номер провадження справи 34/7/14-33/49/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2014
Справа № 908/265/14

за позовом: Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ,
вул. Шолуденка, 1)

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Приморське орендне
підприємство теплових мереж" (72100, м.
Приморськ Приморського району
Запорізької області, вул. Єчіна, буд. 4)

про стягнення суми інфляції

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько
Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача : не з'явився;

від відповідача: Крамаренко А.А. -
довіреність № 7 від 30.12.2013 р.

ВСТАНОВИВ:

03.02.2014 р. ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз
України" звернулась в господарський
суд Запорізької області з позовом про
стягнення з ТОВ "Приморське орендне
підприємство теплових мереж" за
договором про закупівлю природного
газу за державні кошти № 06/10-2488ТЕ-13 від
20.12.2010 р. пені в розмірі 16668,82 грн., 3%
річних в розмірі 5692,82 грн. та
інфляційних втрат в розмірі 2414,26 грн.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 21.03.2014 р.
(суддя Науменко А.О.) позов
задоволено частково: стягнуто з ТОВ
"Приморське орендне підприємство
теплових мереж" на користь ДК "Газ
України" НАК "Нафтогаз України" 8334,41
грн. пені, 5692,82 грн. коп. 3% річних, 2414,26
грн. інфляційних втрат та 1827,00грн.
судового збору. В іншій частині позову
відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 20.05.2014 р.
рішення господарського суду скасовано
частково: позов задоволено частково.
Стягнуто з відповідача на користь
позивача пеню у розмірі 8 334 грн. 41 коп., 3%
річних у розмірі 5692грн. 82 коп. та
витрати зі сплати судового збору за
подання позовної заяви у розмірі 1648
грн. 97 коп. Відмовлено у задоволенні
позовних вимог про стягнення
інфляційних у розмірі 2 414 грн. 26 коп. В
іншій частині рішення господарського
суду залишено без змін.

Постановою Вищого господарського
суду України від 17.07.2014 р. постанову
Донецького апеляційного
господарського суду від 20.05.2014 р. та
рішення господарського суду
Запорізької області від 21.03.2014 у даній
справі в частині вимог ДК "Газ України"
НАК "Нафтогаз України" до ТОВ
"Приморське орендне підприємство
теплових мереж" про стягнення 2414,26 грн.
інфляційних втрат скасовано. Справу в
цій частині направлено на новий
розгляд до господарського суду
Запорізької області. В іншій частині
постанову та рішення у даній справі
залишено без змін.

06.08.2014 р. відповідно до ч. 3 ст. 2-1 ГПК
України, Положення про автоматизовану
систему документообігу суду,
затвердженого рішенням Ради суддів
України № 30 від 26.11.2010 р.,
справу № 908/265/14 передано на розгляд
судді Мірошниченку М.В.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 06.08.2014 р. справу
№ 908/265/14 прийнято до свого
провадження суддею Мірошниченко М.В.,
присвоєно справі номер провадження
34/7/14-33/49/14, розгляд справи призначено на
26.08.2014 р.

Ухвалою суду від 26.08.2014 р., на підставі
ст. 77 ГПК України, розгляд справи було
відкладено на 23.09.2014 р.

Відповідач - у письмовому відзиві на
позовну заяву вказав, що позивач вже
скористався своїм правом та заявив
свої претензії по Договору поставки
природного газу № 06/10-2488-ТЕ-13 від
20.12.2010 р. в жовтні 2011 року, чим
письмово "зафіксував" усі свої майнові
вимоги по вказаному договору.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 105 ЦК
України, строк звернення кредиторів з
вимогами до юридичної особи, що
припиняється не може бути менше двох
або більше, ніж шість місяців з
дня опублікування рішення щодо
припинення юридичної особи. Відповідна
інформації про припинення
(реорганізацію) Приморського орендного
підприємства теплових мереж було
опубліковано в Бюлєтні державної
реєстрації № 187 (22) від 16 серпня 2011 року.
Якщо навіть взяти до відома, що строк
прийому заяв від кредиторів про
свої претензій до Приморського
орендного підприємства теплових мереж
було встановлено в шість місяців, то
він минув 16 лютого 2012 року. А згідно з
положеннями ч. 1 ст. 266 ЦК України, з
закінченням терміну позовної давності
по основним вимогам, вважається, що
позовна давність сплила і по
додатковим вимогам (стягнення
неустойки). Таким чином, у зв'язку з
заявленими позивачем своїх майнових
вимог до відповідача у претензії №
31/10-12342 від 10.10.2011 р., виконанням
відповідачем своїх зобов'язань в
повному обсягу за Договором поставки
природного газу № 06/10-2488-ТЕ-13 від 20.12.20.10
р. та спливом строку позовної давності
для подачі заяв кредиторами у зв'язку з
припинення діяльності Приморського
орендного підприємства теплових мереж,
в теперішній час у позивача не має
правових (матеріальних) та
процесуальних підстав для пред'явлення
цих вимог до відповідача - ТОВ
«Приморське орендне підприємство
теплових мереж». Відповідач зазначає,
що ТОВ «ПОПТМ» вже сплатило ДК "Газ
України» НАК "Нафтогаз України" 8334,41
грн. пені, 5692,82 грн. - 3% річних згідно
наказу № 908/265/14 від 10.06.2014р виданого
господарським судом Запорізької
області. Також, відповідач звертає
увагу суду на те, що через загальну
фінансову кризу в Україні, доходи
боржника відсутні. На сьогоднішній
день заборгованість держбюджету перед
ТОВ «ПОПТМ» складає 110699,88 грн. Станом на
01.08.2014 року ТОВ «ПОПТМ» має
кредиторську заборгованість у сумі
93843,29 грн. Іншого шляху отримання
прибутку не має. На підприємстві вже
відбулось скорочення штату. На
сьогоднішній день порушується
питання про проведення скорочення
штату із-за відсутності коштів на
заробітну плату. Посилаючись на
вищевикладене, відповідач просить суд
відмовити у задоволенні позовних вимог
ДК «Газ України НАК «Нафтогаз України»
до ТОВ «Приморське орендне
підприємство теплових мереж» про
стягнення інфляційних у розмірі 2414,26
грн.

Позивач свого представника в судове
засідання 23.09.2014 р. не направив,
натомість надіслав телеграму (від
22.09.2014 р.), в якій просить відкласти
розгляд справи у звязку із
неможливістю його представника
з'явитись у судове засідання 23.09.2014 р.

Розглянувши клопотання позивача про
відкладення розгляду справи, суд
вважає його таким, що не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відкладення на підставі ст. 77 ГПК
України розгляду справи у разі
нез'явлення представника сторони за
викликом господарського суду є правом,
а не обов'язком суду, і
використовується ним, якщо неявка
представника сторони перешкоджає
вирішенню спору в даному судовому
засіданні.

В даному випадку, суд вважає, що неявка
представника позивача, повідомленого
належним чином про час та місце
судового розгляду справи, не
перешкоджає розгляду справи в даному
судовому засіданні.

Крім того, згідно зі ст. 28 ГПК України
справи юридичних осіб в господарському
суді ведуть їх органи, що діють у межах
повноважень, наданих їм законодавством
та установчими документами, через
свого представника. Представниками
юридичних осіб можуть бути керівники
та інші особи, повноваження яких
підтверджуються довіреністю від імені
підприємства, організації.

В даному випадку, позивач (ДК "Газ
України" НАК "Нафтогаз України") є
юридичною особою і у разі зайнятості
одного зі своїх працівників, мав право
направити іншого повноважного
представника для участі в судовому
засіданні 23.09.2014 р. для представництва
своїх інтересів або керівника.

Крім того, клопотання є процесуально
безпідставним, оскільки позивачем
всупереч ст.ст. 33, 34 ГПК України не
надано будь-яких належних і допустимих
доказів на підтвердження факту
неможливості явки до господарського
суду його представника.

Тобто позивач не підтвердив факту
неможливості явки свого представника
до господарського суду.

Суд наголошує, що згідно зі ст. 22 ГПК
України сторони зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, вживати
заходів до всебічного, повного та
об'єктивного дослідження всіх обставин
справи.

Крім того, суд обмежений двохмісячним
строком розгляду справи, встановленим
ст. 69 ГПК України, та з урахуванням того,
що розгляд справи вже відкладався
ухвалою від 26.08.2014р., суд не знаходить
підстав для повторного відкладення
розгляду справи.

В задоволенні клопотання слід
відмовити.

За клопотанням представника
відповідача розгляд справи
здійснювався без застосування
технічних засобів фіксації судового
процесу.

В судовому засіданні 23.09.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали
справи, заслухавши пояснення
представника відповідача, суд
приходить до висновку про наявність
підстав для задоволення позовної
вимоги про стягнення 2414,26 грн.
інфляційних втрат.

Матеріали справи свідчать, що 20.12.2010 р.
між позивачем (Постачальником) та
відповідачем (Покупцем) було укладено
договір № 06/10-2488ТЕ-13 про закупівлю
природного газу за державні кошти (далі
- Договір), за умовами якого,
Постачальник зобов'язався поставити
Покупцеві імпортований природний газ,
а Покупець зобов'язався прийняти і
оплатити природний газ в обсязі,
зазначеному у п. 1.2. цього договору.

На виконання умов договору № 06/10-2488ТЕ-13
позивач протягом січня-квітня 2011 року
поставив, а відповідач прийняв
природний газ в обсязі 378,925 тис. м. куб
на загальну суму 496088,62 грн., що
підтверджується актами передачі -
приймання природного газу: від 31.01.2011 р.
за січень 2011 р. на суму 359044,18 грн., від
28.02.2011 р. за лютий 2011 р. на суму 21963,13 грн.,
від 31.03.2011 р. за березень 2011 р. на суму
110110,27 грн., від 30.04.2011 р. за квітень 2011 р.
на суму 4971,04 грн.

Відповідачем повністю була погашена
заборгованість за поставлений газ по
договору № 06/10-2488ТЕ-13, однак дані
платежі були здійснені не в строк
визначений п. 4.1. договору № 06/10-2488ТЕ-13,
про що свідчать платіжні доручення, які
містяться в матеріалах справи.

Згідно положень ст. 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини. Цивільні
права та обов'язки можуть виникати
безпосередньо з актів цивільного
законодавства. У випадках,
встановлених актами цивільного
законодавства, цивільні права та
обов'язки можуть виникати з рішень
суду.

Нормами статті 509 цього ж Кодексу
встановлено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

В силу приписів ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Порушенням зобов'язання, згідно зі
статтею 610 ЦК України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом (ст. 611 ЦК України).

Факт порушення відповідачем умов
Договору щодо строку оплати за
отриманий газ, встановлено рішенням
господарського суду Запорізької
області від 21.03.2014 р. по даній справі,
яке набрало законної сили (в частині
вимог про стягнення пені та 3% річних).

В силу приписів ст. 35 ГПК України факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори) під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

На особу, яка допустила неналежне
виконання зобов'язання, покладаються
додаткові юридичні обов'язки, в тому
числі передбачені статтею 625
Цивільного кодексу України.

Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Тобто, передбачені ст. 625 ЦК відсотки
річних та інфляційні втрати можуть
нараховуватись кредитором до моменту
фактичного виконання грошового
зобов'язання боржником.

За таких обставин, враховуючи
встановлений факт несвоєчасного
виконання відповідачем грошового
зобов'язання, вимога про стягнення з
нього втрат від інфляції в сумі 24214,26
грн. (за період березень 2011 р. - січень 2012
р.), є правомірною.

При цьому, суд виходив з того, що розмір
боргу з урахуванням індексу інфляції
визначається виходячи з суми боргу, що
існувала на останній день місяця, в
якому платіж мав бути здійснений,
помноженої на індекс інфляції,
визначений Державною службою
статистики України, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
включаються й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

Аналогічна позиція викладена в п. 3
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 р. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань».

Також, судом були враховані
рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ, викладені в
листі Верховного Суду України від
03.04.1997 № 62-97р, згідно якого, при
застосуванні індексу інфляції слід
мати на увазі, що індекс розраховується
не на кожну дату місяця, а в середньому
на місяць і здійснюється шляхом
множення суми заборгованості на момент
її виникнення на сукупний індекс
інфляції за період прострочення
платежу. При цьому сума боргу, яка
сплачується з 1 по 15 день відповідного
місяця, індексується з врахуванням
цього місяця (за спірним Договором
остаточний розрахунок здійснюється до
20 числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу), а якщо сума боргу
сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця.

Здійснюючи розрахунок втрат від
інфляції, судом, зокрема, встановлено,
що своє зобов'язання, щодо оплати за
спожитий природний газ в січні 2011 року,
відповідач повинен був виконати до
20.02.2011р. в сумі 359 044,18 грн. В останній
день лютого 2011 року (місяць, в якому
платіж мав бути здійснений) розмір
боргу становив 155 490,88 грн. (359 044,18 грн. - 256
291,26 грн. - оплати відповідача). До 15.03.2011
року відповідач за спожитий природний
газ в січні 2011року розрахувався ще в
сумі 52 737,96 грн.

Тому, за період прострочення починаючи
з березня 2011 року, наступного за лютим
2011року, у якому мав бути здійснений
платіж в сумі 359 044,18 грн. (за мінусом
оплат в сумі 256 2931,26 грн.) дану суму
помножено на індекс інфляції 101,4%,
визначений в березні 2011 року, та
отримуємо суму - 1438,54 грн.

В подальші місяці прострочення
грошового зобов'язання розрахунок
інфляційних втрат здійснювався
аналогічним чином.

Розрахунок втрат від інфляції (за
період березень 2011 р. - січень 2012 р.)
перевірено судом за допомогою
юридичної інформаційно-пошукової
системи «Законодавство».

Враховуючи, що в силу п. 2 ст. 83 ГПК
України, суд за відсутності клопотання
заінтересованої сторони, не має права
виходити за межі позовних вимог,
позовна вимога про стягнення 2414,26 грн.
втрат від інфляції задовольняється у
заявленому розмірі.

Також, суд вважає за необхідне
зазначити, що в силу приписів ст. 625 ЦК
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання
незалежно від того, виникла така
неможливість з його вини чи випадково.
Це правило ґрунтується на засадах
справедливості і виходить з
неприпустимості безпідставного
збереження грошових коштів однією
стороною зобов'язання за рахунок іншої.
Частина 2 статті 625 ЦК України визначає
наслідки прострочення боржником
виконання грошового зобов'язання.
По-перше, боржник на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити йому суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення.
По-друге, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
йому 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Тобто, наявність чи відсутність вини
при стягненні, зокрема, втрат від
інфляції, не досліджується.

При цьому слід зазначити, що інфляційні
втрати пов'язані з інфляційними
процесами в державі і за своєю
правовою природою є компенсацією за
понесені збитки, спричинені
знеціненням грошових коштів, а три
проценти річних - платою за
користування коштами, що не були
своєчасно сплачені боржником.

Несвоєчасне виконання своїх
зобов'язань за Договором
підтверджується матеріалами справи та
не заперечується відповідачем.

У зв'язку із неналежним виконанням
договірних зобов'язань, відповідач,
згідно зі ст. 612 ЦК України, є боржником,
що прострочив, а тому повинен нести
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання,
передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Посилання відповідача у відзиві на
позовну заяву щодо факту припинення
зобов'язання відповідача із посиланням
на ч. 5 ст. 105 ЦК України і ст. 266 ЦК
України, є безпідставним з огляду на
наступні обставини.

По-перше, застосування 3% річних та
втрат від інфляції передбачено ст. 625 ЦК
України, тобто вказані нарахування
мають одну правову підставу їх
виникнення. В той же час, виїходячи з
того, що рішення господарського суду
Запорізької області від 21.03.2014р. по
даній справі, набрало законної сили (в
частині вимог про стягнення 3% річних),
тому не може вважатись припиненим
зобов'язання про стягнення інфляційних
вртат. Вказаний факт є звільненим від
доказування у розумінні ч.2 ст. 35 ГПК
України.

По - друге, факт публікації про
припинення (реорганізацію)
Приморського орендного підприємства
теплових мереж в Бюлетні державної
реєстрації № 187 (22) від 16.08.2011р. вже був
предметом судового дослідження у цій
справі (в частині вимог про стягнення
пені та 3% річних), оскільки вказані
доводи викладались відповідачем у
відзиві на позовну заяву та були
спростовані судами попередніх
інстанцій за вказаними вимогами.

Крім того, станом на момент судового
розгляду справи № 908/265/14 припинення
господарської діяльності відповідача
(юридичної особи) у відповідності до
вимог Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців» не відбулось,
внаслідок чого посилання відповідача
на ч. 5 ст. 105, ч.1 ст. 266 ЦК України є
необґрунтованим.

У відповідності до ст. 49 ГПК України
витрати по сплаті судового збору у
сумі 1827,00 грн. були розподілені при
первісному розгляді справи.

Керуючись ст.ст. 82-85
Господарського процесуального
кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну вимогу про стягнення
інфляційних втрат задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Приморське орендне
підприємство теплових мереж" (72102,
Запорізька обл., Приморський район, м.
Приморськ, вул. Єчіна, буд. 4,
ідентифікаційний код юридичної особи:
19282171) на користь Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (04116,
м. Київ, вул. Шолуденка, 1,
ідентифікаційний код юридичної особи:
31301827) суму 2414 (дві тисячі чотириста
чотирнадцять) грн. 26 коп. інфляційних
втрат.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та
підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК
України 26.09.2014 р.

Суддя
М.В. Мірошниченко