ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.09.2014 Справа № 920/1249/14

За позовом: Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Сумитеплоенерго», м. Суми

до відповідача: Товариства з
обмеженою відповідальністю «Інвест -
G», м. Суми

про стягнення 169 321 грн. 66 коп.

Суддя В.Л.Котельницька

Представники сторін:

від позивача - С.А.Жулавський
(довіреність №27/24.06.14 від 24.06.2014)

від відповідача - А.В.Сенченко
(довіреність б/н від 24.07.2014)

За участю секретаря судового засідання
- І.М.Петрович

В судовому засіданні, розпочатому
25.09.2014, відповідно до вимог ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України за згодою представників сторін
оголошувалась перерва до 30.09.2014 до 11
год. 15 хв.

Суть спору: позивач звернувся до
господарського суду з позовом, в якому
просить суд стягнути з відповідача
заборгованість договором №1613-Т від
01.10.2006 у сумі 169321 грн. 66 коп., в тому
числі: основний борг - 135933 грн. 16 коп.,
пеня - 10044 грн. 76 коп., 3% річних - 7749 грн. 68
коп., інфляційні збитки - 15594 грн. 06 коп.,
а також судові витрати покласти на
відповідача.

Відповідач подав відзив (вх. №10086 від
07.08.2014) на позовну заяву, в якому вказує,
що стягнення боргу можливе лише з
урахуванням строків позовної давності
з 15.07.2011 по 15.07.2014, що складає 103008 грн. 35
коп., а борг у сумі 32924 грн. 81 коп. виник
за межами позовної давності на протязі
01.10.2006 по 01.02.2011.

Відповідач подав до суду заяву про
застосування строку позовної давності
(вх. № 11469 від 08.09.2014), в якій зазначає, що
борг (початкове сальдо) виник за межами
позовної давності на протязі 01.10.2006 по
01.02.2011, а в якості доказу боргу позивач
зазначає відомість звірки
взаєморозрахунків за період з 01.02.2011 по
30.06.2014, при цьому не зазначає фактичні
та правові підстави виникнення та не
надає докази наявності боргу у сумі 32924
грн. 81 коп.

Позивач надав до суду заяву №13462 від
09.09.2014 про уточнення позовних вимог,
відповідно до якої просить суд
стягнути з відповідача заборгованість
у сумі 163878 грн. 27 коп., а саме: основний
борг - 135933грн. 16 коп., пеня - 3181 грн. 04 коп.,
3% річних - 8137 грн. 04 коп., інфляційні
збитки - 16626 грн. 24 коп.

Крім того, позивач подав пояснення по
справі (вх. №11545 від 09.09.2014), в яких
вказує що заява відповідача про
застосування строків позовної
давності є безпідставною, оскільки
листами від 20.06.2012 та від 20.05.2013
відповідач визнав свої боргові
зобов'язання, а тому, на думку позивача,
строк позовної давності перервався.

Відповідач подав до суду пояснення (вх.
№ 12327 від 25.09.2014 та вх. № 12547 від 30.09.2014), у
яких зазначає, що надіслані на адресу
позивача листи не є доказом визнання
заборгованості за спожитий природний
газ у лютому та листопаді 2010 року, а
тому сума заборгованості має бути
зменшена з урахуванням положень ст. 267
Цивільного кодексу України.

Представник позивача подав до суду для
долучення до матеріалів справи копію
листа відповідача № 28 від 04.05.2011 про
розстрочення оплати за спожиту теплову
енергію.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, оцінивши наявні у матеріалах
справи докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2006 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Сумитеплоенерго»
(позивачем у справі) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Інвест-G»
(відповідачем у справі) був укладений
договір № 1613-Т про надання послуг з
централізованого опалення та
постачання гарячої води.

Згідно умов даного договору позивач
зобов'язався надавати відповідачеві
вчасно та відповідної якості послуги з
централізованого опалення та
постачання гарячої води, а відповідач
зобов'язався своєчасно оплачувати
надані послуги за встановленими
тарифами у строки та на умовах,
передбачених цим договором.

Відповідно до п. 2.1 укладеного договору
розмір тарифів на послуги
встановлюється органом місцевого
самоврядування відповідно до чинного
законодавства України.

Відповідно до п. 2.3 договору розмір
щомісячної плати за надані послуги на
момент укладання договору згідно з
нормативами (нормами) споживання -
договірними навантаженнями вказаний у
додатку № 1, який є невід'ємною частиною
цього договору.

У відповідності з положеннями п.п. 3.2-3.5
укладеного договору № 1613-Т
розрахунковим періодом є календарний
місяць. Споживач (відповідач) до 15 числа
розрахункового періоду сплачує
виконавцю (позивачу) вартість
зазначеної в договорі кількості
теплової енергії, передбаченої на
розрахунковий період. Щомісячно до 6-го
числа споживач отримує від виконавця
акт прийому-передачі теплової енергії,
форма якого (додаток № 3) є невід'ємною
частиною договору, та рахунок за
спожиту теплову енергію. Несвоєчасне
отримання рахунку не звільняє
споживача від відповідальності щодо
сплати за надані виконавцем послуги.
Остаточний розрахунок за спожиту
теплову енергію здійснюється до 10-го
числа місяця, наступного за
розрахунковим, з урахуванням
залишкової суми (сальдо) розрахунків на
початок місяця.

Обов'язок відповідача оплачувати
послуги в установлені цим договором
строки передбачений п. 4.2.1 договору №
1613-Т від 01.10.2006.

Згідно із частиною 1 статті 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частина 1 статті 903 Цивільного кодексу
України визначає, якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і
відповідно до умов договору, а згідно
вимог статті 610 цього ж Кодексу,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що відповідач свої
обов'язки за договором не виконує і
розрахунок за спожиті послуги з
централізованого опалення та
постачання гарячої води у встановлені
договором строки та у встановленому
розмірі не проводить.

Факт належного виконання умов договору
позивачем за листопад 2011 року -
березень 2014 року підтверджується
актами прийому-передачі теплової
енергії за січень-березень 2014 року;
актами прийому-передачі наданих послуг
за лютий 2011 року - грудень 2013 року;
рахунками на оплату наданих послуг за
вказані періоди; актами
прийому-передачі теплоенергії ТОВ
«Інвест-G» за лютий 2011 року - березень 2014
року. При цьому позивач обґрунтовує
суму заборгованості відомістю звірки
взаєморозрахунків за період з 01.02.2011 по
30.06.2014, відповідно до якої загальне
сальдо на кінець періоду становить 135933
грн. 16 коп. (у тому числі борг, який виник
до 28.02.2011 - 32924 грн. 81 коп.)

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач не виконав свої
зобов'язання щодо сплати вартості
наданих позивачем послуг, у зв'язку з
чим сума несплаченої заборгованості
станом на дату звернення позивача з
даним позовом до господарського суду
становить 135933 грн. 16 коп.

Станом на дату судового розгляду
заборгованість відповідача
залишається несплаченою, а тому
підлягає примусовому стягненню з нього
у судовому порядку.

Враховуючи викладене, суд вважає
вимоги позивача про стягнення з
відповідача боргу в сумі 135933 грн. 16 коп.
обґрунтованими, правомірними та
такими, що підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач
просить стягнути з відповідача 3181 грн.
83 коп. пені за несвоєчасні розрахунки, 3%
річних в сумі 8137 грн. 04 коп., 16626 грн.
24 коп. інфляційних збитків.

Умовами укладеного договору (пунктом
5.1.5) сторонами узгоджено, що у разі
несвоєчасної сплати споживачем
грошових коштів, які передбачені
термінами цього договору, за послуги
виконавця, споживач сплачує виконавцю
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ (яка діяла на момент
прострочення виконання грошового
зобов'язання споживачем) від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен календарний день
(враховуючи вихідні і святкові дні)
прострочення виконання грошового
зобов'язання. Споживач, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу виконавця зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних.

За порушення у сфері господарювання
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність шляхом застосування
до правопорушників господарських
санкцій на підставах і в порядку,
передбачених ГК України, іншими
законами та договором (частина друга
статті 193, частина перша статті 216 та
частина перша статті 218 ГК України).

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема у вигляді сплати
винною особою неустойки (штрафу, пені).

За змістом статті 549 Цивільного кодексу
України, під пенею розуміється грошова
сума, яка встановлюється у
відсотковому відношенні до
простроченої суми за кожен день
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Відповідно до ч. 5 ст. 25 Закону України
«Про теплопостачання» у разі
несвоєчасної сплати платежів за
споживання теплової енергії споживач
сплачує пеню за встановленими
законодавством або договором
розмірами.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлено договором, або законом.

Враховуючи наведене, суд визнає
правомірними вимоги позивача щодо
заявлення ним до стягнення з
відповідача 3181 грн. 83 коп. пені за
несвоєчасні розрахунки, 3% річних в сумі
8137 грн. 04 коп., 16626 грн. 24 коп.
інфляційних збитків.

Розглянувши заяву представника
відповідача про застосування строку
позовної давності, суд зазначає
наступне.

Згідно положень ст. 256 Цивільного
кодексу України, позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
та відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Перебіг позовної давності у
відповідності до ч. 1 ст. 264
вищевказаного кодексу переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку.

Відповідно до п. 4.4 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 10
від 29.05.2013 «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів»
правила переривання перебігу позовної
давності (стаття 264 ЦК України)
застосовуються господарським судом
незалежно від наявності чи відсутності
відповідного клопотання сторін у
справі, якщо в останній є докази, що
підтверджують факт такого переривання.

Згідно із пп. 4.4.1. вказаної Постанови у
дослідженні обставин, пов'язаних із
вчиненням зобов'язаною особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку (частина перша
статті 264 ЦК України), господарському
суду необхідно у кожному випадку
встановлювати, коли конкретно вчинені
боржником відповідні дії, маючи на
увазі, що переривання перебігу
позовної давності може мати місце лише
в межах строку давності, а не після його
спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу
або іншого обов'язку, можуть, з
урахуванням конкретних обставин
справи, належати:

визнання пред'явленої претензії;

зміна договору, з якої вбачається, що
боржник визнає існування боргу, а так
само прохання боржника про таку зміну
договору;

письмове прохання відстрочити сплату
боргу;

підписання уповноваженою на це
посадовою особою боржника разом з
кредитором акта звірки
взаєморозрахунків, який підтверджує
наявність заборгованості в сумі, щодо
якої виник спір;

письмове звернення боржника до
кредитора щодо гарантування сплати
суми боргу;

часткова сплата боржником або з його
згоди іншою особою основного боргу
та/або сум санкцій. При цьому якщо
виконання зобов'язання передбачалося
частинами або у вигляді періодичних
платежів і боржник вчинив дії, що
свідчать про визнання лише певної
частини (чи періодичного платежу), то
такі дії не можуть бути підставою для
переривання перебігу позовної
давності стосовно інших (невизнаних)
частин платежу.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем на адресу позивача були
направлені листи № 28 від 04.05.2011, № 42 від
20.06.2012, № 29 від 20.05.2013, які містять
пояснення стосовно причин несплати
заборгованості та прохання
розстрочити оплату за спожиту
підприємством теплову енергію.

Таким чином, суд зазначає, що дії
відповідача щодо визнання
заборгованості, яка виникла до 11.02.2011,
вчинені ним у межах строку позовної
давності, що свідчить про переривання
цього строку у відповідності до ст. 264
ЦК України, у зв'язку з чим заява
відповідача про застосування до
спірних правовідносин позовної
давності підлягає залишенню без
задоволення.

Згідно із ст. ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України з
відповідача на рахунок позивача
підлягають стягненню витрати по сплаті
судового збору.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 256, 257, 264, 267 Цивільного кодексу
України, ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні заяви представника
відповідача про застосування позовної
давності - відмовити.

2. Позов задовольнити повністю.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інвест-G» (40000, м.
Суми, вул. 3-й Парковий проїзд, 8; ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Сумитеплоенерго» (40022, м. Суми, вул. 2-га
Залізнична, 10; ) 135933 грн.
16 коп. основного боргу, 3181 грн. 83 коп.
пені, 8137 грн. 04 коп. суму 3% річних, 16626
грн. 24 коп. інфляційних збитків, 3277 грн.
57 коп. витрат позивача по сплаті
судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 03.10.2014.

Суддя В.Л.Котельницька