КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2014 р. Справа№ 910/14349/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Новікова М.М.

Мартюк А.І.

секретар:
Єременко К.Л.

за участю представників:

від прокуратури: Скорий І.Г.;

від позивача-1: Северин Р.І.,
Щетинін Д.В.;

від позивача-2: не з'явився;

від відповідача: Мога М.В.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу заступника
прокурора Центрального регіону
України з

нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері

на рішення Господарського
суду міста Києва

від 08.08.2014р.

у справі №910/14349/14 (суддя
Підченко Ю.Ю.)

за позовом Першого
заступника прокурора Центрального
регіону

України з нагляду за
додержанням законів у воєнній

сфері в інтересах
держави в особі Міністерства

внутрішніх справ
України та Державного підприємства

"Українське
авіаційно-транспортне підприємство

"Хорів-Авіа"

до Приватного
акціонерного товариства "Авіакомпанія

"Українські
вертольоти"

про припинення
договору та витребування майна

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник прокурора
Центрального регіону України з нагляду
за додержанням законів у воєнній сфері
(далі - прокуратура) звернувся до
Господарського суду міста Києва з
позовом в інтересах держави в особі
Міністерства внутрішніх справ України
(далі - позивач-1) та Державного
підприємства "Українське
авіаційно-транспортне підприємство
"Хорів-Авіа" (далі - позивач-2) до
Приватного акціонерного товариства
"Авіакомпанія "Українські вертольоти"
(далі - відповідач), в якому просив суд
припинити дію договору №УВ.АРВ-12-002 від
27.01.2010р. про оренду вертольота
МІ-8МТВ, заводський номер 94856,
укладеного між позивачем-2 та
відповідачем, а також зобов'язати
відповідача повернути позивачу-2
вищевказаний вертоліт.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю
форс-мажорних обставин, які зумовлені
особливим періодом в державі.

Позивачі проти позову заперечували,
просили суд в позові відмовити,
оскільки на даний час є недоцільним
припинення спірного договору. До того
ж, позивач-2, як орендодавець, не висував
відповідачу, як орендарю, вимогу про
повернення орендованого майна
(вертольоту).

Також позивачі у своїх письмових
поясненнях зазначали про відмову від
позову (том справи - 1, аркуші справи -
107-112, 114-120).

Відмова позивачів від позову не була
задоволена місцевим господарським
судом, оскільки згідно з ч.6 ст. 29
Господарського процесуального кодексу
України відмова позивача від позову,
поданого прокурором в інтересах
держави, не позбавляє прокурора права
підтримувати позов і вимагати
вирішення спору по суті.

Відповідач проти позову заперечував,
просив в задоволенні позовних вимог
відмовити, наголошуючи на наступному:

- підставою для позовних вимог є
наявність форс-мажорних обставин, але
прокуратурою безпідставно
ототожнюються поняття "припинення
договору" та "припинення зобов'язань",
оскільки за змістом спірного правочину
виникнення форс-мажорних обставин може
бути підставою саме для припинення
зобов'язань сторін такого правочину, а
не самого правочину;

- за змістом спірного договору
обов'язок орендаря щодо повернення
орендованого майна у зв'язку із
настанням форс-мажорних обставин
пов'язаний з відповідною вимогою
орендодавця, якої останнім не
заявлялося.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 08.08.2014р. у справі №910/14349/14 в
задоволенні позову було відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
суду, прокуратура звернулася до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 08.08.2014р. у справі №910/14349/14 та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані тим, що судом першої
інстанції було неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для
справи, а також невірно застосовано
норми матеріального і процесуального
права. Зокрема, прокуратура
наголошувала на наступному:

- необхідність у припиненні договору та
поверненні зазначених повітряних
суден позивачу-2 викликано винятково
захистом суверенітету і
територіальної цілісності України,
підвищення обороноздатності держави,
недопущенню вибухів та блокад
населених пунктів;

- в ч.1 ст. 202 Господарського кодексу
України передбачено, що господарське
зобов'язання припиняється через
неможливість його виконання. Тобто, в
даному випадку неможливість
перебування повітряного судна в оренді
обумовлена тим, що вказане судно
необхідне для застосування по
наведенню конституційного ладу на всій
території нашої держави, у тому числі
недопущенню вибухів та блокад
населених пунктів;

- в п.2 ст. 212 Цивільного кодексу України
передбачено, що особи, які вчиняють
правочин, мають право обумовити
припинення прав та обов'язків
обставиною, щодо якої невідомо, настане
вона чи ні (скасувальна обставина).
Такою обставиною у спірному договорі є
настання особливого періоду в державі,
введеного згідно з чинним
законодавством з початком бойових дій
за участю Збройних Сил України;

- визначальна особливість скасувальної
обставини полягає в тому, що настання
вказаних у п.12.1 Договору правових
наслідків (повернення повітряного
судна, звільнення від виконання
зобов'язань) ставиться в залежність від
настання після укладення правочину в
майбутньому обставин, передбачених
договором, щодо яких у сторін у момент
укладення угоди існує лише відповідна
вірогідність появи незалежно від їх
волі.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 15.09.2014р.
апеляційну скаргу було прийнято до
провадження та призначено до розгляду
в судовому засіданні на 06.10.2014р.

02.10.2014р. через Відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від відповідача
надійшов відзив на апеляційну скаргу, в
якому він заперечував проти скарги
прокуратури, посилаючись на її
необґрунтованість та
непідтвердженість належними доказами,
просив суд в задоволенні апеляційної
скарги відмовити.

Представник прокуратури в судовому
засіданні 06.10.2014р. підтримав апеляційну
скаргу з викладених у ній підстав,
просив суд скаргу задовольнити,
рішення Господарського суду міста
Києва від 08.08.2014р. у справі №910/14349/14
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позов задовольнити.

Представники позивача-1 та відповідача
в судовому засіданні 06.10.2014р.
заперечували проти доводів
апеляційної скарги прокуратури,
просили суд відмовити в задоволенні
скарги та залишити оскаржуване рішення
місцевого господарського суду без змін
як таке, що було прийнято з повним,
всебічним та об'єктивним з'ясуванням
обставин, які мають значення для
справи, а також з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Представник позивача-2 у судове
засідання 06.10.2014р. не з'явився, про
поважність причин нез'явлення суд не
повідомив, будь-яких заяв або клопотань
з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін та
прокуратури у судове засідання не була
визнана судом обов'язковою, а також
зважаючи на наявні в матеріалах справи
докази належного повідомлення сторін
та прокуратури про місце, дату і час
судового розгляду (повідомлення про
вручення поштового відправлення
(ухвали суду від 15.09.2014р.), колегія
суддів визнала за можливе розглядати
справу у відсутності представника
позивача-2 за наявними у справі
матеріалами.

В судовому засіданні 06.10.2014р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши представників прокуратури,
позивача-1 та відповідача, перевіривши
матеріали справи, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

27.01.2010р. між позивачем-2, як
орендодавцем, та відповідачем, як
орендарем, було укладено договір
№УВ.АРВ-12-002 про оренду вертольоту
МІ-8МТВ, заводський номер 94856 (далі -
Договір), за умовами якого (п.п.1.1, 2.1)
орендодавець передає, а орендар на
правах оренди приймає в строкове
платне володіння та користування
окреме індивідуально визначене майно -
вертоліт МІ-8МТВ, заводський номер 94856
(далі - ПС), балансова вартість якого
становить 3 781 337,00 грн. з технічним
майном, устаткуванням з комплекту 1:1,
необхідним для виконання усіх видів
авіаційних робіт за цивільними
процедурами на території України та за
її межами. Перебіг строку оренди
починається з наступного дня після
підписання сторонами Акту
приймання-передачі (том справи - 1,
аркуші справи - 10-14).

Відповідно до п.15.1 Договору останній
укладено строком на 8 років і він діє з
27.01.2010р. до 26.01.2018р. включно.

01.02.2010р. між позивачем-2 та відповідачем
було складено та підписано Акт
приймання-передачі об'єкту оренди (том
справи - 1, аркуш справи - 24).

Протягом 2010-2013 років між сторонами
Договору було укладено низку
додаткових угод до нього (том справи - 1,
аркуші справи - 15-23), якими вносилися
зміни до розділів 4-9, 15, 17.

Так, додатковою угодою №7 від 17.08.2013р.
було скориговано строк дії Договору з 8
до 13 років і визначено, що Договір діє з
27.01.2010р. до 31.01.2023р. включно (том справи -
1, аркуш справи - 23).

Відповідно до п.15.6 Договору
одностороння відмова від нього не
допускається. Чинність цього договору
припиняється внаслідок: закінчення
строку, на який його було укладено;
загибелі орендованого ПС; достроково
за взаємною згодою сторін або за
рішенням суду; банкрутства орендаря;
ліквідації орендаря - юридичної особи.

Прокуратура в позові зазначала про
виникнення форс-мажорних обставин,
зумовлених особливим періодом в
державі, наслідком чого є необхідність
припинити дію спірного Договору та
зобов'язання відповідача повернути
об'єкт оренди позивачу-2.

Як позивачі, так і відповідач
заперечували проти позову, наголошуючи
на його безпідставності та
недоцільності.

Місцевий господарський суд в позові
відмовив повністю, визнавши позовні
вимоги необґрунтованими і
непідтвердженими належними доказами.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
вважає їх такими, що відповідають
фактичним обставинам справи, з
наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 626, 627 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Відповідно до статті 6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами
(ст. ст. 628, 629 Цивільного кодексу
України).

В ст. 638 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст.
526 Цивільного кодексу України, де
встановлено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Як уже зазначалося вище, посилаючись на
п.п.7.1.14, 12.1 Договору, з огляду на
виникнення форс-мажорних обставин
прокуратура просила суд припинити дію
укладеного між позивачем-2 та
відповідачем Договору та зобов'язати
відповідача повернути позивачу-2 об'єкт
оренди.

В апеляційній скарзі прокуратура
посилалася на ст. 207 Господарського
кодексу України та ст. 607 Цивільного
кодексу України, ототожнюючи поняття
"правочину" (договору) та "зобов'язання",
а також "припинення правочину" та
"припинення зобов'язання".

Однак, як вірно зазначив місцевий
господарський суд у своєму рішенні,
згідно з чинним законодавством поняття
правочину та зобов'язання є відмінними,
оскільки зобов'язання виникає, в тому
числі з відповідного правочину, а тому
поняття "припинення зобов'язання" не є
тотожним поняттю "припинення
правочину". Існування обставин, з якими
положення відповідного правочину
передбачають зміну чи припинення
відповідного зобов'язання не можуть
бути підставами для зміни чи
припинення такого правочину в цілому.

Згідно зі ст. 651 Цивільного кодексу
України зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Порядок зміни та розірвання
господарських договорів визначений в
ст. 188 Господарського кодексу України,
відповідно до якої сторона договору,
яка вважає за необхідне змінити або
розірвати договір, повинна надіслати
пропозиції про це другій стороні за
договором. Сторона договору, яка
одержала пропозицію про зміну чи
розірвання договору, у двадцятиденний
строк після одержання пропозиції
повідомляє другу сторону про
результати її розгляду. У разі якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
(розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.

В процесі судового розгляду було
встановлено, що позивач-2, як
орендодавець, не звертався до
відповідача з пропозицією про
припинення дії Договору. Доказів на
підтвердження протилежного ані
місцевому господарському суду, ані
суду апеляційної інстанції не надано.

Закон України "Про оренду державного та
комунального майна" регулює:
організаційні відносини, пов'язані з
передачею в оренду майна державних
підприємств, установ та організацій,
підприємств, заснованих на майні, що
належить Автономній Республіці Крим
або перебуває у комунальній власності
(далі - підприємства), їх структурних
підрозділів та іншого окремого
індивідуально визначеного майна, що
перебуває в державній та комунальній
власності; майнові відносини між
орендодавцями та орендарями щодо
господарського використання
державного майна, майна, що належить
Автономній Республіці Крим або
перебуває у комунальній власності.

Згідно зі ст. ст. 26, 27 названого Закону
одностороння відмова від договору
оренди не допускається. Договір оренди
припиняється в разі: закінчення строку,
на який його було укладено;
приватизації об'єкта оренди орендарем
(за участю орендаря); банкрутства
орендаря; загибелі об'єкта оренди;
ліквідації юридичної особи, яка була
орендарем або орендодавцем. Договір
оренди може бути розірвано за
погодженням сторін. На вимогу однієї із
сторін договір оренди може бути
достроково розірвано за рішенням суду
у разі невиконання сторонами своїх
зобов'язань та з інших підстав,
передбачених законодавчими актами
України. У разі розірвання договору
оренди, закінчення строку його дії та
відмови від його продовження або
банкрутства орендаря він зобов'язаний
повернути орендодавцеві об'єкт оренди
на умовах, зазначених у договорі
оренди.

Колегією суду не приймається до уваги
посилання прокуратури на п.12.1 Договору,
як на підставу для його припинення, з
наступних підстав.

В п.12.1 Договору передбачено, що сторони
звільняються від відповідальності за
повне або часткове невиконання своїх
зобов'язань за цим Договором, якщо
невиконання стало наслідком обставин
непереборної сили (форс-мажор), які
виникли в результаті непередбачених і
непереборних подій надзвичайного
характеру, як-то: стихійних лих
(повеней, пожеж, землетрусів, поганих
метеорологічних умов, ураганів тощо),
військових дій будь-якого характеру,
вибухів, блокад, страйків, локаутів,
масових заворушень, заборон державних
органів і т.д. на час дії такого роду
обставин.

Прокуратура в позові та в апеляційній
скарзі наголошувала на неможливості
подальшого виконання зобов'язань за
спірним Договором, оскільки орендоване
повітряне судно необхідне для
застосування по наведенню
конституційного ладу на всій території
нашої держави, у тому числі недопущенню
вибухів та блокад населених пунктів.

Дійсно, з огляду на положення Указу
виконуючого обов'язки Президента
України від 14.04.2014р. №405/2014, Законів
України "Про затвердження Указу
Президента України "Про часткову
мобілізацію" від 17.03.2014р. №1126-VII, від
06.05.2014р. №1240-VII, Закону України "Про
оборону" в державі вбачається
існування особливого періоду.

Умовами вищезгаданого п.12.1 Договору
визначено підстави для звільнення
сторін від відповідальності за повне
або часткове невиконання своїх
зобов'язань у зв'язку із настанням
фарс-мажорних обставин, а не припинення
зобов'язань сторін.

Підстави припинення дії Договору
визначені в п.15.6 останнього і
прокуратура в позовній заяві не
зазначила жодної з таких підстав.

Окрім того, відповідно до п.п.12.2, 12.3
Договору сторона, для якої створилась
неможливість виконання зобов'язань,
повинна обов'язково, протягом семи днів
письмово повідомити іншу сторону про
настання обставин, що перешкоджають
виконанню зобов'язань. Належним
доказом наявності обставин форс-мажору
та їх тривалості є сертифікат
торгово-промислової палати, інші
докази.

Однак позивач-2, як орендодавець, не
звертався до відповідача з
повідомленням про настання
форс-мажорних обставин та неможливість
виконання зобов'язань.

Також відповідно до пояснень позивача-2
на сьогоднішній день є недоцільним
повернення орендованого майна
(вертольота МІ-8МТВ), оскільки на даний
час держава в особі позивача-1 не має
нагальної потреби у використанні
вказаного майна. До того ж, вертоліт
МІ-8МТВ залучено до виконання завдань у
складі миротворчих місій ООН, а тому
його вилучення призведе до значних
фінансових втрат.

Враховуючи умови спірного Договору, а
також положення діючого законодавства,
колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про необґрунтованість доводів
прокуратури щодо існування передумов
для припинення дії спірного Договору у
зв'язку з виникненням форс-мажорних
обставин, пов'язаних з особливим
періодом в державі, оскільки ані в
Договорі, ані в наведених правових
нормах не передбачено такої підстави
для припинення дії договору оренди.

Вищевказані обставини свідчать про
необґрунтованість та документальну
непідтвердженість позовної вимоги про
припинення дії Договору, у зв'язку з чим
в цій частині позов задоволенню не
підлягає.

Відносно позовної вимоги про
зобов'язання відповідача повернути
позивачу-2 об'єкт оренди, судом було
з'ясовано наступне.

В розділі 7 Договору наведені обов'язки
орендаря (відповідача), згідно з п.7.1.14
якого у разі припинення Договору
орендар зобов'язується повернути
орендодавцю ПС відповідно до вимог п.6.10
цього Договору, технічне майно та
устаткування з комплексу 1:1, що
передавалось у відповідності до п.1.1, а
також передати разом з ПС всі агрегати,
які раніше були передані орендодавцем
для установки на ПС в процесі його
експлуатації.

Тобто, сторонами було узгоджено
порядок повернення орендованого
повітряного судна у разі припинення
Договору оренди.

Оскільки в процесі судового розгляду
було встановлено відсутність
передумов для припинення дії Договору,
підстави, з якими п.7.1.14 Договору
пов'язує виникнення обов'язку
відповідача повернути орендоване
майно, відсутні і в цій частині вимог
позов задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

В ст. 4-2 Господарського процесуального
кодексу України визначено, що
правосуддя у господарських судах
здійснюється на засадах рівності всіх
учасників судового процесу перед
законом і судом. Дана норма
кореспондується зі ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України, в якій закріплено, що сторони
користуються рівними процесуальними
правами.

Вказані положення означають, що закон
встановлює рівні можливості сторін і
гарантує їм право на захист своїх
інтересів. Принцип рівності учасників
судового процесу перед законом і судом
є важливим засобом захисту їх прав і
законних інтересів, що унеможливлює
будь-який тиск однієї сторони на іншу,
ущемлення будь-чиїх процесуальних
прав. Це дає змогу сторонам вчиняти
передбачені законодавством
процесуальні дії, реалізовувати надані
їм законом права і виконувати
покладені на них обов'язки.

У відповідності до ст. 4-3
Господарського процесуального кодексу
України, судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності. Сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Принцип змагальності тісно пов'язаний
з процесуальною рівністю сторін і
забезпечує повноту фактичного й
доказового матеріалу, наявність якого
є важливою умовою з'ясування обставин
справи. Відповідно до вказаного
принципу, особи, зацікавлені в
результаті справи, вправі відстоювати
свою правоту у спорі шляхом подання
доказів; участі в дослідженні доказів,
наданих іншими особами шляхом
висловлення своєї думки з усіх питань,
що підлягають розгляду у судовому
засіданні. Змагальність є різновидом
активності зацікавленої особи
(сторони). Особи, які беруть участь у
справі, вправі вільно розпоряджатися
своїми матеріальними і процесуальними
правами й активно впливати на процес з
метою захисту прав і охоронюваних
законом інтересів.

Прокуратурою не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
правомірності заявлених нею позовних
вимог.

Відносно посилання в апеляційній
скарзі на порушення судом першої
інстанції норм процесуального права,
апеляційний суд вважає за необхідне
зазначити, що згідно з ч.2 ст. 104
Господарського процесуального кодексу
України порушення або неправильне
застосування норм процесуального
права може бути підставою для
скасування або зміни рішення лише за
умови, якщо це порушення призвело до
прийняття неправильного рішення.

Натомість за результатами перегляду
справи апеляційний суд дійшов висновку
про те, що рішення суду першої
інстанції прийнято з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а також з повним і всебічним
з'ясуванням обставин, які мають
значення для справи, тоді як доводи
апеляційної скарги не знайшли свого
підтвердження під час розгляду даної
справи, у зв'язку з чим апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до п.11 ч.1 ст. 5 Закону України
„Про судовий збір" органи прокуратури
звільняються від сплати судового збору
при здійсненні представництва
інтересів громадян або держави в суді.
Тобто, за подання апеляційної скарги на
рішення Господарського суду міста
Києва від 08.08.2014р. у справі №910/14349/14
прокуратурою судові витрати понесені
не були.

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 75, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу заступника
прокурора Центрального регіону
України з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду міста Києва від 08.08.2014р. у справі
№910/14349/14 - без змін.

2. Матеріали справи №910/14349/14 повернути
до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановленому законом порядку та
строки.

Головуючий суддя
Л.П. Зубець

Судді
М.М. Новіков

А.І. Мартюк