ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2014 р. Справа № 909/927/14

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Фрич М. М., при
секретарі судового засідання Ковалюк
С. Я., розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Долинського
міжрайонного прокурора

вул. Котляревського, 2, м.
Долина, 77500

в інтересах держави в
особі

Вигодської селищної
ради,

вул. Д.Галицького, 75,смт.
Вигода,77552

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

АДРЕСА_1

про стягнення заборгованості в сумі
7455,20 грн.

за участю представників сторін:

Від позивача: Андрусяк С.Я. -
представник, (довіреність № 07/02-9 від
09.01.14)

Від прокуратури: Аверкова Н.О. - старший
прокурор відділу, (посвідчення № 015218
від 13.02.13)

Від відповідача представники не
з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Долинський міжрайонний прокурор в
інтересах держави в особі Вигодської
селищної ради звернувся до
господарського суду
Івано-Франківської області з позовною
вимогою до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по
оренді землі в розмірі 7 455 грн. 20 коп.

Ухвалою господарського суду
Івано-Франківської області від 26.08.2014
року прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі і призначено розгляд справи в
судовому засіданні на 04.09.2014 року.
Ухвалою суду від 04.09.2014 року відкладено
розгляд справи на 23.09.2014 року. Ухвалою
суду від 23.09.2014 року відкладено розгляд
справи на 07.10.2014 року.

В судовому засіданні представник
позивача та прокурор позовні вимоги
підтримали в повному обсязі, просили
суд позов задоволити. Відповідач явку
повноважного представника в судове
засідання не забезпечив, причини такої
неявки суду не повідомив. З приводу
цього варто вказати таке.

Відповідно до підпункту 3.9.1.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64
ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України (надалі
- ГПК України) сторони зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходи до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

За таких обставин, згідно ст. 75 ГПК
України та ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
суд вважає за можливе розглянути
справу без участі повноважного
представника відповідача за наявними в
ній матеріалами, запобігаючи,
одночасно, безпідставному затягуванню
розгляду спору.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача та прокурора, оцінивши докази
у відповідності до ст. 43 ГПК України,
суд встановив таке. Проведеною
перевіркою Долинською міжрайонною
прокуратурою на території Вигодської
селищної ради встановлено, що серед
землекористувачів земельних ділянок
Вигодської селищної ради наявна
заборгованість по сплаті орендної
плати за землю. Одним з таких боржників
є підприємець ОСОБА_1.

12.04.2005 року між Вигодською селищною
радою та підприємцем ОСОБА_1 укладено
договір оренди земельної ділянки №26,
площею 0,1610 га на 50 років, який
зареєстрований 13.04.2005 року за №04.05.303.00042
в Долинському районному відділі УДЗК.

До укладеного договору оренди
земельної ділянки 23.04.2008 року укладено
додаткову угоду, яка зареєстрована
06.05.2008 року за №04.08.303.00027. Вказаною
додатковою угодою внесено зміни в
діючий договір, а саме: "Орендна плата
заземлю вноситься у вигляді грошової
орендної плати за ставкою 8% від
грошової оцінки земельної ділянки, що
становить 112812,70 x 8% = 9025, 02 гривень за
рік".

Згідно діючого договору та додаткової
угоди до договору оренди земельної
ділянки площею 0,1610 га, орендна плата за
рік (в розмірі 8% від нормативної
грошової оцінки земельної ділянки)
складає 9025, 02 грн., та сплачується на
рахунок Вигодської селищної ради
щомісячно протягом 30-ти календарних
днів наступних за останнім календарним
днем звітного (податкового) місяця.

Проте, за словами позивача, відповідач
неналежно виконує покладені на нього
відповідно до умов договору та
додаткової угоди обов'язки та не
здійснює сплату за користування
земельною ділянкою. Так, станом на
01.08.2014 року, заборгованість по орендній
платі за орендовану земельну ділянку
становить 7 455, 20 грн.

З огляду на викладене, позивач просить
суд стягнути з відповідача на користь
Вигодської селищної ради
заборгованість по орендній платі у
розмірі 7 455 грн. 20 коп.

Відповідач в судові засідання не
з'являвся. Відзиву на позовну заяву та
будь-яких пояснень стосовно обставин
справи суду на подав.

Таким чином, виходячи з матеріалів
справи та керуючись вимогами діючого
законодавства, суд дійшов в спірному
випадку наступних висновків.

Приписами ст.9 Цивільного кодексу
України (надалі за текстом - ЦК України)
встановлено, що до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

За змістом ст.11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договір. Аналогічне правило випливає
із ст. 509 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи
між сторонами було укладено договір
оренди земельної ділянки №26 від 12.04.2005
року. Відповідно до пункту 1 вказаного
договору орендодавець надає, а орендар
приймає в строкове платне користування
земельну ділянку
несільськогосподарського призначення
(згідно Українського класифікатора
цільового використання землі -
комерційного використання, код 1.1.3.) для
обслуговування торгових приміщень по
вул. Д. Галицького, 70 а, смт. Вигода,
Долинського району.

Згідно пункту 2 договору в оренду
передається земельна ділянка
загальною площею 0,1610 га у тому числі
під будівлями - 0,0548 га, під площадками і
проїздами - 0,1062 га. На земельній ділянці
знаходяться об'єкти нерухомого майна,
які належать орендарю: торгові
приміщення. Пунктом 8 договору
визначено, що договір укладено на 50
років.

Актом приймання-передачі земельної
ділянки в оренду від 13 квітня 2005 року
орендодавець передав, а орендар
прийняв земельну ділянку
несільськогосподарського призначення
в строкове платне користування для
обслуговування торгових приміщень
терміном на 50 років. У вказаному акті
зазначено і те, що будь-яких зауважень
чи претензій на день передачі у сторін
немає. Акт підписано сторонами та
скріплено печатками.

В силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про
оренду землі" договір оренди землі - це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Важливо зазначити, що пунктом 2.19
постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики розгляду справ у
спорах, що виникають із земельних
відносин" від 17 травня 2011 року №6
роз'яснено: "У разі прийняття
уповноваженим органом рішення про
внесення змін до ставок орендної плати
за землю та затвердження нових
коефіцієнтів, що використовуються для
розрахунку орендної плати за земельні
ділянки, такі обставини можуть не
братися судом до уваги лише у разі
скасування відповідного рішення
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування в
установленому законом порядку. Вказане
рішення є чинним, в суду відсутні
докази протилежного.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Вигодської селищної ради
№290-13/2008 від 22 січня 2008 року "Про
встановлення ставок орендної плати за
землі несільськогосподарського і
сільськогосподарського призначення в
межах населеного пункту на 2008 рік"
встановлено ставки орендної плати у
відсотках від їх нормативної грошової
оцінки. Пунктом 1.3. вказаного рішення
передбачено, що відсоткова ставка
орендної плати за земельні ділянки
комерційного використання становить 8 %
відсотків (інша комерційна діяльність
згідно рішення).

Крім того, відповідно до поданого
позивачем витягу з технічної
документації про нормативну грошову
оцінку земельної ділянки
ІФ-5-477нормативна грошова оцінка
земельної ділянки становить 112812,70 грн.

Статтею 193 Господарського кодексу
України передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідач земельною ділянкою
користувався відповідно до Договору
оренди землі, внаслідок чого в нього
виник обов'язок по сплаті орендної
плати на умовах укладеного договору та
діючого законодавства.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 21 Закону України "Про
оренду землі", орендна плата за землю -
це платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди (крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності, які встановлюються
відповідно до Податкового кодексу
України). В пункті 1 додаткової угоди
про внесення змін та доповнень до
договору оренди земельної ділянки від
23.04.2008 року вказано, що орендна плата
вноситься у формі та розмірі грошової
орендної плати за ставкою 8% від
грошової оцінки земельної ділянки, що
становить 112812,70 x 8% = 9025,02 грн. на рік.
Орендна плата сплачується на рахунок
Вигодської селищної ради.

Проте, позивач стверджує, що
відповідач допустив заборгованість по
її оплаті в розмірі заявленої до
стягнення суми позову.

Про наявність такої заборгованості
суду подано лист Заступника начальника
Долинської ОДПІ ГУ Мін доходів в
Івано-Франківській області
№2539/10/09-05-15/689 від 08.08.2014 року в якому
вказано про те, що станом на 01.08.2014 року
заборгованість перед місцевим
бюджетом по орендній платі за землю до
бюджету Вигодської сільської ради
суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_1) становить
7455, 20 грн.

Разом з тим, згідно листа Заступника
начальника Долинської ОДПІ ГУ Мін
доходів в Івано-Франківській області
№2637/10/09-05-15/736 від 21.08.2014 року
заборгованість відповідача перед
місцевим бюджетом по орендній платі
становить 7455,20 грн., в тому числі пеня -
176,89 грн. Борг виник 30.04.2013 року.

Відповідно до ст. ст. 546, 549 Цивільного
кодексу України, ст. ст. 230 - 232
Господарського кодексу України одним
із видів забезпечення виконання
зобов'язання є неустойка у формі пені,
яка сплачується боржником у разі
порушення зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 551
Цивільного кодексу України, п. 4 ст. 231
Господарського кодексу України, якщо
предметом неустойки є грошова сума і її
розмір законом не визначений, розмір
неустойки встановлюється договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України та ст. 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

В спірному випадку, сторони погодили
стягнення пені у разі прострочення
орендної плати. Про це свідчить п.14
договору оренди земельної ділянки №26
від 12.04.2005 року.

В силу ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Оскільки, в спірному випадку факт
прострочення виконання грошового
зобов'язання відповідачем доведений
матеріалами справи, вимога позивача
про стягнення з відповідача пені в
розмірі заявленої суми є правомірною.

Крім того, відповідач в судові
засідання не з'являвся, не надав суду
відзиву на позовну заяву, а також
будь-яких доказів, які б підтверджували
належне виконання ним зобов'язань,
встановлених договором оренди
земельної ділянки від 12.04.2005 року, а
також жодним чином не спростував
заявлену до стягнення суму
заборгованості та пені.

За таких обставин в суду відсутні
підстави для відмови в задоволенні
позову про стягнення боргу в розмірі
7455,20 грн., в тому числі пені в сумі 176,89
грн.

Згідно зі ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України (надалі
за текстом - ГПК України) доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 5 ст. 49 ГПК України
встановлено, що суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються при
задоволенні позову - на відповідача.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 526, 530 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 13, 21 Закону
України "Про оренду землі", п.2.19
постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики розгляду справ у
спорах, що виникають із земельних
відносин" від 17 травня 2011 року №6, ст. 193
Господарського кодексу України, ст.ст.
32, 43, 44, ч.5 ст.49, ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов задоволити.

Стягнути з відповідача фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 / 77552, АДРЕСА_2,
код ЄДРПОУ НОМЕР_2 / на користь
Вигодської селищної ради / 77552, вул. Д.
Галицького, 75, смт. Вигода, Долинський
район, Івано-Франківська область, р/р
0157 в УДК в Івано-Франківській
області, МФО 836014, Код , Код
платежу 13050200 / заборгованість по оренді
землі в розмірі 7 455 грн. 20 коп. (сім тисяч
чотириста п'ятдесят п'ять гривень
двадцять копійок).

Стягнути з відповідача фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 / 77552, АДРЕСА_2,
код ЄДРПОУ НОМЕР_2 / в доход Державного
бюджету України судовий збір в розмірі
1827 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять
сім гривень) за наступними платіжними
реквізитами: найменування суду -
господарський суд Івано-Франківської
області, рахунок 3002 - Судовий збір
(Державна судова адміністрація
України, 050) за кодом класифікації
доходів бюджету 22030001, отримувач - УДКСУ
у м. Івано-Франківську
Івано-Франківської області, код ЄДРПОУ
отримувача - 37952250, Банк - ГУДКСУ в
Івано-Франківській області МФО банку -
836014.

Видати накази після вступу
рішення в законну силу.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 13.10.14

Суддя
Фрич М. М.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ Гавінська Л.Д. 13.10.14