ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2014 р.
Справа № 911/2939/14

Господарський суд Київської
області у складі судді Лопатіна А.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Біла Церква

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрокомплекс", м.
Біла Церква

про стягнення 158649,69 грн.

за участю представників: згідно з
протоколом судового засідання.

Обставини справи:

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
(надалі позивач) заявлено позов до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрокомплекс"
(надалі відповідач) про стягнення 158649,69
грн., з яких: 67000,00 грн. основний борг,
77666,40грн. відсотки за користування
коштами, 8897,99 грн. пеня та 5085,30 грн.
інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань за договором на
виконання сільськогосподарських робіт
від 21.09.2011р. у частині сплати останнім
вартості робіт, виконаних позивачем.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 15.07.2014 р. порушено
провадження у справі та її розгляд
призначено на 20.08.2014 року.

14.08.2014 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
представник відповідача подав
клопотання про відкладення розгляду
справи, яке мотивоване неможливістю
відповідача забезпечити явку
представника у судове засідання
20.08.2014р.

20.08.2014 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
представник позивача подав додаткові
пояснення по суті спору.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 20.08.2014 р. у зв'язку з неявкою
у судове засідання представника
відповідача розгляд справи відкладено
на 08.09.2014 р.

26.08.2014 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
представник відповідача подав відзив
на позовну заяву у якому просить
застосувати наслідки пропуску
позивачем позовної давності та
відмовити у задоволені позовних вимог
у частині стягнення пені. Крім того, у
вказаному відзиві відповідач просить
відмовити у задоволені позовних вимог
у частині стягнення відсотків за
користування коштами у зв'язку з
безпідставним нарахування останніх.

08.09.2014 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
представник позивача подав заяву про
зменшення розміру позовних вимог у
частині стягнення відсотків за
користування коштами до 5708,27 грн.

У судовому засіданні 08.09.2014 р. судом
оголошено перерву до 22.09.2014 р. про що
представниками сторін підписано
відповідне повідомлення.

12.09.2014 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
представник відповідача подав
письмові пояснення до відзиву на позов.

22.09.2014 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
представник позивача подав заяву про
зменшення розміру позовних вимог у
частині стягнення відсотків за
користування коштами до 5785,27 грн.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення присутнього у
судовому засіданні представника
позивача, суд

встановив:

21 вересня 2011 року між ТОВ "Агрокомплекс"
(замовник) та ФОП ОСОБА_1 (виконавець)
було укладено договір №21-09-2011 на
виконання сільськогосподарських робіт
(надалі договір), відповідно до п.1.1
якого замовник доручає, а виконавець
приймає на себе зобов'язання виконати
наступні види та обсяги
сільськогосподарських робіт:

- обмолот кукурудзи на зерно з
подрібненням стеблової маси на площі
до 350 га.

Відповідно до п. 3.1. договору вартість
робіт, передбачених цим договором,
встановлюється за поводженням сторін і
передбачена протоколом узгодження
договірної ціни, що додається до цього
договору та є його невід'ємною частиною
та становить 380,00 грн./га (згідно з
протоколом).

Остаточний розрахунок проводиться на
протязі двох банківських днів після
підписання сторонами акту
прийому-передачі виконаних робіт або
після закінчення строку, передбаченого
п. 2.7. цього договору (п. 3.3. договору).

Договір набуває чинності з моменту
його укладення та діє до повного
виконання сторонами зобов'язань за цим
договором (п. 6.2. договору).

Відповідно до умов вказаного вище
договору позивачем були наданні
відповідачеві послуги по обмолоту
кукурудзи на зерно з подрібленням
стеблової маси, що підтверджується
актами здачі-прийняття робіт від 14.10.2011
р. на суму 64763,40грн. від 31.10.2011 р. на суму
62700,00 грн., загалом на суму 127463,40грн.

З п. 3.3. договору вбачається, що
відповідач мав здійснити розрахунок з
позивачем за надані послуги на протязі
двох банківських днів після підписання
сторонами акту прийому-передачі
виконаних робіт, тобто за актом
здачі-прийняття робіт від 14.10.2011 р. на
суму 64763,40 грн. у термін до 18.10.2011 р.
включно, а за актом здачі-прийняття
робіт від 31.10.2011 р. на суму 62700,00 грн. у
термін до 02.11.2011 р. включно.

У свою чергу, як зазначає позивач,
відповідач взяті на себе зобов'язання у
частині оплати вартості наданих
позивачем послуг за договором у
повному не виконав у повному обсязі, у
зв'язку з чим, у відповідача станом на
дату судового засідання рахується
заборгованість перед позивачем у
розмірі 67000,00 грн.

Разом з тим, між позивачем та
відповідачем було складено, підписано
представниками сторін та скріплено
відтисками печаток юридичних осіб акт
звірки взаєморозрахунків, відповідно
до якого за відповідачем рахується
заборгованість перед позивачем на
підставі зазначених вище актів
здачі-прийняття робіт станом на 25.05.2014р.
у розмірі 67000,00 грн.

З огляду на вказані вище обставини
справи, судом встановлено факт
неналежного виконання відповідачем
своїх зобов'язань щодо сплати коштів за
надані позивачем послуги на підставі
зазначеного вище договору на суму
67000,00грн.

Згідно з частиною першою та частиною
сьомою ст. 193 Господарського кодексу
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Згідно з частиною першою ст. 509
Цивільного кодексу України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частина друга ст. 509 Цивільного кодексу
України передбачає, що зобов'язання
виникають з підстав, встановлених ст. 11
цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 частини другої ст. 11
Цивільного кодексу України, підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори.

Приписами частини першої ст. 626
Цивільного кодексу України
встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно з частиною першою ст. 901
Цивільного кодексу України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до частини першої ст. 903
Цивільного кодексу України, якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України визначено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

В ході розгляду справи позивачем
належними та допустимими доказами
доведено той факт, що заборгованість
відповідача перед ФОП ОСОБА_1 складає
67000,00 грн.

Оскільки заборгованість відповідача
перед позивачем на час прийняття
рішення не погашена, розмір вказаної
заборгованості відповідає фактичним
обставинам справи, вимога позивача про
стягнення з відповідача 67000,00 грн.
боргу підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача з урахуванням зменшених
позовних вимог 8897,99 грн. пені, 5085,30 грн.
інфляційних втрат та 5785,18грн. 3%річних.

Відповідно до частини першої ст. 612
Цивільного кодексу України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Частиною першою ст. 549 Цивільного
кодексу України передбачено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Частиною третьою цієї ж статті
встановлено, що пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно частини першої ст. 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з п. 4.2. договору за прострочення
оплати виконаних робіт замовник
оплачує виконавцю пеню у розмірі 0,5% від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення оплати.

Статтею 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлено, що розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини шостої ст. 232
Господарського процесуального кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

З огляду на вищевказане,
законодавством України встановлено
обмеження щодо розміру пені та строку
протягом якого вона може
нараховуватися за прострочення
виконання учасниками господарських
правовідносин грошового зобов'язання.

Здійснивши перерахунок пені, за період
з 03.11.2011 р. по 03.05.2011 р. включно (вказаний
у розрахунку позивача), по
заборгованості за вказаними вище
актами окремо та з урахуванням
часткової сплати боргу відповідачем,
судом встановлено, що сума перерахунку
суду більша суми заявленої до
стягнення позивачем.

У відзиві на позовну заяву відповідач
просить застосувати до грошових вимог
позивача щодо стягнення пені наслідки
пропуску строків позовної давності та
відмовити у задоволенні позовних вимог
у частині стягнення пені.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення
(частина третя ст. 267 ЦК України).

Згідно ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю. Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені)
(частина перша. та п.1. частини другої ст.
258 ЦК України).

У абз. 2 пункту 4.2. роз'яснень, наданих
Вищим господарським судом України у
постанові пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" від 29 травня
2013року N 10, вказано, що позовна давність
за позовами, пов'язаними з
простроченням почасових платежів
(проценти за користування кредитом,
орендна плата тощо), обчислюється
окремо за кожним простроченим
платежем.

У п. 4.3. вказаних роз'яснень зазначено,
що якщо відповідно до чинного
законодавства або договору неустойка
(пеня) підлягає стягненню за кожний
день прострочення виконання
зобов'язання, позовну давність
необхідно обчислювати щодо кожного дня
окремо за попередній рік до дня подання
позову, якщо інший період не
встановлено законом або угодою сторін.

З огляду на вищевказане, позовна
давність щодо стягнення пені по
заборгованості за вказаними актами
здачі-приймання робіт, яку нараховано
позивачем за період з 03.11.2011 р. по 03.05.2012
р. сплив 03.05.2013 р., у той час, як позивач
звернувся до суду з позовом 15.07.2014 р.

За таких обставин, відповідно до
частини четвертої ст. 267 ЦК України, суд,
з мотивів спливу позовної давності,
відмовляє у задоволенні вимог позивача
щодо стягнення з відповідача пені.

До тверджень позивача щодо того, що у
зв'язку з підписанням між сторонами
акту звіряння взаємних розрахунків
25.05.2014 р. строк позовної даності щодо
вимог по стягненню пені перервався, суд
ставиться критично, оскільки визнання
боржником основного боргу не є доказом
визнання ним і додаткових вимог
кредитора, у тому числі і неустойки
(пені).

Відповідно до частини другої ст. 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Зробивши розрахунок 3% річних, за період
з 31.07.2011 р. по 30.07.2012 р. (вказаний у
розрахунку позивача) включно, по
заборгованості за актом № 33
приймання-здавання робіт від 30.06.2011 р.,
суд встановив, що сума розрахунку суду
більша суми розрахунку позивача, а тому
вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача 3% річних за несвоєчасну
сплату заборгованості суд задовольняє
повністю, а саме у розмірі 628,00грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Здійснивши перерахунок 3% річних по
заборгованості за надані послуги на
суму 67000,00грн., за період з 03.11.2011 р. по
22.09.2014р. (вказаний у розрахунку
позивача), суд вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача 3% річних у
розмірі 5785,187грн. задовольняє повністю,
оскільки сума перерахунку суду більша
суми заявленої до стягнення позивачем.

Здійснивши перерахунок інфляційних
втрат по заборгованості за надані
послуги на суму 67000,00грн. за весь час
прострочення, суд вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача інфляційних
втрат у розмірі 5085,30 грн. задовольняє
повністю, оскільки сума перерахунку
суду більша суми заявленої до
стягнення позивачем.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 67000,00 грн. основного
боргу, 5085,30 грн. інфляційних втрат та
5785,18 грн. 3% річних, загалом 77870,48 грн.

Судові витрати, відповідно до частини
п'ятої статті 49 Господарського
процесуального кодексу України, судом
покладаються на сторони пропорційно
розміру задоволених вимог.

Разом з тим, відповідно до п. 1 частини
першої ст. 7 Закону України "Про судовий
збір" сплачена сума судового збору
повертається за ухвалою суду в разі
зменшення розміру позовних вимог або
внесення судового збору в більшому
розмірі, ніж встановлено законом.

У п. 5.2. роз'яснень наданих Вищим
господарським судом України у
постанові пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
р. № 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
вказано, що питання про повернення
сплаченої суми судового збору
вирішується господарським судом за
результатами розгляду відповідних
матеріалів, у тому числі й за
відсутності заяви (клопотання) сторони
чи іншого учасника судового процесу
про повернення суми судового збору. Про
таке повернення зазначається в
резолютивній частині судового рішення,
яким закінчується розгляд справи по
суті (при цьому в його мотивувальній
частині наводяться підстави
повернення сум судового збору згідно
із Законом).

З огляду на вищевказане, позивачу, у
зв'язку з сплатою останнім судового
збору в більшому розмірі, ніж
встановлено законом та зменшенням
позовних вимог, слід повернути з
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 1346,00 грн.

Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Агрокомплекс" (09117, Київська область, м.
Біла Церква, вул. Київське Шосе, буд. 6;
код ЄДРПО України 30353172) на користь
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (09100,
АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) - 67000 (шістдесят сім тисяч)
гривень 00 коп. боргу, 5085 (пять тисяч
вісімдесят п'ять) гривень 30 коп.
інфляційних втрат, 5785 (п'ять тисяч
сімсот вісімдесят п'ять) гривень 18 коп.
3% річних та 1639 (одну тисячу шістсот
тридцять дев'ять) гривень 64 коп.
судового збору.

3. У задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

4. Повернути Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 (09100, АДРЕСА_1;
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з
Державного бюджету України частину,
сплаченого за квитанцією №20486318 від
27.06.2014р., судового збору, а саме у
розмірі 1346 (одна тисяча триста сорок
шість) гривень 00 коп. (оригінал
квитанції знаходиться у матеріалах
справи).

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 01.10.2014 року.

Суддя
А.В. Лопатін