ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2014 р.
Справа № 909/219/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого - судді
Зварич О.В.

суддів
Хабіб М.І.

Юрченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Івано-Франківської міської ради за
№1117/09-17/в від 11.07.2014р. (вх. №01-05/3346/14 від
17.07.2014р.)

на рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 24.06.2014р.

у справі № 909/219/14

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий сервіс"
(надалі ТзОВ "Торговий сервіс")

до відповідача: Івано-Франківської
міської ради

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: Фонду комунальної
власності територіальної громади м.
Івано-Франківська

про визнання незаконним та скасування
рішення Івано-Франківської міської
ради №1327-42 від 27.02.2014р. "Про розірвання
договору оренди",

за участю:

від позивача: Грабовецький О.Б. -
представник (довіреність №130 від
11.08.2014р.); Ярицький Л.І. - представник
(довіреність №131 від 11.08.2014р.);

від відповідача: Устінський А.В. -
представник (довіреність №2142/01-20/66-в
від 03.01.2014р.);

від третьої особи: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 24.06.2014р.
у справі №909/219/14 (суддя Малєєва О.В.)
позов задоволено. Визнано незаконним
та скасовано рішення
Івано-Франківської міської ради №1327-42
від 27.02.2014 р. "Про розірвання договору
оренди". Стягнуто з Івано-Франківської
міської ради на користь ТзОВ "Торговий
сервіс" 1218,00 грн. сплаченого судового
збору.

В ході розгляду справи судом першої
інстанції встановлено, що рішення
Івано-Франківської міської ради "Про
схвалення тексту договору оренди
нежитлових приміщень торгового
комплексу за адресою м.
Івано-Франківськ, вул. Дністровська, 5"
від 29.12.2011р. №544-18 є ненормативним
правовим актом, який вичерпує свою дію
фактом свого виконання, а тому після
укладення договору оренди дане рішення
не могло бути скасоване
Івано-Франківською міською радою.
Відсутність вільного волевиявлення
ТзОВ "Торговий сервіс" щодо розірвання
договору оренди свідчить про те, що
надалі договір за взаємною згодою
сторін в установленій формі розірваний
не був і є чинним, а відповідно до ч.1 ст.
654 ЦК України розірвання договору
оренди, який посвідчено нотаріально,
може здійснюватись в нотаріально
посвідченій формі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Івано-Франківська міська ради подала
апеляційну скаргу, в якій вважає, що
рішення суду першої інстанції є
необґрунтованим, прийнятим з неповним
з'ясуванням усіх обставин справи, з
неправильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права
і невідповідністю висновків, зроблених
судом.

Вказує, що сторонами договору було у
спосіб, визначений чинним
законодавством та договором, досягнуто
домовленості щодо розірвання договору
оренди, а директор орендаря ОСОБА_5 мав
на те відповідні повноваження, що
підтверджується витягом з ЄДРЮОФОП від
28.02.2014р., на недоведеність твердження,
що заява про розірвання договору була
написана 25.02.2014р., а не як вказано у ній
22.02.2014р. Стверджує, що протокол
загальних зборів засновників ТзОВ
"Торговий сервіс" №10/1-2 від 26.12.2013р. є
неналежним доказом по справі, оскільки
в доданій до позовної заяви копії
протоколу відсутня відмітка про
отримання ОСОБА_5 вказаного протоколу,
а під час розгляду справи позивачами
було надано ще один примірник
протоколу, де такий підпис наявний.
Просить скасувати рішення
господарського суду
Івано-Франківської області від 24.06.2014р.
у справі № 909/219/14, прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позову ТзОВ
"Торговий сервіс" відмовити.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу
за № 104 від 28.07.2014р. (вх. № 01-04/4375/14 від
04.08.2014р.) просить залишити рішення
господарського суду
Івано-Франківської області від 24.06.2014р.
у справі №909/219/14 - без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

Третя особа у відзиві на апеляційну
скаргу за №ФКВ-04/809 від 04.08.2014р. (вх.
№01-04/4447/14 від 06.08.2014р.) вважає
обгрунтованою апеляційну скаргу
Івано-Франківської міської ради, а
оскаржуване рішення прийнятим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

11.08.2014р. в судовому засіданні оголошено
перерву до 29.09.2014р.

Представники позивача заперечили
проти вимог і доводів апеляційної
скарги, вказавши на її безпідставність
та необґрунтованість, просили залишити
без змін рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 24.06.2014р.
у справі №909/219/14, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Представник відповідача просив
задоволити апеляційну скаргу,
скасувати оскаржуване рішення
місцевого господарського суду,
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову ТзОВ "Торговий
сервіс".

Третя особа не забезпечила явки в
судове засідання уповноваженого
представника, про час, дату і місце
розгляду апеляційної скарги належно
повідомлена, про що свідчить розписка
про оголошення перерви в судовому
засіданні від 11.08.2014р.

Дослідивши матеріали справи,
апеляційну скаргу, відзиви на неї,
заслухавши пояснення представників
сторін, колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
прийшла до висновку про відсутність
підстав для скасування рішення
господарського суду
Івано-Франківської області від 24.06.2014р.
у справі № 909/219/14 з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
23.01.2012р. між Івано-Франківською міською
радою (орендодавець) та ТзОВ "Торговий
сервіс" (орендар) було укладено договір
оренди нежитлових приміщень №ДО-3493
(далі - договір), згідно п.1.1. якого
орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
нежитлові приміщення площею 14167,72 кв.м,
розташовані в цоколі та на першому
поверсі будівлі критого ринку за
адресою: м. Івано-Франківськ,
вул.Дністровська, 5 (а.с. 32-35).

Відповідно до п.6.1. договору він
вступає в дію з дня його державної
реєстрації та діє до 31.12.2022 р.

Припинення договору може мати місце,
зокрема, у випадку дострокового
розірвання цього договору за взаємною
згодою сторін (п.6.2.2. договору).

Договір було підписано та скріплено
відбитками печаток сторін та
посвідчено приватним нотаріусом
Івано-Франківського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 (номер
правочину в Державному реєстрі
правочинів 44).

25.02.2014 р. за вх. №690/01-15/48 було
зареєстровано заяву директора ТзОВ
"Торговий сервіс" ОСОБА_5 наступного
змісту: "У зв'язку з подіями, які
призвели до масової загибелі людей 20-21
лютого 2014 р. в м. Києві, прошу розірвати
договір оренди нежитлових приміщень та
прилеглих до них територій за адресою
м. Івано-Франківськ, вул.Дністровська,5".
Заява датована 22.02.2014 і містить
примітку "без печатки дійсно" (а.с.63). У
Фонді комунальної власності
територіальної громади м.
Івано-Франківська дана заява
зареєстрована за вх. №225/02-09 від 27.02.2014р.

Івано-Франківська міська рада (42 сесія
шостого демократичного скликання) на
підставі даної заяви прийняла рішення
від 27.02.2014 р. №1327-42 "Про розірвання
договору оренди", яким, зокрема,
вирішила:

1. Скасувати рішення Івано-Франківської
міської ради "Про схвалення тексту
договору оренди нежитлових приміщень
торгового комплексу за адресою м.
Івано-Франківськ, вул. Дністровська, 5"
від 29.12.2011 №544-18.

2. Достроково, за взаємною згодою
сторін, розірвати договір оренди
нежитлових приміщень площею 14167,72 кв.м,
що розташовані в цоколі та на першому
поверсі будівлі критого ринку за
адресою: м. Івано-Франківськ, вул.
Дністровська, 5.

Інші пункти рішення стосуються порядку
його виконання, набрання чинності,
опублікування тощо (а.с. 11).

Підставою звернення позивача до суду з
даним позовом слугувало те, що рішення
Івано-Франківської міської ради №1327-42
від 27.02.2014р. "Про розірвання договору
оренди" прийнято на підставі заяви
директора ТзОВ "Торговий сервіс"
ОСОБА_5, який не мав повноважень на
розірвання договору оренди, оскільки
згідно рішення загальних зборів
засновників товариства від 26.12.2013 р. №
100/1-2 його повноваження щодо підписання
будь-яких документів, пов'язаних з
укладенням чи розірванням договорів,
були обмежені, а заява директора
товариства про розірвання договору
оренди, яка стала підставою для
прийняття оскаржуваного рішення, була
написана під психологічним та фізичним
тиском, що підтверджується письмовими
поясненнями директора від 20.03.2014 р., а
також численними публікаціями в
засобах масової інформації, в тому
числі в Інтернет виданнях.

При винесенні постанови, колегія
суддів керувалася наступним:

Згідно ст. 19 Конституції України органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами. Від імені та в інтересах
територіальних громад права суб'єкта
комунальної власності здійснюють
відповідні ради (ч.5 ст. 16 Закону).

Згідно ч.1 ст. 59 Закону рада в межах
своїх повноважень приймає нормативні
та інші акти у формі рішень. Акти ради,
сільського, селищного, міського голови,
голови районної в місті ради,
виконавчого комітету сільської,
селищної, міської, районної у місті (у
разі її створення) ради, прийняті в
межах наданих їм повноважень, є
обов'язковими для виконання всіма
розташованими на відповідній
території органами виконавчої влади,
об'єднаннями громадян, підприємствами,
установами та організаціями,
посадовими особами, а також
громадянами, які постійно або
тимчасово проживають на відповідній
території (ч.1 ст. 73 Закону).

Предметом спору в даній справі є
визнання незаконним та скасування
рішення Івано-Франківської міської
ради №1327-42 від 27.02.2014р. "Про розірвання
договору оренди".

Як передбачено ч. 10 ст. 59 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні" ,
акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Зі змісту частини другої статті 144
Конституції України та частини десятої
статті 59 Закону вбачається, що рішення
органів місцевого самоврядування та їх
посадових осіб з мотивів
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними з ініціативи
заінтересованих осіб судом загальної
юрисдикції, тобто в судовому порядку.
Однак, як вважає Конституційний Суд
України, це не позбавляє орган
місцевого самоврядування права за
власною ініціативою або ініціативою
інших заінтересованих осіб змінити чи
скасувати прийнятий ним правовий акт (у
тому числі і з мотивів невідповідності
Конституції чи законам України). Проте
органи місцевого самоврядування є
відповідальними за свою діяльність
перед юридичними і фізичними особами
(стаття 74 Закону) і не можуть
скасовувати свої попередні рішення,
вносити до них зміни, якщо відповідно
до приписів цих рішень виникли
правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів, і
суб'єкти цих правовідносин заперечують
проти їх зміни чи припинення.
Ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їхнього виконання, тому
вони не можуть бути скасовані чи
змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання
(рішення Конституційного суду України
від 16.04.2009 р. у справі №7-рп/2009 (справа
про скасування актів органів місцевого
самоврядування).

Рішення Конституційного Суду України
підлягають безумовному виконанню
всіма державними органами, органами
місцевого і регіонального
самоврядування, установами,
організаціями, підприємствами, їх
посадовими особами, об'єднаннями
громадян та громадянами (ст. 22 Закону
України "Про Конституційний Суд
України").

Враховуючи вищенаведене, суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що рішення
Івано-Франківської міської ради "Про
схвалення тексту договору оренди
нежитлових приміщень торгового
комплексу за адресою м.
Івано-Франківськ, вул.Дністровська, 5"
від 29.12.2011р. №544-18 є ненормативним
правовим актом, який вичерпує свою дію
фактом свого виконання. А тому після
укладення договору оренди дане рішення
не могло бути скасоване
Івано-Франківською міською радою.

Відповідно до ч.2 ст.203 ЦК України, особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Згідно ч.1 ст. 92 ЦК України юридична
особа набуває цивільних прав та
обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону. Орган
або особа, яка відповідно до установчих
документів юридичної особи чи закону
виступає від її імені, зобов'язана
діяти в інтересах юридичної особи,
добросовісно і розумно та не
перевищувати своїх повноважень. У
відносинах із третіми особами
обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження (ч. 3 ст. 92 ЦК
України).

За приписами ч. 1 ст. 17 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців"
відомості про органи управління
юридичної особи, а також дані про
наявність обмежень щодо
представництва від імені юридичної
особи підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців.

Згідно ч.3 ст.18 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців", якщо
відомості, які підлягають внесенню
до Єдиного державного реєстру, не
були до нього внесені, вони не можуть
бути використані в спорі з третьою
особою, крім випадків, коли третя особа
знала або могла знати ці відомості.

В п.6.4. статуту ТзОВ "Торговий сервіс",
зареєстрованого 18.04.2011р., було
передбачено, що виконавчим органом
товариства є дирекція, яку очолює
Генеральний директор. Генеральний
директор вирішує усі питання
господарської діяльності товариства,
за винятком тих, що віднесені до
виключної компетенції зборів (п.6.6.
статуту). Відповідно до п.6.8. статуту
Генеральний директор має право без
довіреності виконувати дії від імені
товариства. В п.6.9. статуту було
визначено, що повноваження
Генерального директор (дирекції)
можуть бути доповнені або обмежені за
рішенням зборів учасників з
оформленням відповідного протоколу.
Копія протоколу в обов'язковому
порядку направляється Генеральному
директору(а.с. 38-44).

Як вбачається з протоколу зборів
засновників ТзОВ "Торговий сервіс"
№100/1-2 від 26.12.2013р., згідно п.6.9. статуту
було прийнято рішення про обмеження
повноважень генерального директора
товариства ОСОБА_5 щодо права підпису
будь-яких документів, пов'язаних з
укладенням чи розірванням договорів
(а.с. 12). На одному із примірників даного
протоколу міститься напис ОСОБА_5 про
ознайомлення, датований 26.12.2013р. (а.с. 86).

Відповідно до наказу №45 від 25.02.2014 у
зв'язку з подіями, які мали місце 25.02.2014,
ОСОБА_5 було відкликано (звільнено) з
посади Генерального директора
товариства з 25.02.2014 внаслідок вчинення
грубого порушення трудових обов'язків,
які на нього покладено контрактом (а.с.
13). З виписки з ЄДРЮОФОП від 06.03.2014р. та з
листа Головного управління статистики
в Івано-Франківській області
№04/2-03/2-89-785 від 06.03.2014 вбачається, що
керівником товариства є ОСОБА_7 (а.с. 15,
21).

За даними витягу з ЄДРЮОФОП від 28.02.2014 №
18261291 керівником товариства як директор
і підписант значився ОСОБА_5 і
відомостей про обмеження його
повноважень внесено не було (а.с. 61-62).

Враховуючи те, що дані про обмеження
повноважень директора ТзОВ "Торговий
сервіс" в ЄДРЮОФОП внесені не були, а
позивачем не надано доказів того, що на
час прийняття оскаржуваного рішення
Івано-Франківська міська рада знала
або могла знати ці відомості, в силу
положень ч. 3 ст. 92 ЦК України та ч.3 ст.18
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців" вказані обставини не
можуть бути взяті до уваги при
вирішенні даного спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України для
чинності правочину необхідним також є
дотримання вимоги щодо вільного
волевиявлення учасника правочину, яке
має відповідати його внутрішній волі.
Будь-який правочин реалізується
суб'єктом через його відповідне
зовнішнє волевиявлення. Однак форма
зовнішнього волевиявлення може
виявитися неадекватною внутрішній
волі суб'єкта правочину внаслідок
неправомірних дій контрагента чи
третіх осіб. За таких обставин дії
особи можуть об'єктивно не відображати
внутрішню волю суб'єкта цивільних
правовідносин.

Правові наслідки недотримання цієї
вимоги закону передбачені, зокрема, ст.
231 ЦК України. Правочин, вчинений особою
проти її справжньої волі внаслідок
застосування до неї фізичного чи
психічного тиску з боку другої сторони
або з боку іншої особи, визнається
судом недійсним (ч.1 ст. 231 ЦК України).
Правочин, вчинений під впливом
насильства, визнається недійсним
внаслідок відсутності волі самого
учасника на вчинення правочину.
Волевиявлення в даному випадку
відображає волю не самого учасника
правочину, а волю будь-якої іншої особи,
яка здійснює вплив на учасника
правочину.

У заяві ОСОБА_5 від 12.03.2014 р., справжність
підпису якого у заяві нотаріально
посвідчена, підтверджується те, що
25.02.2014 р.до нього, як директора ТзОВ
"Торговий сервіс", було здійснено
психологічний та фізичний тиск людьми
в масках та з вогнепальною зброєю,
внаслідок чого він, не усвідомлюючи
своїх дій, був змушений написати заяву,
яку його змусили датувати 22.02.2014р., про
розірвання договору оренди нежитлових
приміщень №ДО-3493, укладеного 23.01.2012р.
між Івано-Франківською міською радою
та ТзОВ "Торговий сервіс" (а.с. 37).

Обставини, на які вказується в заяві,
підтверджуються інформацією,
оприлюдненою в засобах масової
інформації, в тому числі в Інтернет
ресурсах. Так, на сайті "Політика
України" з посиланням на видання
"Галицький кореспондент" повідомлено,
що майже тисяча розлючених активістів
увірвались в офіс "регіонала", вивели
його на вулицю і погрожуючи зброєю,
поставили його на коліна (а.с. 74).
Агенцією "Фіртка" вказано, що
підприємці вимагали, щоб у найкоротші
терміни ринок був переданий у
власність територіальної громади
міста і призначено нове керівництво;
під крики "Ганьба!" ОСОБА_5 забрала
міліція, а підприємці вирушили до
міського голови вимагати скликання
сесії міської ради (а.с. 75). В агенції "Zik"
зазначено, що майже тисячний натовп
скандував "Ринок - місту!" (а.с. 79). Були
розміщені також фото- та відео
матеріали (а.с. 74-85).

Враховуючи викладене, а також те, що у
згаданій заяві про розірвання договору
вказано, що підставою розірвання
договору є події, які призвели до
масової загибелі людей 20-21 лютого 2014 р.
в м. Києві, враховуючи, що дана заява
зареєстрована Івано-Франківською
міською радою 25.02.2014 р., суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що письмові пояснення
директора ТзОВ "Торговий сервіс" ОСОБА_5
відповідають дійсності.

Вищенаведене свідчить про відсутність
вільного волевиявлення ТзОВ "Торговий
сервіс" щодо розірвання договору
оренди.

Відповідно до ч.1 ст. 654 ЦК України зміна
або розірвання договору вчиняється в
такій самій формі, що й договір, що
змінюється або розривається, якщо інше
не встановлено договором або законом
чи не випливає із звичаїв ділового
обороту. А тому розірвання договору
оренди, який посвідчено нотаріально,
може здійснюватись в нотаріально
посвідченій формі. Договір за взаємною
згодою сторін в установленій формі
розірваний не був і є чинним.

З наведеного, колегія суддів приходить
до висновку про те, що судом першої
інстанції підставно визнано
незаконним та скасовано рішення
Івано-Франківської міської ради №1327-42
від 27.02.2014 р. "Про розірвання договору
оренди".

Статтею 32 ГПК України встановлено, що
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Всупереч вимог ст.33 ГПК України
апелянтом не надано доказів на
підтвердження правомірності заявлених
ним вимог.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції вірно
встановлено фактичні обставини справи,
надано належну оцінку дослідженим
доказам, прийнято законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, тому його слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної
скарги слід покласти на скаржника
згідно вимог ст.49 ГПК України.

Керуючись, ст. ст. 43, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Львівський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

Рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 24.06.2014р.
у справі №909/219/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу -без задоволення.

Справу повернути в господарський суд
Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку згідно з Розділом
ХІІ-1 ГПК України.

Головуючий суддя
Зварич О.В.

судді
Хабіб М.І.

Юрченко Я.О.