в розмірі 0,5 % від розміру
несплачених орендних платежів за
кожний день прострочення, але не більш
розміру встановленого законодавством
України.

Судом встановлено, що відповідач у
встановлений Договорами строк свого
обов'язку по перерахуванню коштів не
виконав, допустивши прострочення
виконання грошового зобов'язання (в т.ч.
у період, який вказано позивачем), тому
дії відповідача є порушенням
договірних зобов'язань (ст. 610
Цивільного кодексу України), і він
вважається таким, що прострочив (ст. 612
Цивільного кодексу України),
відповідно є підстави для застосування
встановленої законом
відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

В силу приписів п. 18 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2004 році" №
01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на вимоги
частини 1 статті 47 ГПК України щодо
прийняття судового рішення за
результатами обговорення усіх
обставин справи та частини 1 статті 43
ГПК України стосовно всебічного,
повного і об'єктивного розгляду в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності, суд повинен перевірити
обґрунтованість і правильність
здійсненого нарахування сум штрафних
санкцій, річних, збитків від інфляції, і
в разі, якщо їх обчислення помилкове -
зобов'язати позивача здійснити
перерахунок відповідно до закону чи
договору або зробити це самостійно.

Судом встановлено факт прострочення
виконання грошового зобов'язання,
проте судом здійснено перерахунок пені
та встановлено, що з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню
324,40 грн. пені, внаслідок чого позовні
вимоги в цій частині підлягають
задоволенню повністю.

Крім того, позивач на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України просить суд
стягнути з відповідача 2 432,73 грн. - 3%
річних та 14 475,08 грн. - збитків від
інфляції.

Згідно зі статтею 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних в
порядку ст. 625 ЦК України є способами
захисту його майнового права та
інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові. (Відповідної правової
позиції дотримується Вищий
господарський суд України у постанові
№ 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд
України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010
р.).

За перерахунком суду, розмір 3% річних
за прострочення виконання грошового
зобов'язання складає 1 247,51 грн., в іншій
частині в розмірі 1 185,22 грн. 3% річних
нараховано безпідставно, а тому в
задоволенні позову в цій частині слід
відмовити.

За перерахунком суду, розмір збитків
від інфляції становить 14 475,08 грн., що
відповідає обґрунтованому розрахунку
позивача, внаслідок чого вказана сума
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК
України витрати, судові витрати по
розгляд уданої справи покладаються на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75 ст. ст. 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Київський завод
електротранспорту» (03150, м. Київ, вул.
Червоноармійська, б. 143/2;
ідентифікаційний код 33547233) на користь
Комунального підприємства
«Київпастранс» (04070, м. Київ, вул.
Набережне шосе, 2; ідентифікаційний код
31725604) 146 258 (сто сорок шість тисяч двісті
п'ятдесят вісім) грн. 86 коп. - основного
боргу, 324 (триста двадцять чотири) грн. 40
коп. - пені, 1 247 (одну тисячу двісті
сорок сім) грн. 51 коп. - 3% річних, 14 475
(чотирнадцять тисяч чотириста сімдесят
п'ять) грн. 08 коп. - збитків від інфляції,
3 239 (три тисячі двісті тридцять дев'ять)
грн. 63 коп. - витрат по сплаті судового
збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу
видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 30.09.14.

Суддя
Т.М.
Ващенко