ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

22.09.2014
Справа № 917/1940/14

за заявою ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 39800 (адреса
для поштових відправлень : АДРЕСА_2)

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Коста", вул. Портнова,
13, м. Комсомольськ, Полтавська обл., 39800

про вжиття заходів до забезпечення
позову шляхом накладення арешту на
будівлю швейно-в'язального цеху, що
належить Товариству з обмеженою
відповідальністю "Коста" на праві
власності та знаходиться за адресою :
АДРЕСА_3

Суддя Ківшик О.В.

Представник:

від заявника: ОСОБА_2, свідоцтво № 277 від
07.10.1997 р., ордер ПТ № 014420, витяг з
договору № б/н від 12.09.2014 р..

Суть заяви: ОСОБА_1 звернулася із заявою
про вжиття запобіжних заходів стосовно
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Коста" шляхом
накладення арешту на будівлю
швейно-в'язального цеху, що належить
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Коста" на праві
власності та знаходиться за адресою :
АДРЕСА_3.

Заява про вжиття запобіжних заходів
розглядається у судовому засіданні без
повідомлення особи, щодо якої просять
вжити запобіжні заходи - Товариства з
обмеженою відповідальністю "Коста" - за
клопотанням ОСОБА_1, яке визнано судом
обґрунтованим відповідно до приписів
ч.2 ст. 43 4 ГПК України.

Заявника про розгляд заяви повідомлено
телефонограмою від 19.09.2014 р..
Представник заявника отримав ухвалу
про призначення розгляду заяви в
судове засіданні 22.09.2014 р..

Подана заявником заява вх. № 12329 від
22.09.2014 р. про вжиття запобіжних заходів
шляхом витребування доказів з метою
підтвердження обставин, на які остання
посилається у заяві про вжиття
запобіжних заходів, судом до оцінки не
приймається, оскільки подана після
проведення судового засідання та
оголошення даної ухвали.

Розглянувши матеріали заяви,
заслухавши пояснення представника
заявника, оцінивши надані докази,

встановив :

18.09.2014 р. ОСОБА_1 звернулася до
господарського суду Полтавської
області із заявою про вжиття
запобіжних заходів стосовно
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Коста" шляхом
накладення арешту на будівлю
швейно-в'язального цеху, що належить
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Коста" на праві
власності та знаходиться за адресою :
АДРЕСА_3.

В обґрунтування заяви остання
посилається на наявність у товариства
перед заявником (учасником Товариства
з обмеженою відповідальністю "Коста",
яким 19.06.2014 р. подана заява про вихід з
товариства) грошового зобов'язання
щонайменше у сумі 1 234 291,11 грн., дане
зобов'язання підлягає виконанню не
пізніше 19.06.2015 р., товариство не має
відповідної суми обігових коштів,
єдиним з активів, вартість яких може
забезпечити виконання грошових
зобов'язань перед заявником є лише
належне Товариству з обмеженою
відповідальністю "Коста" на праві
власності вказане у заяві майно, яке
останнє може відчужити.

При розгляді заяви суд виходив з
наступного.

За своєю правовою природою запобіжні
заходи - це заходи, спрямовані на
збереження відповідних доказів та на
запобігання правопорушенню з метою
якнайшвидшого реагування на
протиправні дії.

Відповідно до ст.431 Господарського
процесуального кодексу України особа,
яка має підстави побоюватись, що подача
потрібних для неї доказів стане згодом
неможливою або утрудненою, а також
підстави вважати, що її права порушені
або існує реальна загроза їх порушення,
має право звернутися до господарського
суду з заявою про вжиття передбачених
статтею 432 цього Кодексу запобіжних
заходів до подання позову.

За змістом вказаної статті, підставами
вжиття запобіжних заходів є обставини,
які дозволяють заінтересованій особі
стверджувати, що її права порушені або
існує реальна загроза їх порушення. При
цьому заінтересована особа повинна
довести необхідність терміновості
вжиття запобіжних заходів, тобто
необхідність вирішення цього питання
до пред'явлення позову, а також подати
докази, достатні для впевненості в
тому, що його право порушується або
невідворотно буде порушено.

Перелік встановлених статтею 432 ГПК
видів запобіжних заходів є вичерпним.
Зокрема, запобіжні заходи включають
накладення арешту на майно, що належить
особі, щодо якої вжито запобіжні
заходи, і знаходиться в неї або в інших
осіб.

Статтею 433 ГПК України передбачено, що
запобіжні заходи вживаються до моменту
звернення до суду з позовною заявою з
метою попередження та збереження
доказів правопорушення, а після
подання відповідної заяви вжиті
запобіжні заходи не припиняються, а
діють вже як заходи забезпечення
позову.

У вирішенні питання про вжиття
запобіжних заходів господарський суд
має здійснити оцінку обґрунтованості
доводів заявника щодо необхідності їх
застосування з урахуванням такого:
розумності, обґрунтованості і
адекватності вимог заявника; наявності
зв'язку між конкретним видом
запобіжних заходів і предметом
відповідної позовної вимоги, яку
заявник повинен подати у строк,
встановлений частиною третьою статті
433; імовірності настання обставин,
зазначених у статті 431; запобігання
порушенню у зв'язку із вжиттям таких
заходів прав та охоронюваних законом
інтересів третіх осіб (п. 9
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 20.04.2007
р. № 01-8/251 "Про деякі питання практики
вжиття запобіжних заходів").

Разом із тим, заявником не надано до
суду жодних документальних доказів на
підтвердження загрози порушення його
прав. Викладені в заяві доводи не
підтверджують необхідність у
застосуванні обраного заявником
запобіжного заходу та ґрунтуються
виключно на припущеннях.

Статтею 54 Закону України "Про
господарські товариства" передбачено,
що при виході учасника з товариства з
обмеженою відповідальністю йому
виплачується вартість частини майна
товариства, пропорційна його частці у
статутному (складеному) капіталі.
Виплата провадиться після
затвердження звіту за рік, в якому він
вийшов з товариства, і в строк до 12
місяців з дня виходу. Учаснику, який
вибув, виплачується належна йому
частка прибутку, одержаного
товариством в даному році до моменту
його виходу.

Отже, вихід особи із складу учасників
товариства з обмеженою
відповідальністю дає такій особі право
одержати вартість частини майна,
пропорційну її частці у статутному
капіталі товариства у встановлені
даною нормою строки.

Як роз'яснив Пленум Верховного суду
України у п. 28 постанови від 24.10.2008 р. № 13
"Про практику розгляду судами
корпоративних спорів", при вирішенні
спорів, пов'язаних із виходом учасника
з товариства, господарські суди
повинні керуватися тим, що відповідно
до Цивільного кодексу України та
Закону про господарські товариства
учасник ТОВ чи ТДВ вправі у будь-який
час вийти з товариства незалежно від
згоди інших учасників та самого
товариства. Вихід зі складу учасників
товариства не пов'язується ні з
рішенням зборів учасників, ні з
внесенням змін до установчих
документів товариства. У зв'язку з цим
моментом виходу учасника з товариства
є дата подачі ним заяви про вихід
відповідній посадовій особі
товариства або вручення заяви цим
особам органами зв'язку. Положення
установчих документів, які обмежують
чи забороняють право на вихід учасника
з товариства, є незаконними.

З тексту заяви про вжиття запобіжних
заходів вбачається, що ОСОБА_1 з метою
реалізації права учасника товариства з
обмеженою відповідальністю 19.06.2014 р.
подала Товариству з обмеженою
відповідальністю "Коста" заяву про
вихід з його учасників.

Таким чином, твердження про порушення
права заявника на отримання вартість
частини майна товариства на час
пред'явлення даної заяви - 18.09.2014 р. - є
передчасним, а ймовірність порушення
такого права є недоведеним.

Обрання виду запобіжного заходу у
вигляді накладення арешту на зазначене
у заяві нерухоме майно заявником не
обґрунтоване : матеріалами заяви не
підтверджується відсутність інших
активів у товариства, належність
спірного майна товариству на час
розгляду у суді даної заяви (залучене
свідоцтво про право власності станом
на 2001 рік) є недоведеним належними
доказами, відсутні докази того, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Коста" вчиняє дії,
направлені на відчуження належного
йому майна.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129
Конституції України та ст. 33, ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

При цьому за змістом ч. 4 та ч. 5 ст. 433 ГПК
України заявник повинен обґрунтувати
підстави для вжиття запобіжних заходів
і підтвердити їх поданням відповідних
доказів з урахуванням загальних вимог,
передбачених статтею 33 ГПК України.
Такими обставинами є лише вчинені дії
та події, а не припущення щодо подій,
які можуть статися в майбутньому.

У заяві вказано лише, що існує реальна
загроза відчуження товариством свого
майна до моменту подання позову
заявником. Проте, доказів на
підтвердження реальної загрози
порушення прав ОСОБА_1 Товариством з
обмеженою відповідальністю "Коста"
заявником в порушення наведених
процесуальних норм права суду не
надано.

Частиною 6 ст. 434 ГПК України унормовано,
що у разі відсутності підстав,
встановлених статтею 431 цього Кодексу,
господарський суд виносить ухвалу про
відмову в задоволенні заяви про вжиття
запобіжних заходів.

Таким чином, заявник не довів наявності
підстав для вжиття запобіжних заходів,
а тому заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 43 1 - 43 4 , 86
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1
про вжиття заходів до забезпечення
позову шляхом накладення арешту на
будівлю швейно-в'язального цеху, що
належить Товариству з обмеженою
відповідальністю "Коста" на праві
власності та знаходиться за адресою :
АДРЕСА_3.

Суддя

О.В. Ківшик