ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07 жовтня 2014 р. Справа №
903/814/14

за позовом приватного акціонерного
товариства "Дніпропетровський
комбінат харчових концентратів"

до товариства з обмеженою
відповідальністю "ТД Міжрегіональні
ресурси"

про стягнення 75 445,78грн.

Суддя: Філатова С.Т.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача: Торорощенко Г.В., дов.
№21-08/874 від 30.12.2013р.

від відповідача: Поетова А.С., дов. №986
від 13.09.2013р.

Відповідно до ст. 20 Господарського
процесуального кодексу України
представникам сторін роз'яснено право
відводу судді. Відводу судді не було
заявлено. В судовому засіданні
учасникам судового процесу згідно ст.22
ГПК України роз'яснено процесуальні
права та обов'язки.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство
"Дніпропетровський комбінат харчових
концентратів" звернулось з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю "ТД Міжрегіональні
ресурси" про стягнення 75 466,66грн.
заборгованості за товар згідно
договору купівлі-продажу №14Д(12) від
17.12.2012р., в тому числі 72 481,68грн.
основного боргу, 1 328,43грн. пені за
період з 21.06.2014р. по 28.08.2014р. згідно п.9.1
договору, 85,55грн. інфляційних втрат,
329,21грн. річних за період з 21.06.2014р. по
28.08.2014р. згідно ст.625 ЦК України.

Позовні вимоги обґрунтовує
посиланням на відпуск товарів згідно
договору купівлі-продажу №14Д(12) від
17.12.2012р. по видатковим накладним №2401971
від 21.05.2014р., №2402331 від 12.06.2014р. на
загальну суму 104 126,80грн., повернення
товару на суму 30314,14грн. та часткову
оплату на 1 332,00грн.

У поясненнях №21-08//788 від 03.10.2014р.
позивач повідомив про часткову оплату
боргу та вказав, що загальна сума боргу
становить 25 445,60грн. в тому числі: 22
480,66грн. - сума основного боргу, 2 549,79грн.
- пені, 329,61грн. - 3% річних, 85,54грн. -
інфляційних.

Долучив банківську виписку від 04.07.2014р.
на суму 53 033,28грн. з призначенням
платежу "за продукцію згідно договору
14Д/12/ від 17.12.2012р.".

Ухвалою суду від 23.09.2014р. розгляд спору
згідно зі ст. 77 ГПК України відкладався
у зв'язку з неподачею витребуваних
судом доказів.

У судовому засіданні 07.10.2014р. позивач
звернувся до суду із заявою про
зменшення розміру позовних вимог у
зв'язку з арифметичною помилкою при
розрахунку основної заборгованості,
вказав, що сумою позовних вимог слід
вважати 75 445,78грн., в т.ч. основний борг -
72 480,80грн.

Згідно з ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач
вправі до прийняття рішення по справі
зменшити розмір позовних вимог.

Вищий господарський суд України у п. 3.10
постанови пленуму від 26.12.2011р. №18 "Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
вказав, що передбачені частиною
четвертою статті 22 ГПК права позивача
збільшити або зменшити розмір позовних
вимог, відмовитись від позову можуть
бути реалізовані до прийняття рішення
судом першої інстанції. Під
збільшенням або зменшенням розміру
позовних вимог слід розуміти
відповідно збільшення або зменшення
кількісних показників за тією ж самою
вимогою, яку було заявлено в позовній
заяві. Згідно з частиною третьою статті
55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже,
у разі прийняття судом зміни (в бік
збільшення або зменшення) кількісних
показників, у яких виражається позовна
вимога, має місце нова ціна позову,
виходячи з якої й вирішується спір.

Оскільки зменшення розміру
позовних вимог не суперечить вимогам
законодавства, не порушує прав та
інтересів відповідача, судом
приймається заява представника
позивача про зменшення розміру
позовних вимог, спір вирішується,
виходячи з нової ціни позову - 75445,78грн.

Представник відповідача у судовому
засіданні 07.10.2014р.повідомив про сплату
залишку боргу в сумі 22 480,80грн. Долучив
платіжне доручення №584 від 06.10.2014р. на
суму 22480,80грн. з призначенням платежу
"за продукцію згідно договору 14Д/12/ від
17.12.2012р."

Звернувся до суду з усним клопотанням
про зменшення розміру пені.

Суд, розглянувши усне клопотання
відповідача про зменшення розміру
пені, ухвалив відхилити останнє у
зв'язку з наступним:

Процесуальне законодавство, зокрема п.3
ч.1 ст.83 ГПК України, передбачає право
господарського суду, приймаючи рішення
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки, штрафу, пені, які
підлягають стягненню.

Тому, вирішуючи питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, господарський
суд повинен об'єктивно оцінити, чи є
даний випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо. Крім
того, ця процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 ЦК України і
статтею 233 ГК України.

Вказана правова позиція викладена
Вищим господарським судом України у
п.3.17.4 постанови пленуму від 26.12.2011р. №18
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції".

Відповідач не навів і не обґрунтував
підстав для зменшення розміру пені
жодними доказами в розумінні ч. 3 ст. 551
ЦК України і ст. 233 ГК України.

Заслухавши пояснення
представників сторін та дослідивши
долучені до справи докази,
господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

17.12.2012р. між приватним акціонерним
товариством "Дніпропетровський
комбінат харчових концентратів"
(продавець) та товариством з обмеженою
відповідальністю "ТД Міжрегіональні
ресурси" (дистриб'ютор) був укладений
договір купівлі-продажу №14Д(12) з
додатками №1, №2, №3, №4 та додатковою
угодою від 15.01.2013р., відповідно до умов
яких продавець зобов'язався передати у
власність дистриб'ютора, а дистриб'ютор
- прийняти та оплатити продукцію
(товар); асортимент та ціни вказуються
в накладній на товар (а.с. 8-21).

Пунктом 1.8 встановлено, що перехід
права власності звершується в момент
отримання товару дистриб'ютором або
його перевізником, що підтверджується
їх підписом в накладній на товар і
товарно-транспортною накладною.

На виконання умов договору позивачем
згідно видаткових накладних №2401971 від
21.05.2014р., №2402331 від 12.06.2014р. було
поставлено ТзОВ "ТД Міжрегіональні
ресурси", а останнім прийнято товар
загальною вартістю 104 126,80грн. (а.с. 23-24,
28-29).

Відпуск та отримання товару
стверджуються відмітками відповідача
про отримання на вказаних вище
накладних згідно довіреності №268 від
23.05.2014р., №391 від 21.07.2014р. (а.с. 25, 30).

В п. 7.3. Договору сторони погодили,
що дистриб'ютор оплачує 100% вартості
товару протягом 30 календарних днів з
дня його поставки.

Всупереч умов договору відповідач
товар оплатив частково, що
стверджується випискою з банківського
рахунку за 04.07.2014р. (а.с.39, 64).

10.07.2014р. ТзОВ "ТД Міжрегіональні
ресурси" було повернуто, а ПАТ
"Дніпропетровський комбінат харчових
концентратів" прийнято товару на
загальну суму 30314,14грн., що
стверджується накладною на повернення
№МР-00000415 (а.с. 38).

Відповідно до ст. 174 ГК України
господарські зобов'язання можуть
виникати: безпосередньо із закону або
іншого нормативно-правового акту, що
регулює господарську діяльність, з
акту управління господарською
діяльністю, з господарського договору
та інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.
Внаслідок дій позивача по відпуску
продукції між сторонами виникло
зобов'язання, врегульоване ст. 655 ЦК
України, згідно якої одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Договір купівлі-продажу предметом
судових розглядів не виступав,
недійсним судом не визнавався,
сторонами розірваний не був.

Стаття 692 ЦК України передбачає, що
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Не допускаються одностороння
відмова від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином.

Під час провадження у справі
відповідачем сплачено 72 480,80грн.
заборгованості, що стверджується
платіжними дорученнями № 489 від 09.09.2014р.
на суму 50 000,0грн, №564 від 06.10.2014р. на суму
22 480,80грн. із зазначенням призначення
платежу - за продукцію згідно договору
14Д/12/ від 17.12.2012р. (а.с. 46, 68).

В судовому засіданні
представники сторін підтвердили
сплату основного боргу в повному
обсязі.

В частині стягнення 72 480,80грн. основного
боргу провадження у справі підлягає
припиненню згідно п.11 ч. 1 ст.80 ГПК
України у зв'язку з відсутністю
предмету спору (сплатою відповідачем
заборгованості після звернення
кредитора з позовом до суду).

Договором №14Д/12/ від 17.12.2012р. (п. 9.1)
передбачено, що при несвоєчасній
оплаті відпущеного товару дистриб'ютор
сплачує пеню з розрахунку 0,5% від суми
боргу за кожний день прострочки, але не
більше подвійної облікової ставки НБУ.

Позивачем нараховано пеню у розмірі 2
549,82грн., виходячи з подвійної облікової
ставки НБУ за період з 21.06.2014р. по
28.08.2014р.

Згідно ст.ст.230-232 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання. У разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором.

Згідно ч.6 ст.232 ГК України нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

У відповідності до ст.ст. 1, 3 ЗУ "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Розрахунок нарахування пені
перевірено судом за допомогою
комплексної системи
інформаційно-правового забезпечення
"ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3. і, оскільки розмір
нарахувань перевищують суми, зазначені
позивачем (розрахунок долучається), суд
задовольняє вимоги позивача в межах
суми вимог, а саме: 2 549,82грн. пені за
період з 21.06.2014р. по 28.08.2014р. згідно ст.ст.
230-232 ГК України, ст.ст. 1, 3 ЗУ "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", п. 9.1
договору.

У відповідності до ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення платежів, а також три
проценти річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Вищий господарський суд України у п.п.
1.3, 4.1 постанови пленуму від 17.12.2013р. №14
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» зазначив, що
статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1
книги 5 цього Кодексу - "Загальні
положення про зобов'язання", і ця стаття
застосовується до всіх грошових
зобов'язань, якщо інше не передбачено
спеціальними нормами, які регулюють
відносини, пов'язані з виникненням,
зміною чи припиненням окремих видів
зобов'язань.

Сплата трьох процентів річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом),
так само як й інфляційні нарахування,
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

Згідно з представленими
господарському суду розрахунками, не
оспореними відповідачем, позивачем
відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України було нараховано
відповідачу 85,55грн. інфляційних втрат,
329,21грн. річних за період з 21.06.2014р. по
28.08.2014р.

Розрахунок нарахування річних та
інфляційних втрат перевірено судом за
допомогою комплексної системи
інформаційно-правового забезпечення
"ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3..

Розглянувши позовні вимоги щодо
стягнення річних та інфляційних втрат,
суд вважає, що останні підставні,
нараховані у відповідності та з
дотриманням вимог чинного
законодавства України та підлягають до
задоволення згідно зі ст. 625 ЦК України.

Оскільки спір до суду доведений з вини
відповідача, основна сума
заборгованості сплачена останнім
після звернення позивача з позовною
заявою до суду, витрати по сплаті
судового збору в сумі 1 827,00грн. слід
віднести на нього відповідно до ст.49
ГПК України.

Беручи до уваги викладене, керуючись
ст.ст. 174, 193, 230-232 ГК України, ст.ст. 530, 625,
655, 692 ЦК України, ст.ст. 44, 49, п. 11 ч. 1 ст. 80,
82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2.Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "ТД Міжрегіональні
ресурси" (43005, Волинська область, м.
Луцьк, вул. 8 Березня, 1, )
на користь приватного акціонерного
товариства "Дніпропетровський
комбінат харчових концентратів" ((49800, м.
Дніпропетровськ, вул.
Молодогвардійська, 1, ) 2
549,82грн. пені, 329,61грн. річних, 85,55грн.
інфляційних втрат, 1 827,00грн. судового
збору. Всього: 4791,98грн.

4. Провадження у справі в частині
стягнення 72 480,80грн. основного боргу
припинити.

5. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено

08.10.2014

Суддя
С. Т. Філатова