ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2014 р. Справа № 909/851/14

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Неверовська Л.
М. , при секретарі судового засідання
Войцеховська Х.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства
"Український державний
геологорозвідувальний інститут", вул.
Автозаводська, 78 А, м. Київ, 04114;

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мізунь", вул.
Ровенька, 1, с. Новий Мізунь,
Долинський район, Івано-Франківська
область, 77543;

про стягнення 24022 грн. 22 коп., з яких 19845
грн. основний борг, 1537 грн. 57 коп. пені, 337
грн. 63 коп. 3 % річних, 2302 грн. 02 коп.
інфляційні нарахування;

за участю представників сторін:

Від позивача: не з'явились.

Від відповідача: не з'явились.

ВСТАНОВИВ: Державне підприємство
"Український державний
геологорозвідувальний інститут"
звернулося до господарського суду
Івано-Франківської області з позовом
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мізунь" про
стягнення 24022 грн. 22 коп., з яких 19845 грн.
основний борг, 1537 грн. 57 коп. пені, 337 грн.
63 коп. 3 % річних, 2302 грн. 02 коп.
інфляційні нарахування.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суду не повідомив.

Відповідач явку представника в судове
засідання не забезпечив, відзив на
позов не подав, про поважність причини
своєї неявки суду не повідомив.
Враховуючи ту обставину, що
відповідача було належним чином
повідомлено про час і місце розгляду
справи, останнього не було позбавлено
конституційного права на захист
охоронюваних законом інтересів. У разі
неможливості забезпечення явки
представника в судове засідання,
сторона у справі не позбавлена права
надавати свої вимоги і заперечення у
письмовому вигляді. Разом з тим, у
відповідності із ст.22 ГПК України,
сторони зобов'язані добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами, вживати
заходів до всебічного, повного та
об'єктивного дослідження всіх обставин
справи.

З огляду на те, що явка сторін не
визнавалась обов'язковою, будь-яких
клопотань про відкладення розгляду
справи не надходило, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами відповідно до статті 75
Господарського процесуального кодексу
України, без участі відповідача, якого
належно повідомлено про час і місце
судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
та повно з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши в сукупності всі докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
наступне.

04.02.2013 р. між Державним підприємством
"Український державний
геологорозвідувальний інститут" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Мізунь" укладено
договір №КД2160-00 з проведення
моніторингу та наукового
супроводження надрокористування
(Ново-Мізунське родовище (свердловини
№№ 4, 8-г)).

Згідно п. 1.1. договору позивач
зобов'язується виконати для
відповідача, а відповідач
зобов'язується прийняти й оплатити
роботи з моніторингу та наукового
супроводження надрокористування
Ново-Мізунським родовищем (свердловини
№№4, 8-г) відповідно до умов цього
договору.

Згідно п. 1.2. договору, моніторинг та
наукове супроводження здійснюється на
підставі Порядку надання спеціальних
дозволів на користування надрами,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 30 травня 2011 року
№615, та Угоди про умови користування
надрами від 17 квітня 2012 року №5526, що є
додатком до спеціального дозволу на
користування надрами.

Відповідно до п.1.3. договору, обсяг
робіт, етапи (підетапи) та строки їх
виконання наведені в Календарному
плані у додатку, який є невід'ємною
частиною договору та складається
позивачем щорічно.

Згідно п. 3.1. договору, строки виконання
робіт або їх етапів (підетапів)
визначаються Календарним планом
(Додаток № 1) на поточний рік.

У відповідності до п. 4.2. договору, по
завершенню кожного етапу (підетапу)
позивач надає відповідачу акт
здавання-приймання робіт в 2-х
примірниках та Інформаційний звіт у
письмовій формі.

Згідно п. 4.3. договору, замовник
протягом 5 робочих днів з дня одержання
звітних документів та акту
здавання-приймання робіт, зазначених в
п. 4.1. договору, якщо виконані роботи
відповідають умовам договору,
зобов'язаний направити позивачу
підписаний та належним чином
оформлений акт здавання-приймання
робіт.

Пунктом 5.1. договору встановлено, що
загальна вартість робіт згідно з цим
договором визначається протоколом
узгодження договірної ціни, що є
додатком 2 до договору, і складає у 2013
році: 66150 грн., крім того ПДВ 20% - 13230 грн.,
всього: 79380 грн.

Відповідно до п. 5.2. договору, вартість
кожного окремого етапу (підетапу)
зазначається в (Календарному плані
(Додаток 1) у межах узгодженої загальної
вартості робіт і згідно з цим
договором.

Згідно п. 5.3. договору, відповідач
перераховує позивачу аванс у розмірі 25%
від вартості робіт за відповідним
етапом (підетапом). Перерахування
авансу здійснюється на підставі
рахунку-фактури позивача протягом 10
робочих днів з дати отримання Кахунку.

У відповідності до 5.4. договору,
остаточний розрахунок за виконаний
етап (підетап) здійснюється
відповідачем на підставі акту
здавання-приймання робіт протягом 10
робочих днів з дати його підписання.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем виконано, а відповідачем
прийнято роботи згідно ІV етапу
договору, що підтверджується
підписаним та скріпленим печатками
сторін актом здавання-приймання №4/2013
від 16 грудня 2013 року. Вартість
виконаних позивачем робіт за ІV етап
договору становить 19845 грн.

В порушення договірних умов,
відповідач за виконані позивачем
роботи у строки встановлені п. 5.4.
договору не розрахувався, внаслідок
чого борг відповідача перед позивачем
становить 19845 грн.

На підставі положень Цивільного
Кодексу України суд робить висновок
про те, що між сторонами виникло
цивільно-правове зобов'язання.
Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених Цивільним Кодексом,
зокрема з договорів та інших
правочинів.

За приписами ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідачем не спростовано доводів
позивача щодо наявності боргу в сумі
19845 грн., доказів сплати вказаного боргу
суду не надано.

За наведених обставин, позивачем
правомірно заявлено вимогу про
стягнення 19845 грн. основного боргу за
поставлений товар.

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Господарським судом встановлено факт
прострочення грошового зобов'язання
відповідачем, здійснено перевірку
поданого позивачем розрахунку
інфляційних втрат та 3 % річних.

З огляду на обґрунтованість позовних
вимог в цій частині та правильність
поданого розрахунку, позовні вимоги
про стягнення 337 грн. 63 коп. 3 % річних та
2302 грн. 02 коп. інфляційних нарахувань
підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 218 Господарського
кодексу України передбачено, що
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки (ст. 611 Цивільного Кодексу
України).

Ст. 230 Господарського кодексу України
встановлено, що штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Пунктом 6.2. договору сторони
передбачили, що у разі несвоєчасної
оплати за виконані роботи відповідач
сплачує позивачу пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми і заборгованості за кожен день
прострочення виконання своїх
обов'язків.

На підставі вказаного пункту договору
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань позивач просить стягнути з
відповідача пеню у розмірі 1537 грн. 57
коп.

Господарським судом встановлено факт
прострочення грошового зобов'язання
відповідачем, здійснено перевірку
поданого позивачем розрахунку пені. З
огляду на обґрунтованість поданих
розрахунків, позовні вимоги про
стягнення 1537 грн. 57 коп. пені
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Вказаною
нормою обов'язок доказування
покладений на сторони процесу.
Доказування полягає у поданні доказів
сторонами та доведенні їх
переконливості суду.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, позов слід
задовольнити, стягнути з відповідача
на користь позивача 19845 грн. основного
боргу, 1537 грн. 57 коп. пені, 337 грн. 63 коп. 3 %
річних, 2302 грн. 02 коп. інфляційних
нарахувань.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати по сплаті судового збору слід
покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 610, 611, 612, 625, 629
Цивільного Кодексу України, ст.ст. 193, 218
Господарського кодексу України, ст.ст.
33, 43, 49, 75, ст. 82 -85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Державного підприємства
"Український державний
геологорозвідувальний інститут" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мізунь" про
стягнення 24022 грн. 22 коп. задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мізунь", вул.
Ровенька, 1, с. Новий Мізунь,
Долинський район, Івано-Франківська
область, 77543 (ідентифікаційний код 32149452)
на користь Державного підприємства
"Український державний
геологорозвідувальний інститут, вул.
Автозаводська, 78 А, м. Київ, 04114
(ідентифікаційний код 01432032) 19845
(дев'ятнадцять тисяч вісімсот сорок
п'ять) грн. основного боргу, 1537 (одну
тисячу п'ятсот тридцять сім) грн. 57 коп.
пені, 337 (триста тридцять сім) грн. 63 коп.
3 % річних, 2302 (дві тисячі триста дві) грн.
02 коп. інфляційних нарахувань, 1827 (одну
тисячу вісімсот двадцять сім) грн.
судового збору, про що видати наказ
після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 10.10.14

Суддя
Неверовська Л. М.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ Озарко Л. Р. 10.10.14