м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/15091/14 29.09.14

За позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "УКРСПЕЦТРЕЙД АВТО"

до публічного акціонерного товариства
"ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК"

про стягнення 379.082,40 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Чалаплюк С.В. - за довіреністю
від 03.09.2014 № 1/09;

відповідача: Білозерська А.Л. - за
довіреністю від 27.05.2014 № 03/2/311.

С У Т Ь С П О Р У :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "УКРСПЕЦТРЕЙД АВТО"
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом до публічного
акціонерного товариства
"ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК" про
стягнення 379.082,40 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 09
липня 2012 року позивачем було
повідомлено відповідача про
безпідставне утримання грошових
коштів, однак в добровільному порядку
кошти повернуті не були, що призвело до
звернення позивача до господарського
суду з відповідним позовом, за
наслідками розгляду якого рішенням
Господарського суду міста Києва від
05.02.2013 у справі № 5011-55/13223-2012 вирішено
стягнути з відповідача на користь
позивача безпідставно набуті грошові
кошти в сумі 1.326.943,92 грн. Кошти були
стягнуті в примусовому порядку в
квітні 2014 року.

З огляду на те, що позивачем не
заявлялися неустойка у вигляді пені та
передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК нарахувань в
позові, на підставі якого порушено
провадження у справі № 5011-55/13223-2012,
товариство з обмеженою
відповідальністю "УКРСПЕЦТРЕЙД АВТО"
заявило такі вимоги у позові, за яким
порушено провадження у даній справі, а
саме: про стягнення з відповідача
неустойки у вигляді пені на підставі
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", сума якої складає 71.436,84
грн; 3 % річних в сумі 90.959,27 грн;
інфляційні нарахування в сумі 106.686,29
грн, які нараховані за період часу з
серпня 2012 року по 12 травня 2014 року, а
також 110.000,00 грн - сума збитків, яка
складається з витрат, пов'язаних з
оплатою послуг адвоката, наданих
останнім під час розгляду справи №
5011-55/13223-2012 та виконання рішення суду.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 25.07.2014 прийнято позовну заяву
товариства з обмеженою
відповідальністю "УКРСПЕЦТРЕЙД АВТО"
до розгляду та порушено провадження у
справі № 910/15091/14.

Відповідач, скориставшись правом,
наданим ст. 59 ГПК України, надав суду
відзив, яким позов відхилив повністю.
Заперечення відповідача ґрунтуються
на тому, що в останнього не виникло
обов'язку по сплаті трьох відсотків та
індексу інфляції, оскільки вони
нараховані на грошові кошти, які були
відповідачем безпідставно отримані та
повернуті не на виконання взятих на
себе грошових зобов'язань. Відносно
заявленої позивачем неустойки у
вигляді пені відповідач зазначив, що
така вимога є безпідставно заявленою,
оскільки строк спеціальної позовної
даності сплив, про застосування якого
відповідач заявив в окремій заяві,
поданої останнім до суду, 22 вересня 2014
року. Відповідач також заперечив проти
стягнення збитків, які пов'язані з
оплатою послуг адвоката, наданих
позивачеві при розгляді справи №
910/15091/14 та на стадії виконавчого
провадження з тих підстав, що позивачем
не надано суду жодного доказу,
підтверджуючого таку вимогу, зокрема,
договір про надання правової допомоги
та додаткових угод до нього.

До господарського суду позивачем
подано заяву про долучення до
матеріалів справи, зокрема, договору
про надання юридичних послуг,
укладеного між позивачем та виконавцем
- товариством з обмеженою
відповідальністю "ЛІГАЛІСТ", акт
виконаних робіт (наданих послуг).

Відповідачем подано до суду клопотання
про призначення судової експертизи у
справі, з метою з'ясування того факту,
що договір про надання юридичних
послуг так акт підписані їх сторонами і
скріплені їх відбитками печаток саме в
той час, яким датовані вказані
документи.

Вищезазначене клопотання відповідача
від 29.09.2014 про призначення експертизи
судом відхилено, як безпідставне.

До господарського суду надійшла заява
позивача від 18.09.2014 № 14/2 про уточнення
позовних вимог. Вказаною заявою
позивач фактично змінив підставу та
предмет позову. Позивач, керуючись
правилами, встановленими ч. 3 ст. 1214, ст.
536 та 1048 ЦК України, заявив позовну
вимогу про стягнення з відповідача
процентів за користування чужими
коштами в сумі 200.713,68 грн, які
нараховані за кожен день користування
безпідставно отриманою сумою грошових
коштів і обмежено обліковою ставкою
НБУ.

Заява позивача від 18.09.2014 № 14/2 судом до
розгляду не приймається з тих підстав,
що за приписом ч. 3 ст. 22 ГПК України,
допускається зміна або підстави та або
предмету позову, одночасна їх зміна
названим Кодексом не передбачена, а
також такі дії здійснюються до початку
розгляду справи по суті, однак
позивачем такий порядок не дотримано,
вказана заява подана до господарського
суду вже після початку розгляду даної
справи по суті.

У судовому засіданні 29 вересня 2014 року
судом оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних
представників сторін даної справи по
суті спору та дослідивши наявні у
матеріалах даної справи докази,
Господарський суд міста Києва

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 05.02.2013 у справі № 5011-55/13223-2012
(далі - Рішення суду) позов товариства з
обмеженою відповідальністю
"УКРСПЕЦТРЕЙД АВТО" до публічного
акціонерного товариства
"ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК"
задоволено та вирішено стягнути з
останнього 1.326.943,92 грн безпідставно
набутих коштів.

Рішенням суду встановлено таке.

Ухвалою Господарського суду
Запорізької області від 21.04.2010 у справі
№ 16/209/09-26/89/10 затверджено реєстр
конкурсних кредиторів ТОВ
"Укрспецтрейд Авто", а саме ВАТ
"Всеукраїнський акціонерний банк" -
21.569.268,29 грн - вимоги, забезпечені
заставою майна боржника (1 черга).

Постановою Господарського суду
Запорізької області від 19.05.2010 у справі
№ 16/209/09-26/89/10 ТОВ "Укрспецтрейд Авто"
визнано банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру. Названим судом
найменування кредитора замінено з ВАТ
"Всеукраїнський акціонерний банк" на
ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк".

Згідно платіжного доручення від 20.10.2010
№ 10 позивач перерахував на користь
відповідача 1.326.943,92 грн з призначенням
платежу "погашення кредиторських вимог
(1 черга) у справі № 16/209/09-26/89/10 про
банкрутство ТОВ "Укрспецтрейд Авто".

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 23.04.2012 в справі
№ 16/209/09-26/89/10-12/263/10 ухвалу
Господарського суду Запорізької
області від 21.04.2010 у справі № 16/209/09-26/89/10
в частині затвердження у реєстрі вимог
конкурсних кредиторів - ПАТ
"Всеукраїнський акціонерний банк" на
суму 21.569.268,29 грн. (перша черга) -
скасовано, відмовлено у визнанні
кредиторських вимог ПАТ
"Всеукраїнський акціонерний банк" до
боржника - ТОВ "Укрспецтрейд Авто" на
суму 21.569.268,29 грн, які забезпечені
заставою майна боржника.

09 липня 2012 позивач звернувся з вимогою
від 09.07.2012 № 15/12 до відповідача
(направлення якої підтверджується
фіскальним чеком Укрпошти від 09.07.2012 №
9373, описом вкладеного у лист та
повідомленням про вручення), в якій
просив повернути кошти в сумі 1.326.943,92
грн, перераховані відповідачу згідно
платіжного доручення від 20.10.2010№ 10 з
призначенням платежу "погашення
кредиторських вимог (1 черга) у справі №
16/209/09-26/89/10 про банкрутство ТОВ
"Укрспецтрейд Авто".

Підставою для звернення позивача до
господарського суду з позовом, на
підставі якого порушено провадження у
справі № 5011-55/13223-2012, слугувало те, що
відповідачем кошти в сумі 1.326.943,92 грн
повернуті не були.

Таким чином, оскільки відповідач не є
кредитором позивача у справі №
16/209/09-26/89/10-12/263/10, а грошові кошти в сумі
1.326.943,92 грн перераховувались
відповідачеві саме в якості погашення
кредиторських вимог у вказаній справі,
колегія суддів дійшла висновку, що
підстава, на якій відповідачем набуті
спірні кошти, згодом відпала, а відтак
1.326.943,92 грн підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача на
підставі статей 1212, 1213 Цивільного
кодексу України.

Спір між сторонами судового процесу
виник внаслідок такого. Як вказує
позивач, відповідач, отримавши вимогу
позивача від 09.07.2012 № 15/12, в
добровільному порядку її не виконав,
грошові кошти, які були набуті ним
безпідставно, позивачеві не повернув у
зв'язку з чим, ці кошти стягувалися з
відповідача в примусовому порядку на
підставі Рішення суду та були
зараховані на поточний рахунок
позивача 12 травня 2014 року, тому
товариством з обмеженою
відповідальністю "УКРСПЕЦТРЕЙД АВТО"
заявлені такі позовні вимоги про
стягнення з відповідача за
прострочення останнім грошового
зобов'язання, за період часу з серпня 2012
року по 12 травня 2014 року, неустойки у
вигляді пені на підставі Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", сума якої складає 71.436,84
грн; трьох відсотків річних в сумі 90.959,27
грн; інфляційні нарахування в сумі
106.686,29 грн, а також 110.000,00 грн - сума
збитків, яка складається з витрат,
пов'язаних з оплатою послуг адвоката,
наданих останнім під час розгляду
справи № 5011-55/13223-2012 та виконання
рішення суду.

За результатами оцінки доказів,
наявних в матеріалах справи, та
виходячи з викладених вище фактичних
обставин, суд дійшов висновку, що позов
товариством з обмеженою
відповідальністю "УКРСПЕЦТРЕЙД АВТО"
задоволенню не підлягає, з урахуванням
такого.

Розглядаючи спір в частині позовних
вимог про застосування до відповідача
відповідальності, встановленої ч. 2 ст.
625 ЦК України, шляхом стягнення з
відповідача трьох відсотків річних в
сумі 90.959,27 грн та інфляційних
нарахувань в сумі 106.686,29 грн, суд
виходить з такого.

Пленумом Вищого господарського суду
України, в п. 5.2 постанови від 17.12.2013 № 14
"Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", роз'яснено, що
обов'язок боржника сплатити суму боргу
з урахуванням індексу інфляції та
процентів річних не виникає у випадках,
зокрема, повернення безпідставно
отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України),
оскільки відповідні дії вчиняються
сторонами не на виконання взятих на
себе грошових зобов'язань, а з інших
підстав.

Як встановлено вище, до спірних
правовідносин у справі № 5011-55/13223-2012
судом застосовані правила, встановлені
ст. 1212 ЦК України, а вимоги, заявлені у
даній справі, в частині стягнення з
відповідача нарахувань, передбачених
625 ЦК України, є похідними від вимоги,
яка заявлялася у справі № 5011-55/13223-2012,
тому такі вимоги задоволенню не
підлягають.

Відносно позовної вимоги про
застосування до відповідача
господарської санкції шляхом
стягнення з відповідача пені суд
зазначає таке.

Виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

У відповідності до ст. 547 ЦК України
правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі. Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання, вчинений із
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Відповідно до ч. 3 ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Приписом ст. 549 ЦК України визначено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 3
ст. 549 ЦК).

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу
України у разі якщо розмір штрафних
санкцій законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

В свою чергу, договірні правовідносини
між платниками та одержувачами
грошових коштів щодо відповідальності
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань врегульовані Законом
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", положеннями якого
встановлено, що за прострочку платежу,
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін (ст. 1 названого Закону).

Таким чином, в силу вищенаведених
положень норм права, пеня може бути
стягнута саме в тому разі, коли основне
зобов'язання забезпечено, у тому числі,
неустойкою і така господарська санкція
узгоджена сторонами у договорі
(встановлено за згодою сторін).

Підсумовуючи сукупність фактичних
обставин даної справи та норм
матеріального права, позовна вимога
про стягнення з відповідача пені
задоволенню не підлягає, оскільки
остання є також похідною від основного
зобов'язання, яке регулюється
інститутом безпідставного отримання
майна (грошових коштів), і таке
зобов'язання не забезпечено неустойкою
жодним правочином.

Також, відносно заявленої позовної
вимоги про стягнення з відповідача
збитків в сумі 110.000,00 грн, пов'язаних з
оплатою послуг з надання правової
допомоги, якою, як вказує позивач,
останній скористався при розгляді
справи № 5011-55/13223-2012 та під час
виконавчого провадження з примусового
виконання Рішення суду у вказані
справі, суд зазначає, що така вимога
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

По-перше, витрати по оплаті юридичних
послуг (послуг адвоката) не є збитками в
розумінні статті 224 Господарського
кодексу України та статті 22 Цивільного
кодексу України, не входять до складу
ціни позову і не можуть стягуватися під
виглядом збитків. Зазначена правова
позиція знайшла своє підтвердження у
постанові Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України" від 21 лютого 2013 року №
7 (ч. 1 вказаної постанови).

По-друге, відповідно ч. 1 ст. 44
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати складаються з
судового збору, сум, що підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, призначеної господарським
судом, витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи.

Пленумом Вищого господарського суду
України у п. 6.3 постанови Пленуму ВГСУ
від 21.02.2013 № 7 роз'яснено таке. Витрати
позивачів та відповідачів, третіх осіб,
пов'язані з оплатою ними послуг
адвокатів, адвокатських бюро, колегій,
фірм, контор та інших адвокатських
об'єднань з надання правової допомоги
щодо ведення справи в господарському
суді, розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК

Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от: угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригіналу ордера адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій.

У разі неподання відповідних
документів у господарського суду
відсутні підстави для покладення на
іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та
частини п'ятої статті 49 ГПК у їх
сукупності можливе покладення на
сторони у справі як судових витрат
тільки тих сум, які були сплачені
стороною за отримання послуг саме
адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1
та частини першої статті 6 Закону
України "Про адвокатуру та адвокатську
діяльність"), а не будь-якої особи, яка
надавала правову допомогу стороні у
справі. Аналогічну правову позицію
викладено у Рішенні Конституційного
Суду України від 11.07.2013 N 6-рп/2013 у справі
N 1-4/2013.

Таким чином, виходячи з наведених вище
норм процесуального права та
роз'яснень, наданих Вищим
господарським судом України, витрати,
пов'язані з оплатою послуг з надання
правової допомоги, розподіляються
судом в порядку, визначеному ч. 5 ст. 49
ГПК, та зазначається, зокрема, в його
рішенні, при умові надання стороною
справи вищенаведених доказів, проте, за
відсутністю відповідних підстав, в
Рішенні суду розподілення таких витрат
не було. Більш того, з наданих позивачем
суду копій договору про надання
юридичних послуг від 08.09.2012 № 08/12, акту
виконаних робіт (наданих послуг) від
07.05.2014 № 1 та виписки банківської
установи з поточного рахунку позивача,
вбачається, що останній уклав вказаний
договір з товариством з обмеженою
відповідальністю "ЛІГАЛІСТ", послуги
були надані вказаною юридичною особою
і грошові кошти в сумі 110.000,00 грн як
оплату вказаних послуг також
перераховано на користь названого
товариства. Виходячи з наведеного,
правову допомогу, пов'язану з розглядом
справи № 5011-55/13223-2012, надано позивачеві
не адвокатом і оплачена вона не на
користь адвоката.

Обов'язок доказування відповідно до
пункту 4 частини третьої статті 129
Конституції України та статті 33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору
покладаються на позивача.

Керуючись статтями 33-34, 43-44, 49 статтями
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, Господарський суд
міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 06 жовтня 2014
року.

Суддя
С.В. Балац