м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/14423/14 26.09.14

За позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю
"Паркінг+"доТовариства з обмеженою
відповідальністю "ВМ
Шляхбуд"простягнення 1 030 402,72 грн.Суддя
Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Кагал Є.О. - начальник
юридичного відділу; Бєлан О.В. -
заступник головного бухгалтера;від
відповідача:Лещенко Н.С. - юрисконсульт;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Паркінг+" (надалі -
ТОВ "Паркінг+") звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВМ Шляхбуд" (надалі -
ТОВ "ВМ Шляхбуд") про стягнення 1 069 655,46
грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
28.03.2012 р. між позивачем та відповідачем
було укладено Договір поставки №9 в
порушення умов якого відповідач
взятого на себе грошового зобов'язання
з оплати вартості поставленого товару
належним чином не виконав у зв'язку із
чим за ним виникла заборгованість у
розмірі 577 434,09 грн. Крім того, позивачем
заявлено вимогу про стягнення з
відповідача пені у розмірі 49 747,79 грн. та
товарного кредиту у розмірі 442 473,58 грн.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 17.07.2014 р. порушено провадження
у справі, розгляд справи призначено на
08.08.2014 р.

08.08.2014 р. представником відповідача
через загальний відділ суду було
подано відзив на позовну заяву згідно
змісту якого відповідач проти позовних
вимог заперечує та просить залишити їх
без задоволення. Крім того,
відповідачем у відзиві заявлено про
застосування строку позовної давності,
щодо стягнення пені.

Представник позивача в судове
засідання 08.08.2014 р. з'явився, подав
додаткові документи по справі та
уточнення позовних вимог згідно змісту
яких просить стягнути з відповідача
основну заборгованість у розмірі 547 434,09
грн., пеню у розмірі 49 747,79 грн. та
товарний кредит у розмірі 442 473,58 грн.

Представник відповідача в судове
засідання 08.08.2014 р. з'явився, проти
позову заперечив в повному обсязі.

В судовому засіданні 08.08.2014 р. було
розглянуто заяву позивача про
уточнення позовних вимог стосовно
якої, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України,
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог.

Відповідно до абз. 1 п. 3.10 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України, від 26.12.2011, №18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
передбачені частиною четвертою статті
22 ГПК права позивача збільшити або
зменшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову можуть бути
реалізовані до прийняття рішення судом
першої інстанції. Під збільшенням або
зменшенням розміру позовних вимог слід
розуміти відповідно збільшення або
зменшення кількісних показників за
тією ж самою вимогою, яку було заявлено
в позовній заяві.

Пунктом 3.11 постанови пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" визначено, що
Господарським процесуальним кодексом
України, зокрема статтею 22 цього
Кодексу, не передбачено права позивача
на подання заяв (клопотань) про
"доповнення" або "уточнення" позовних
вимог, або заявлення "додаткових"
позовних вимог і т.п. Тому в разі
надходження до господарського суду
однієї із зазначених заяв (клопотань)
останній, виходячи з її змісту, а також
змісту раніше поданої позовної заяви
та конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як: подання іншого (ще
одного) позову, чи збільшення або
зменшення розміру позовних вимог, чи
об'єднання позовних вимог, чи зміну
предмета або підстав позову. У
будь-якому з таких випадків позивачем
має бути додержано правил вчинення
відповідної процесуальної дії, а
недотримання ним таких правил тягне за
собою процесуальні наслідки,
передбачені ГПК та зазначені в цій
постанові. Збільшено (чи зменшено) може
бути лише розмір вимог майнового
характеру. Якщо в заяві позивача
йдеться про збільшення розміру
немайнових вимог (наприклад, про
визнання недійсним ще одного акта крім
того, стосовно якого відповідну вимогу
вже заявлено), то фактично також
йдеться про подання іншого позову.

Враховуючи викладене, суд розцінює
заяву позивача №272 від 06.08.2014 р., подану
08.08.2014 р., як заяву про зменшення розміру
позовних вимог та приймає її до
розгляду.

В судовому засіданні 08.08.2014 р. оголошено
перерву до 29.08.2014 р.

26.08.2014 р. представником позивача через
загальний відділ суду було подано
заяву про долучення додаткових
документів до матеріалів справи.

Представник позивача в судове
засідання 29.08.2014 р. з'явився, подав
клопотання про продовження строку
розгляду спору на 15 днів.

Представник відповідача у судове
засідання 29.08.2014 р. з'явився, подав
клопотання про залучення додаткових
документів до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 29.08.2014 р. судом задоволено
клопотання позивача про продовження
строку розгляду спору на 15 днів та у
зв'язку із необхідністю витребування
додаткових доказів по справі, розгляд
справи відкладено на 26.09.2014 р.

23.09.2014 р. представником позивача через
загальний відділ суду було подано
письмові пояснення по справі та
обґрунтований розрахунок суми пені.
Крім того, позивачем було подано заяву
про долучення додаткових документів до
матеріалів справи.

Також, 23.09.2014 р. представником позивача
через загальний відділ суду було
подано заяву про зменшення позовних
вимог згідно змісту якої позивач
просить стягнути з ТОВ "ВМ Шляхбуд"
основний борг у розмірі 547 434,09 грн.,
пеню у розмірі 40 495,05 грн., товарний
кредит у розмірі 442 473,58 грн. та витрати
по сплаті судового збору у розмірі 21
393,12 грн.

В судове засідання 26.09.2014 р.
представники позивача з'явились,
подали додаткові документи для їх
залучення до матеріалів справи,
позовні вимоги (з урахуванням заяви про
зменшення позовних вимог) підтримали
та просили задовольнити їх повністю.

Представник відповідача у судове
засідання 26.09.2014 р. з'явився, проти
позову заперечує та просить залишити
його без задоволення.

В судовому засіданні 26.09.2014 р. було
розглянуто заяву позивача про
зменшення позовних вимог стосовно
якої, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі змінити підставу або предмет
позову, збільшити розмір позовних
вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу, в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до абз. 1 п. 3.10 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України, від 26.12.2011, №18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
передбачені частиною четвертою статті
22 ГПК права позивача збільшити або
зменшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову можуть бути
реалізовані до прийняття рішення судом
першої інстанції. Під збільшенням або
зменшенням розміру позовних вимог слід
розуміти відповідно збільшення або
зменшення кількісних показників за
тією ж самою вимогою, яку було заявлено
в позовній заяві.

Враховуючи те, що вищезазначені дії
позивача не суперечать законодавству
та не порушують права і охоронювані
законом інтереси інших осіб, суд
приймає заяву позивача про зменшення
позовних вимог до розгляду.

Отже, оскільки зменшення позовних
вимог, викладене позивачем у його
письмових заявах, прийняте
господарським судом, то новою ціною
позову, виходячи з якої розглядається
спір є 1 030 402,72 грн.

В судовому засіданні 26.09.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судових засіданнях складались
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.03.2012 р. між ТОВ "Паркінг+"
(постачальник) та ТОВ "ВМ Шляхбуд"
(покупець) було укладено Договір
поставки №9 (надалі - "Договір").

Відповідно до п. 1.1 Договору
постачальник зобов'язується
передавати у власність покупцеві
асфальтобетонні суміші АБ.Др.Щ.Б.ШП.І
без адгезіонної добавки та АБ
НШ.Др.П.НП.І без 3-х відсоткової
модифікующої добавки та адгезіонної
добавки, далі іменований в цьому
договорі - "товар", а покупець
зобов'язується оплачувати та приймати
товар, відповідно до умов цього
договору.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що ціна
за одну тону становить: АБ.Др.Щ.Б.ШП.І
без адгезіонної добавки - 1035,00 грн. з
ПДВ; АБ НШ.Др.П.НП.І без 3-х відсоткової
модифікующої добавки та адгезіонної
добавки - 913,98 грн. з ПДВ.

Кількість, асортимент товару
встановлюється відповідно до
витратних накладних підписаними
сторонами (п. 1.3 Договору).

Загальна сума договору складається з
суми всіх замовлень покупця вказаних у
витратних накладних підписаних
сторонами (п. 1.4 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору базис
поставки: FСА - склад готової продукції
постачальника, згідно міжнародних
правил тлумачення торгівельних
термінів ІНКОТЕРМС 2010, який
розташований за адресою: м. Харків, вул.
Диканівська, 51.

Пунктом 2.2 Договору визначено, що
поставка товару здійснюється
наступним чином: покупець не раніше ніж
за три робочі дні, до орієнтованої дати
поставки товару зобов'язаний
повідомити постачальника, шляхом
подачі заявки по факсимільному зв'язку,
про намір придбати товар у
постачальника, а постачальник,
зобов'язується прийняти заявку і
підтвердити її, шляхом надання рахунку
на дану партію товару, про що
повідомляє покупця.

Датою поставки партії товару,
вважається дата яка зазначена
видатковій накладній, що свідчить про
передачу партії товару уповноваженому
представникові покупця або
уповноваженому перевізнику (п. 2.4
Договору).

Поставка кожної партії товару
здійснюється , лише за умови внесення
авансового платежу, і виробляється не
раніше ніж через один робочий день, з
моменту здійснення попередньої оплати
в повному об'ємі даної партії товару (п.
2.6 Договору).

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що
покупець оплачує вартість партії
товару у наступному порядку: після
подачі заявки і одержання рахунку на
поставку товару, покупець протягом 2-х
(двох) банківських днів, зобов'язаний
внести на розрахунковий рахунок
постачальника авансовий платіж у
розмірі 50% (п'ятдесят відсотків) від
вартості партії товару, вказаної у
встановленому постачальнику рахунку;
остаточний розрахунок за поставлену
партію товару здійснюється покупцем
протягом 5-ти (п'яти) банківських днів, з
моменту фактичної поставки товару.

Відповідно до п. 3.2 Договору оплата
товару здійснюється засобами
безготівкових банківських платежів по
реквізитах постачальника, вказаних в
цьому договорі. Датою оплати за даною
угодою вважається дата надходження
грошових коштів на поточний рахунок
постачальника (п. 3.3 Договору).

Згідно п. 5.1 Договору за невиконання або
неналежного виконання зобов'язань за
даною угодою сторони несуть
відповідальність відповідно до
чинного законодавства України, з
врахуванням умови цього договору.

Цей договір набирає чинності з моменту
його підписання обома сторонами і діє
до 31 грудня 2012 року. Припинення дії
даного договору, не звільняє сторони
від повного виконання зобов'язань за
даним договором (п. 7.1 Договору).

На виконання умов Договору позивачем у
період з 24.04.2012 р. по 12.06.2012 р. на підставі
накладних №№1041, 1049, 1051, 1055, 1073, 1076, 1077, 1082,
1087, 1088, 1090, 1092, 1093, 1094, 1095,1096,1097,1098, від
24.04.2012 р., №№1175, 1178, 1180, 1181, 1183, 1186, 1189, 1192,
1196, 1197, 1211, 1213, 1214, 1215, 1216 від 25.04.2012 р.,
№№1227, 1229, 1234, 1235, 1237, 1238, 1239, 1240, 1241, 1272, 1281,
1288 від 26.04.2012 р., №№1384, 1385, 1386, 1387, 1390, 1391,
1393, 1414, 1415, 1417, 1418 від 27.04.2012 р., №№1495, 1499,
1503, 1504, 1544, 1556, 1575, 1590, 1593, 1597, 1598, 1602, 1603, 1607,
1610, 1613, 1614 від 28.04.2012 р., №№1639, 1640, 1641, 1642,
1643, 1644, 1645, 1692 від 29.04.2012 р., №№2890, 2892, 2894,
2895, 2896, 2898, 2941, 2948, 2953, 2954, 2954 від 15.05.2012 р.,
№№ 2962, 2963, 2964, 2969, 3012, 3030, 3067, 3072, 3094 від
16.05.2012 р., №№3146, 3147, 3148, 3149, 3152, 3154, 3168 від
17.05.2012 р., №№ 3258, 3263, 3265, 3266, 3272, 3273 від
18.05.2012 р., №№3350, 3353, 3360,3368, 3371, 3374, 3380, 3382,
3390, 3395, 3400, 3403, 3413 від 21.05.2012 р., №№3469, 3471,
3473, 3474, 3475, 3513, 3531 від 22.05.2012 р.,
№№3570,3584,3585,3594,3610,3617, 3627,3635,3640,3644,3645 від
23.05.2012 р., №№3653, 3678, 3680, 3681,3682,3707, 3711, 3719,
3723, 3731, 3734 від 24.05.2012 р., №№3799, 3800, 3801, 3803,
3804, 3831, 3832, 3833, 3836, 3840, 3843, 3844, 3845, 3846, 3847 від
26.05.2012 р., №№3849, 3851, 3853, 3854, 3855, 3856, 3863, 3864,
3866, 3867, 3868, 3869, 3873, 3876, 3877, 3881, 3882, 3887, 3888, 3890,
3892, 3893, 3894. 3896, 3899, 3900 від 27.05.2012 р., №№3936,
3981 від 28.05.2012 р., №№3996 від 29.05.2012 р., №4353
від 05.06.2012 р., №№4789, 4808 від 12.06.2012 р. було
поставлено, а відповідачем в особі
Мирець В.М., що діяв на підставі
довіреностей №12 від 23.04.2012 р., №15 від
25.04.2012 р., №28 від 17.05.2012 р., №33 від 25.05.2012 р.
та №47 від 12.06.2012 р. отримано товар на
загальну суму 4 548 171,56 грн.

Накладними визначені ціна, кількість
та номенклатура переданого товару.

Позивач у своїй позовній заяві вказує,
що відповідач свого грошового
зобов'язання з оплати вартості
поставленого товару належним чином не
виконав внаслідок чого за ним
утворилась заборгованість у розмірі 547
434,09 грн.

Спір у справі виник у зв'язку із
неналежним, на думку позивача,
виконанням відповідачем грошового
зобов'язання по оплаті вартості
поставленого товару.

Договір №9 від 28.03.2012 р. є договором
поставки, а відтак між сторонами
виникли правовідносини, які підпадають
під правове регулювання Глави 54
Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи (накладними,
довіреностями та банківськими
виписками з особового рахунку
позивача) підтверджується поставка
позивачем товару за Договором,
прийняття, часткова його оплата
відповідачем та існування
заборгованості відповідача перед
позивачем у розмірі 547 434,09 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530
Цивільного кодексу України та змісту п.
3.1 Договору строк виконання
відповідачем грошового зобов'язання по
оплаті поставленого позивачем за
Договором товару на момент розгляду
справи настав.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу
України визначено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Згідно із ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується
наявність у відповідача грошового
зобов'язання по сплаті на користь
позивача 547 434,09 грн. на підставі
Договору поставки за переданий
позивачем товар. Відповідачем вказана
заборгованість не спростована, доказів
її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

ТОВ "ВМ Шляхбуд" обставин, з якими чинне
законодавство пов'язує можливість
звільнення його від відповідальності
за порушення грошового зобов'язання, не
наведено.

Таким чином, позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача суми основного
боргу у розмірі 547 434,09 грн. є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Щодо посилань відповідача на
невідповідність накладних вимогам
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Пунктом 2.1 "Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку" затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№88 від 24.05.2005 р. первинні документи - це
документи, створені у письмовій або
електронній формі, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Таким чином, видаткові накладні в
розумінні ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" та п. 2.1 "Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку" є
первинним документом.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити:

- назву документа (форми);

- дату і місце складання;

- назву підприємства, від імені якого
складено документ;

- зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції;

- посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Відповідно до п. 2.4 "Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку" первинні
документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
видаткові накладні суд дійшов
висновку, що вони відповідають вимогам
ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
та пункту 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, оскільки
містять: назву документу, дату, номер та
місце складання, також назву
підприємства, від імені якого
складався документ, а саме - ТOB
"Паркінг+". В зазначених накладних
вказано: отримувача, реєстраційний
номер автомобіля на який було
відвантажено продукцію, І.І.Б. водія
цього автомобіля, тип відвантаженої
продукції, одиниця виміру поставленої
продукції, вартість за одиницю виміру
продукції, зазначена загальна ціна
партії продукції та розмір податку на
додану вартість. Також видаткові
накладні містять особисті підписі
сторін, які оформляли вказані
видаткові накладні.

Що ж до відсутності в видаткових
накладних та довіреностях посилань на
Договір №9 від 28.03.2012 р. суд відзначає.

Частиною 2 статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" та пунктом 2.4
"Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку" визначено
вичерпний перелік реквізитів, які
мають містити первинні документи.

Посилання на договір не є обов'язковим
реквізитом, що повинен бути зазначений
в видатковій накладній, положеннями
договору також не встановлено
яких-небудь додаткових особливих
реквізитів супровідних документів, що
видаються на виконання умов Договору.

Крім того, суд зазначає, що в матеріалах
справи відсутні будь-які докази, які б
підтверджували наявність між
сторонами інших договірних відносин, а
відповідачем під час розгляду справи
таких доказів суду не надано, а тому суд
вважає, що поставка товару згідно
видаткових накладних, які заявлені
позивачем, відбувалась в межах
виконання умов Договору №9 від 28.03.2012 р.

Також, як вбачається з копій
довіреностей наявних в матеріалах
справи вони містять посилання на
Договір №9 від 28.03.2012 р. та рахунки -
фактури, що також спростовує
твердження відповідача щодо не
виставлення позивачем рахунків.

Позивачем також заявлено до стягнення
з відповідача плату за користування
товарним кредитом в розмірі 442 473,58 грн.

Статтею 694 Цивільного кодексу України
встановлено особливості продажу
товару в кредит. Договором
купівлі-продажу може бути передбачений
продаж товару в кредит з відстроченням
або з розстроченням платежу. Товар
продається в кредит за цінами, що діють
на день продажу.

Згідно із п. 3.6. Договору у випадку якщо
оплата за фактично поставлений товар
не здійснена покупцем, в порядку п. 3.1
цього договору, протягом 30-ти
календарних днів, постачальник
виставляє покупцеві користування
товарним кредитом, при цьому товарний
кредит розраховується по наступній
формулі: С(т.к.)=Кз*Кт.к/365. Де, С (т.к.) -
сума товарного кредиту; Кз -
кредиторська заборгованість Покупця
перед Постачальником, на момент оплати;
Кт.к. - кількість днів користування
покупцем товарним кредитом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України
встановлено, що відповідно до ст. 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
діловою обороту, вимог розумності та
справедливості.

Отже, встановлення сторонами в
договорі плати за користування
товарним кредитом є правомірним, таким,
що не суперечить нормам чинного
законодавства.

Оскільки відповідач допустив
порушення строку оплати товару,
передбаченого договором, є
правомірними та підлягають
задоволенню вимоги про стягнення з
відповідача на користь позивача коштів
за користування товарним кредитом у
розмірі 442 473,58 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача пеню в розмірі 40 495,05 грн.
за період прострочення виконання
грошового зобов'язання з 02.06.2012 р. по
16.12.2012 р.

Судом встановлено, що відповідач у
встановлений Договором строк свого
обов'язку по перерахуванню коштів не
виконав, допустивши прострочення
виконання грошового зобов'язання (в т.ч.
у період, який вказано позивачем), тому
дії відповідача є порушенням
договірних зобов'язань (ст. 610
Цивільного кодексу України), і він
вважається таким, що прострочив (ст. 612
Цивільного кодексу України),
відповідно є підстави для застосування
встановленої законом
відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
різновидом якої є штраф та пеня.

Згідно ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу
України штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Пунктом 5.2 Договору встановлено, що в
разі порушення покупцем термінів
виконання грошових зобов'язань,
визначених цим договором, він сплачує
постачальникові за кожен день не
виконання зобов'язання пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, яка
діяла в період, за який сплачується
пеня. Також постачальник має право
припинити подальше постачання товару
покупцеві, у разі порушення
постачальником термінів оплати товару,
до моменту повного погашення
заборгованості, що створилися, і сплати
пені.

Згідно із ст.ст. 256, 257 Цивільного
кодексу України позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного
кодексу України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Відповідачем у відзиві на позовну
заяву від 06.08.2014 р. було заявлено про
застосування строків позовної
давності до вимог позивача щодо
стягнення з відповідача пені.

Згідно із ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу
України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна заява №224 від 08.07.2014 р. подана до
суду 15.07.2014 р., а відповідачем заявлено
про застосування строку позовної
давності щодо стягнення пені, а тому
підстави для стягнення пені,
нарахованої у період з 02.06.2012 р. по 16.12.2012
р. відсутні.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про необхідність часткового
задоволення позовних вимог та
стягнення з ТОВ "ВМ Шляхбуд" на користь
ТОВ "Паркінг+" основної заборгованості
у розмірі 547 434,09 грн. та коштів за
користування товарним кредитом у
розмірі 442 473,58 грн.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
сторін пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю "Паркінг+"
задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВМ Шляхбуд" (02090, м.
Київ, вул. Хорольська, 10, кв. 140;
ідентифікаційний код 36601963) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Паркінг+" (61002, м.
Харків, вул. Артема, 2; ідентифікаційний
код 32868719) основний борг у розмірі 547 434
(п'ятсот сорок сім тисяч чотириста
тридцять чотири) грн. 09 коп., кошти за
користування товарним кредитом у
розмірі 442 473 (чотириста сорок дві
тисячі чотириста сімдесят три) грн. 58
коп. та судовий збір у розмірі 19 798
(дев'ятнадцять тисяч сімсот дев'яносто
вісім) грн. 16 коп.

3. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання повного тексту рішення
- 01.10.2014 р.

Суддя
Ю.О. Підченко