м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/18694/14 02.10.14

Господарський суд міста Києва у складі
головуючої судді Чинчин О.В., при
секретарі судового засідання Бігмі
Я.В., розглянув у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 простягнення 10
000 гривень 00 копійок

Представники:

від Позивача: не з'явились;;

від Відповідача: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
(надалі також - «Позивач») звернувся до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (надалі також - «Відповідач») про
стягнення 10 000 гривень 00 копійок.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що на
підставі усної домовленості між
позивачем та відповідачем та
відповідно до Заявки № 2 на транспортне
перевезення від 19 листопада 2013 року,
відповідач доручив позивачу здійснити
перевезення автомобільним транспортом
вантажу відповідача. Фрахтова вартість
перевезення, відповідно до Заявки № 2
на транспортне перевезення від 19
листопада 2013 року, складає 10 000 гривень
00 копійок. Однак, з часу відвантаження
вантажу та по теперішній час
відповідачем не сплачено вартість
перевезення. 21.05.2014 року позивачем
направлена претензія на адресу
відповідача з проханням оплатити
заборгованість в тижневий термін. Але,
на даний час, жодного реагування на
претензію зі сторони відповідача не
відбулось. Таким чином, позивач просить
суд стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 10 000 гривень 00
копійок за надані послуги з
перевезення вантажу.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 05.09.2014 р. порушено провадження у
справі № 910/18694/14, судове засідання
призначено на 25.09.2014 р.

У зв'язку з перебуванням судді Чинчин
О.В. на лікарняному, Розпорядженням В.о.
Голови Господарського суду м. Києва від
25.09.2014 року справу № 910/18694/14 передано
для розгляду судді Спичаку О.М.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 25.09.2014 року справу № 910/18694/14
прийнято до провадження суддею
Спичаком О.М., розгляд справи
призначено на 02.10.2014 рік.

У зв'язку з виходом судді Чинчин О.В. з
лікарняного, Розпорядженням В.о. Голови
Господарського суду міста Києва від
29.09.2014 року справу № 910/18694/14 передано
для розгляду судді Чинчин О.В.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 29.09.2014 року справу прийнято до
провадження суддею Чинчин О.В., розгляд
справи призначено на 02.10.2014 року.

29.09.2014 року через загальний відділ
діловодства суду отримано від позивача
документи на виконання вимог ухвали
суду про порушення провадження у
справі.

В судове засідання 02.10.2014 року
представники сторін не з'явились, про
поважні причини нез'явлення суд не
повідомили, про час та місце судового
засідання були повідомлені належним
чином, що підтверджується відміткою
про відправлення на Ухвалі
Господарського суду міста Києва від
25.09.2014 року.

За таких обставин, незважаючи на те, що
представники сторін в судове засідання
02.10.2014 року не з'явились, за висновками
суду, наявні у матеріалах справи
документи достатні для прийняття
повного та обґрунтованого судового
рішення, а неявка вказаних учасників
судового спору не перешкоджає
вирішенню справи по суті.

Відповідно до статті 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами.

Відповідно до статті 81-1 Господарського
процесуального кодексу України, в
судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

19 листопада 2013 року між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1
(«Перевізник») та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2
(«Замовник-Експедитор») підписано
Заявку № 2 на транспортне перевезення,
відповідно до умов якого сторони
погодили, що перевізник виконує угоду
по організації перевезення
автомобільним транспортом вантажу
експедитора, зокрема, на умовах: дата
завантаження - 20.11.2013 року, необхідна
документація - СМR, дата доставки
вантажу - 21.11.2013 року, фрахтова вартість
перевезення - 10 000 гривень 00 копійок,
форма оплати послуг перевізника -
безготівкова, 10-ть -15-ть банківських
днів.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги,
Позивач зазначає, що з часу
відвантаження вантажу та по теперішній
час відповідачем не сплачено вартість
перевезення. 21.05.2014 року позивачем
направлена претензія на адресу
відповідача з проханням оплатити
заборгованість в тижневий термін. Але,
на даний час, жодного реагування на
претензію зі сторони відповідача не
відбулось. Таким чином, позивач просить
суд стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 10 000 гривень 00
копійок за надані послуги з
перевезення вантажу.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та, враховуючи те, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що
позовні вимоги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок підписання Заявки № 2 на
транспортне перевезення між сторонами
згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11
Цивільного кодексу України, виникли
цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
Господарського кодексу України як
спеціального акту законодавства, що
регулює правовідносини у
господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (частина 1 статті 627
Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу
України визначено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України, договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (стаття 525
Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193
Господарського кодексу України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Не допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином (частина 7
статті 193 Господарського кодексу
України).

Відповідно до статті 909 Цивільного
кодексу України, за договором
перевезення вантажу одна сторона
(перевізник) зобов'язується доставити
довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Суд зазначає, що факт виконання
позивачем своїх зобов'язань за Заявкою
№ 2 на транспортне перевезення
підтверджується матеріалами справи, а
саме Міжнародною товарно-транспортною
накладною (СМR) № 121304

Однак, Суд звертає увагу на те, що до
матеріалів справи не було додано
належних та допустимих доказів на
підтвердження виконання Відповідачем
своїх зобов'язань щодо оплати вартості
наданих послуг з перевезення
відповідно до Заявки № 2 на транспортне
перевезення.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в
порушення вищезазначених норм
Цивільного кодексу України та умов
Заявки № 2 на транспортне перевезення,
не виконав свої зобов'язання за
вказаною Заявкою, а тому позовні вимоги
щодо стягнення 10 000 гривень 00 копійок є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) 10 000 (десять тисяч) гривень
00 копійок.

3. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) 1 827 (одну тисячу вісімсот
двадцять сім) гривень 00 копійок
судового збору.

4. Видати наказ після набрання
судовим рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата складання та підписання повного
тексту рішення: 03 жовтня 2014 року.

Суддя
О.В. Чинчин