КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2014 р.
Справа№ 910/15790/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Авдеєва П.В.

Куксова В.В.

секретар судового засідання - Романова
Ю.М.,

за участю представників сторін: згідно
протоколу судового засідання від 16.09.2014
року по справі № 910/15790/14 (в матеріалах
справи)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
комунального підприємства
"Київтранспарксервіс" на ухвалу
господарського суду міста Києва від
04.08.2014 року по справі № 910/15790/14 (суддя -
Бондаренко Г.П.)

за позовом комунального підприємства
"Київтранспарксервіс"

до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

про стягнення 1 345,95 грн.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство
"Київтранспарксервіс" звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, в якому просить стягнути з
відповідача 1345,95 грн. заборгованості,
яка складається з: 1160,00 грн. основного
боргу, 80,60 грн. пені, 185,95 грн. - 3% річних.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 04.08.2014 року у справі № 910/15790/14
позовну заяву повернуто без розгляду
на підставі п. 2, 3, 4 ст. 63 ГПК України.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого
суду, позивач, комунальне підприємство
"Київтранспарксервіс", звернувся з
апеляційною скаргою до Київського
апеляційного господарського суду та
просить скасувати ухвалу та направити
позову заяву до суду першої інстанції
для розгляду по суті.

Апеляційну скаргу скаржник мотивує
тим, що судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи та має місце
невідповідність висновків, викладених
в ухвалі місцевого суду обставинам
справи.

Ухвалами Київського апеляційного
господарського суду від 04.09.2014 року по
справі № 910/15790/14 відновлено строк
комунальному підприємству
"Київтранспарксервіс" на подання
апеляційної скарги та прийнято її до
провадження і призначено розгляд на
16.09.2014 року.

12.09.2014 року від комунального
підприємства "Київтранспарксервіс"
надійшли додаткові документи на
виконання вимог ухвали суду, які
судовою колегією оглянуто та долучено
до матеріалів справи.

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 на
підставі ст. 96 ГПК України не надано до
суду відзиву на апеляційну скаргу.

Представник позивача був присутнім в
судовому засіданні та надав свої
пояснення, якими підтримав доводи, що
викладені в апеляційній скарзі та
просив апеляційну скаргу задовольнити,
а ухвалу господарського суду міста
Києва від 04.08.2014 року скасувати та
направити справу до місцевого суду для
розгляду по суті.

Представники відповідача в судовому
засіданні надав свої пояснення та
просив ухвалу господарського суду
міста Києва від 04.08.2014 року залишити без
змін, а апеляційну скаргу комунального
підприємства "Київтранспарксервіс" -
без задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача
та перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
проаналізувавши застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а ухвала
господарського суду міста Києва від
04.08.2014 року по справі № 910/15790/14 -
скасуванню, виходячи з наступного.

Як визначає ст. 106 ГПК України, окремо
від рішення місцевого господарського
суду можуть бути оскаржені в
апеляційному порядку ухвали місцевого
господарського суду, зокрема ухвала
про повернення позовної заяви (п. 2 ч. 1
ст. 106 ГПК України).

Апеляційні скарги на ухвали місцевого
суду розглядаються в порядку,
передбаченому для розгляду
апеляційних скарг на рішення
господарського суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК
України, у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Конституції
України одними з основних засад
судочинства є рівність усіх учасників
судового процесу перед законом і судом,
змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ст. ст. 42, 43 ГПК України
правосуддя у господарських судах
здійснюється на засадах рівності всіх
учасників судового процесу перед
законом і судом та змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами, а господарський суд створює
сторонам та іншим особам, які беруть
участь у справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" кожен має
право на участь у розгляді своєї справи
у визначеному процесуальним законом
порядку в суді будь-якої інстанції.

Основні вимоги, що пред'являються до
форми та змісту позовної заяви, а також
вимоги щодо надання разом з нею певних
доказів, визначені ст. ст. 54 - 57 ГПК
України.

Повертаючи позовну заяву суд першої
інстанції зазначив, що подана заява не
відповідає вимогам ст. 54 ГПК України, а
тому підлягає поверненню на підставі
пунктів 2, 3, 4 ст. 63 ГПК України.

Відповідно до вимог п. 2 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України, суддя повертає позовну заяву і
додані до неї документи без розгляду,
якщо у позовній заяві не вказано
повного найменування сторін, їх
поштових адрес.

Як зазначає суд першої інстанції
позивачем в порушення зазначеного та п.
3.1. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено не
юридичну адресу, а фактичну, тобто не
01030, м. Київ, Шевченківський район,
вулиця Леонтовича, будинок 6, а «04073, м.
Київ, вул. Копилівська, 67, корп.10», що не
співпадає із адресою зазначеною в
ЄДРЮОФОП.

Однак, з зазначеним колегія суддів
погодитись не може, з огляду на
наступне.

Як вбачається позовну заяву подано на
бланку позивача, на якому крім адреси:
04073, м. Київ, вул. Копилівська, 67, корп.10,
зазначено також телефон та електронний
адрес позивача.

Крім того, до позовної заяви додано
договір №1.1-124.10 від 26.11.2010 року про
надання в експлуатацію фіксованих
місць для денного паркування і в ньому
також зазначено дану адресу, як
фактичну.

Таким чином, зазначення лише фактичної
адреси позивача не є підставою для
повернення позовної заяви.

Другою підставою для повернення позову
є не дотримання п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України,
а саме не подано доказів, що
підтверджують викладені в заяві
обставини, обґрунтований розрахунок
стягуваної чи оспорюваної суми.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 54 ГПК України
позовна заява має містити виклад
обставин, на яких ґрунтуються позовні
вимоги; зазначення доказів, що
підтверджують позов; обґрунтований
розрахунок сум, що стягуються чи
оспорюються.

Суд першої інстанції повертаючи позов
зазначив, що матеріали поданої
позовної заяви не містять доказів, що
підтверджують викладені в заяві
обставини, а саме завірених належним
чином копій, тобто позивачем залишено
поза увагою умови пункту 5.27
Національного стандарту України ДСТУ
4163-2003 "Уніфікована система
організаційно-розпорядчої
документації" (затв. Наказом
Держспоживчстандарту України від
07.04.2003 року № 55), в якому зазначено, що
відмітку про засвідчення копії
документа складаються зі слів "Згідно з
оригіналом", назви посади, особистого
підпису особи, яка засвідчує копію, її
ініціали та прізвища, дати засвідчення
копії і проставляється нижче реквізиту
"підпис". Така відмітка проставляється
на кожному аркуші засвідченої копії
документа.

Як вбачається з матеріалів позовної
заяви всі додатки до неї завірені
печаткою позивача та підписані його
представником, однак не зазначено
особи, що посвідчувала додатки до
позову.

Разом з тим, якщо ж у господарського
суду з тих чи інших причин виникнуть
сумніви у достовірності наданим
документам, він не позбавлений права і
можливості у порядку підготовки до
розгляду справи або у процесі її
розгляду витребувати у позивача
належні копії додатків до позову, за
необхідності - оригінали тощо.

Крім того, відповідно до п. 3.3 ч. 3
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» суд не вправі
повертати позовну заяву на підставі п. 3
ч. 1 ст. 63 ГПК України з мотиву неподання
документів, що є доказами, або подання
не засвідчених належним чином копій
документів, оскільки позивач може їх
подавати до закінчення розгляду
справи.

Таким чином, зазначене також не є
підставою для повернення позовної
заяви.

Третьою підставою для повернення
позову є не дотримання п. 4 ч. 1 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України, в якому зазначено, що суддя
повертає позовну заяву і додані до неї
документи без розгляду, якщо не подано
доказів сплати судового збору у
встановлених порядку та розмірі.

Судом першої інстанції зазначено, що
позивачем в порушення п. 3.1 Інструкції
про безготівкові розрахунки в Україні
в національній валюті, затвердженої
Постановою Правління Національного
банку України від 21.01.2004 № 22 та додатку
2, 8 зазначеної інструкції приєднано до
позовної заяви платіжне доручення № 1635
від 28.07.2014 на суму 1 827,00 грн., на якому
відсутній підпис відповідальних осіб
платника, печатки товариства, тобто
вказані реквізити не заповнені як того
вимагає вищезазначена інструкція.

Разом з тим, відповідно до п.п. 2.21, 2.22
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
року № 7 «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України»
платіжне доручення на безготівкове
перерахування судового збору,
квитанція установи банку про прийняття
платежу готівкою додаються до позовної
заяви (заяви, скарги) і мають містити
відомості про те, яка саме позовна
заява (заява, скарга, дія) оплачується
судовим збором. Судовий збір
сплачується до територіальних органів
Державної казначейської служби
України; платники судового збору у
платіжних документах на перерахування
судового збору повинні в рядку
"одержувач" зазначити найменування
територіального органу казначейської
служби за місцем знаходження
господарського суду, який розглядає
справу.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач додав до позовної заяви
оригінал платіжного доручення № 1635 від
28.07.2014 року, в якому зазначені всі
необхідні реквізити та відмітки банку,
а також на зворотній стороні має
установлений відповідно до пункту 14
Інструкції напис кредитної установи
щодо зарахування судового збору до
бюджету.

Більш того, п 4 ст. 63 ГПК України
регламентовано, що повернення
позовної заяви можливе лише, якщо не
подано доказів сплати судового збору у
встановлених порядку та розмірі.

Крім того, колегія суддів апеляційного
господарського суду зазначає, що у разі
виникнення сумнівів щодо надходження
і зарахування суми судового збору, суд
може і повинен витребувати від
позивача або особи, що подала позовну
заяву, апеляційну скаргу, відповідне
підтвердження територіального органу
казначейства, якому його перераховано,
про що зазначається в ухвалі про
порушення провадження у справі або про
прийняття апеляційної (касаційної)
скарги до провадження.

Отже, колегія апеляційного
господарського суду вважає
безпідставним повернення позовної
заяви місцевим господарським судом.

Вказаний у ч. 1 ст. 63 ГПК України перелік
підстав повернення позовної заяви є
вичерпним та розширеному тлумаченню не
підлягає.

Відповідно до ч. 7 ст. 106 ГПК України, у
випадках скасування апеляційною
інстанцією ухвали про повернення
позовної заяви у справі справа
передається на розгляд місцевого
господарського суду.

Виходячи з викладеного вище, колегія
суддів Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, ухвала господарського
суду міста Києва від 04.08.2014 року у
справі № 910/15790/14 - підлягає скасуванню з
наступним направленням справи до
місцевого господарського суду для
подальшого розгляду.

З огляду на вищезазначене, керуючись
ст. ст. 28, 54, 56, 57, 63, 99, 101-105, 106 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу комунального
підприємства "Київтранспарксервіс" на
ухвалу господарського суду міста Києва
від 04.08.2014 року по справі № 910/15790/14
задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду міста
Києва від 04.08.2014 року у справі № 910/15790/14
скасувати.

3. Матеріали справи № 910/15790/14 направити
до господарського суду міста Києва для
подальшого розгляду.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено до Вищого господарського
суду України у порядку, передбаченому
ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного
господарського суду за наслідками
перегляду відповідно до ст. 105 ГПК
України набирає законної сили з дня її
прийняття.

Головуючий суддя
М.Л. Яковлєв

Судді
П.В. Авдеєв

В.В. Куксов