КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2014 р. Справа№ 11/5005/9749/2012

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Гончарова С.А.

Скрипки І.М.

при секретарі судового засідання Пась
М.П.

за участю представників:

від позивача: Решко С.С. за дов. №б/н від
29.03.2012.

від відповідачів: не з'явились.

розглянувши апеляційну скаргу
Комунального закладу
"Дніпропетровська стоматологічна
поліклініка №1" Дніпропетровської
обласної ради

на рішення Господарського суду міста
Києва від 26.06.2014.

у справі №11/5005/9749/2012 (головуючий суддя
Бойко Р.В., судді Літвінова М.Є., Нечай
О.В.)

за позовом Страхової компанії "HDI Garling"

до відповідача-1: Районного відділу
Державної виконавчої служби
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції

до відповідача-2: Комунального закладу
"Дніпропетровська стоматологічна
поліклініка №1" Дніпропетровської
обласної ради"

до відповідача-3: Міністерства охорони
здоров'я України

про визнання права власності та
забов'язання повернути майно

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 26.06.2014 у справі № 11/5005/9749/2012
позовні вимоги Страхової компанії "HDI
Garling" до відповідача-1: Районного
відділу Державної виконавчої служби
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції, відповідача-2:
Комунального закладу
"Дніпропетровська стоматологічна
поліклініка №1" Дніпропетровської
обласної ради", відповідача-3:
Міністерства охорони здоров'я України
про визнання права власності та
забов'язання повернути майно -
задоволено в повному обсязі.

Не погодившись з вказаним рішенням,
Комунальний заклад "Дніпропетровська
стоматологічна поліклініка № 1"
Дніпропетровської обласної ради
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення та прийняти нове судове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
місцевим господарським судом позов
задоволено з порушенням та викривленим
застосуванням норм матеріального і
процесуального права та через неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими, невідповідність
висновків, викладених у рішенні суду,
обставинам справи.

Також, апелянт не погоджується з
висновком суду про те, що підстави
виникнення права власності на спірний
автомобіль підлягають визнанню
відповідно до законодавства Німеччини,
оскільки застосування судом при
вирішенні спору Закону України «Про
міжнародне приватне право» є
безпідставним і суперечить положенням
навіть даного закону. Оскільки
реєстрація автомобіля була проведена
на території України у відповідності
до норм Українського законодавства.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Комунального закладу
"Дніпропетровська стоматологічна
поліклініка №1" Дніпропетровської
обласної ради передано на розгляд
судді Київського апеляційного
господарського суду Шапталі Є.Ю.

На підставі ст.ст. 4-6 Господарського
процесуального кодексу України, п.3.1.7.
Положення про автоматизовану систему
документообігу суду, затвердженого
рішенням Ради суддів України від 26.11.2010
№ 30, згідно п.2.2. рішення зборів суддів
Київського апеляційного
господарського суду від 03.06.2014р.,
сформовано для розгляду даної
апеляційної скарги колегію суддів у
складі: головуючий суддя Шаптала Є.Ю.,
судді Гончаров С.А., Скрипка І.М.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24.07.2014 порушено
апеляційне провадження у справі
№11/5005/9749/2012 та призначено розгляд
справи на 02.09.2014.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 02.09.2014 розгляд
справи відкладено на 17.09.2014.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 17.09.2014
продовжено строк розгляду справи за
заявою сторони та відкладено на 07.10.2014.

В судовому засіданні 07.10.2014 представник
позивача заперечив проти доводів
викладених в апеляційній скарзі з
урахуванням заперечень поданих до суду
під час провадження у справі, просив
рішення Господарського суду міста
Києва від 26.06.2014 залишити без змін а
апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання 07.10.2014 відповідачі
своїх представників не направили, про
день, час та місце проведення судового
засідання були повідомлені належним
чином, причини неявки суду не
повідомлені.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Згідно із п.3.9.2 Постанови № 18 від
26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського
суду України "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Дослідивши матеріали справи, які
містять докази повідомлення всіх
учасників судового процесу про дату,
час та місце судового засідання, з
метою дотримання процесуальних
строків вирішення спору, судова
колегія вважає можливим розглянути
справу за відсутності представників
відповідачів за наявними у справі
матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
оцінивши наявні у справі докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення місцевого
господарського суду має бути залишено
без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
18.09.2010 на території Німеччини було
викрадено автомобіль BMW 535D, кузов:
НОМЕР_1, німецький номерний знак НОМЕР_2,
2007 року випуску, сірого кольору, у його
користувача ОСОБА_2, про що було
заявлено до поліції міста Дармштадт.

По факту крадіжки спірного автомобіля
поліцією Німеччини було порушено
кримінальну справу № 520 Ja 67963/10А, а сам
автомобіль оголошено в міжнародний
розшук Інтерпол.

Матеріалами справи підтверджується, що
вказаний автомобіль було застраховано
СК "HDI Garling" на підставі договору від
09.10.2007, яка, виконуючи обов'язки
страховика, 03.12.2010 сплатила на користь
застрахованої особи грошові кошти у
розмірі 36 806,72 Євро, що підтверджується
витягом про здійснення оплати по
справі з номером завданої шкоди
№65-205-25331-101.

16.12.2010 дирекцією Служби безпеки України
в Закарпатській області було
повідомлено Поліцейський Президіум
Південного Гессену про затримання
спірного автомобіля на території
України.

20.07.2011 Ужгородським міськрайонним
судом винесено вирок у справі № 1-584/11 за
обвинуваченням ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 автомобіль BMW 535D, кузов: НОМЕР_1,
німецький номерний знак НОМЕР_2, 2007 року
випуску, сірого кольору, конфісковано в
доход держави, як предмет контрабанди.

06.09.2011 Ужгородський міськрайонний суд
видав виконавчий лист на виконання
вироку від 20.07.2011 у справі № 1-584/11, який
набрав законної сили 06.09.2011.

Державним виконавцем районного
відділу Державної виконавчої служби
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції в Закарпатській
області 13.09.2011 було відкрито виконавче
провадження ВП №28768749 з виконання
виконавчого листа від 06.09.2011 у справі
№1-584/11, а саме про конфіскацію на
користь держави, в тому числі,
автомобіля BMW 535D, кузов: НОМЕР_1.

08.02.2012 спірний автомобіль був
виставлений на аукціон, а згодом, у
зв'язку з тим, що автомобіль не було
реалізовано з прилюдних торгів, 18.04.2012
було прийнято рішення про безоплатну
передачу автомобіля ВМW 535D, кузов:
НОМЕР_1, у користування Комунальному
закладу "Дніпропетровська
стоматологічна поліклініка № 1".

Як вбачається з позовної заяви, спір
стосується вибуття спірного майна із
власності позивача.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про
міжнародне приватне право" колізійна
норма - норма, що визначає право якої
держави підлягає застосуванню до
правовідносин з іноземним елементом.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про
міжнародне приватне право" право, що
підлягає застосуванню до
приватноправових відносин з іноземним
елементом, визначається згідно з
колізійними нормами та іншими
положеннями колізійного права Закону.

Як вбачається з статті 39 Закону України
"Про міжнародне приватне право", що
виникнення та припинення права
власності визначається правом держави,
у якій відповідне майно перебувало в
момент, коли мала місце дія або інша
обставина, яка стала підставою для
виникнення або припинення права
власності та інших речових прав, якщо
інше не передбачено законом або
міжнародним договором України, а
відповідно до ст. 40 Закону право
власності та інші речові права,
відомості про які підлягають внесенню
до державних реєстрів, визначаються
правом держави, у якій це майно
зареєстровано.

Водночас, оскільки спірний автомобіль
зареєстровано в Німеччині та його
викрадення сталося на території
вказаної держави, підстави виникнення
права власності на нього підлягають
визначенню відповідно до
законодавства Німеччини.

Згідно з п. 8 параграфу 13 Загальних умов
страхування транспортних засобів
Німеччини, якщо викрадене майно
протягом одного місяця з моменту
отримання заяви на відшкодування буде
повернуто назад, то застрахований
зобов'язаний забрати його назад. Після
закінчення цього терміну, вони стають
власністю страховика.

Матеріалами справи підтверджується, що
03.12.2010 Страхова компанія "HDI Garling" на
виконання умов договору від 09.10.2007
сплатила на користь застрахованої
особи грошові кошти у розмірі 36 806,72
Євро, що підтверджується витягом про
здійснення оплати по справі з номером
завданої шкоди №65-205-25331-101.

З огляду на зазначене, а також
враховуючи, що спірний автомобіль не
був повернутий протягом місяця з
моменту отримання заяви на
відшкодування, Страховою компанією "HDI
Garling" правомірно було набуто право
власності на автомобіль BMW 535D, кузов:
НОМЕР_1, німецький номерний знак НОМЕР_2,
2007 року випуску, сірого кольору.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу
України правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Як передбачено ст. ст. 317-319 Цивільного
кодексу України визначено, що
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Як передбачено ст. 387 Цивільного
кодексу України власник має право
витребувати своє майно від особи, яка
незаконно, без відповідної правової
підстави заволоділа ним.

Згідно з ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу
України якщо майно за відплатним
договором придбане в особи, яка не мала
права його відчужувати, про що набувач
не знав і не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право витребувати
це майно від набувача лише у разі, якщо
майно:

- було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння;

- було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння;

- вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
вироком Ужгородського міськрайонного
суду від 20.07.2011 у справі №1-584/11 за
обвинуваченням ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 автомобіль BMW 535D, кузов: НОМЕР_1,
німецький номерний знак НОМЕР_2, 2007 року
випуску, сірого кольору, конфісковано в
доход держави, як предмет контрабанди.

При цьому, 18.04.2012 було прийнято рішення
про безоплатну передачу автомобіля ВМW
535D, кузов: НОМЕР_1, у користування
Комунальному закладу
"Дніпропетровська стоматологічна
поліклініка № 1".

Разом з тим, спірний транспортний засіб
був набутий Комунальним закладом
"Дніпропетровська стоматологічна
поліклініка №1" шляхом його
безоплатної передачі державним
виконавцем.

Відповідно до ч. 3 ст. 388 Цивільного
кодексу України якщо майно було набуте
безвідплатно в особи, яка не мала права
його відчужувати, власник має право
витребувати його від добросовісного
набувача у всіх випадках.

У зв'язку з тим, що Комунальний заклад
"Дніпропетровська стоматологічна
поліклініка №1" набув транспортний
засіб BMW 535D, кузов: НОМЕР_1, німецький
номерний знак НОМЕР_2, 2007 року випуску,
сірого кольору, внаслідок прийняття
рішення про безоплатну передачу від
18.04.2012, особою, яка не мала його
відчужувати (не власником), вказане
майно підлягає витребуванню на користь
власника.

Крім того, в даному випадку не йде мова
про те чи є Комунальний заклад
"Дніпропетровська стоматологічна
поліклініка №1" добросовісним
набувачем такого майна, оскільки
добросовісним набувачем майна може
бути виключно особа, яка придбала майно
за відплатним договором, в той час як
відповідачем 2 було набуте спірне майно
шляхом безоплатної його передачі, а
відтак підлягає витребуванню у всіх
випадках.

З аналогічних підстав не
застосовується в даних
правовідносинах приписи ч. 2 ст. 388
Цивільного кодексу України, які
виключають можливість витребування,
якщо воно було продане у порядку,
встановленому для виконання судових
рішень.

Судом першої інстанції та судом
апеляційної інстанції відхиляється
твердження відповідача-2 про те, що
внаслідок конфіскації спірного майна
на підставі вироку Ужгородського
міськрайонного суду від 20.07.2011 у справі
№1-584/11, право власності позивача
припинилося з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ст. 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
ратифікованого Законом України "Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
і основних свобод людини 1950 року.
Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7
та 11 до Конвенції", ніхто не може бути
позбавлений своєї власності інакше як
в інтересах суспільства і на умовах,
передбачених законом і загальними
принципами міжнародного права. Проте
попередні положення жодним чином не
обмежують право держави вводити в дію
такі закони, які вона вважає за
необхідне, щоб здійснювати контроль за
користуванням майном відповідно до
загальних інтересів або для
забезпечення сплати податків чи інших
зборів або штрафів.

Наведене положення Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод містить один з основних
принципів захисту прав людини -
непорушність права власності та
припинення його не інакше як у
визначеному законом порядку.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. статті 346
Цивільного кодексу України право
власності припиняється у разі
конфіскації.

Як слідує з ст. 354 Цивільного кодексу
України, що до особи може бути
застосовано позбавлення права
власності на майно за рішенням суду як
санкція за вчинення правопорушення
(конфіскація) у випадках, встановлених
законом. Конфісковане майно переходить
у власність держави безоплатно.

Конфіскація є примусовим вилученням
майна у власника без компенсації його
вартості, яке застосовується за
вчинення ним правопорушення в
установлених законом випадках.
Конкретні підстави для застосування
конфіскації передбачаються, зокрема,
Кримінальним кодексом за здійснення
корисливих злочинів, тяжких та
особливо тяжких злочинів, Митним
кодексом, а також Кодексом про
адміністративні правопорушення.

Як вбачається з вищевикладеного, норми
Цивільного кодексу України щодо
припинення права власності можуть бути
застосовані у разі конфіскації майна
саме у власника.

З вищенаведеного вбачається, що
спірний транспортний засіб був
викрадений на території Німеччини,
тобто вибув із володіння власника поза
його волею, а його конфіскація була
здійснена на підставі вироку
Ужгородського міськрайонного суду від
20.07.2011 у справі №1-584/11 внаслідок
вчинення громадянами ОСОБА_4 та ОСОБА_5
злочинів.

Як слідує з вищевикладеного, відсутні
підстави в розумінні приписів ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод для припинення права власності
СК "HDI Garling" внаслідок винесення вироку у
справі №1-584/11, оскільки злочини,
передбачені положеннями Кримінального
кодексу України та вказаними в такому
вироку суду, були вчинені не власником
такого майна, а іншими особами.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що право власності
Страхової компанії "HDI Garling" не
припинилося внаслідок винесення
вироку Ужгородського міськрайонного
суду від 20.07.2011 у справі №1-584/11 та
конфіскації спірного транспортного
засобу на користь держави, а тому
місцевий господарський суд прийшов до
висновку про необхідність задоволення
вимоги про зобов'язання КОМУНАЛЬНИЙ
ЗАКЛАД "Дніпропетровська
стоматологічна поліклініка №1"
повернути спірний автомобіль
Страховій компанії "HDI Garling", яка в
даному випадку є вимогою про
витребування майна з чужого
незаконного володіння.

Відповідно до ст. 13 Конституції України
держава забезпечує захист прав усіх
суб'єктів права власності і
господарювання, соціальну
спрямованість економіки. Усі суб'єкти
права власності рівні перед законом.

Як передбачено ст. 123 Господарського
процесуального кодексу України, право
іноземних юридичних осіб звертатися до
судів України за захистом своїх прав та
охоронюваних законом інтересів на
рівні з підприємствами і організаціями
України.

Відповідно до ст. 8 Конституції України
в Україні визнається і діє принцип
верховенства права. Конституційні
права та свободи є безпосередньо
діючими. Вони визначають цілі і зміст
законів та інших нормативно-правових
актів, зміст і спрямованість
діяльності органів законодавчої та
виконавчої влади, органів місцевого
самоврядування і забезпечуються
захистом правосуддя.

У зв'язку з тим, що Конституція України
має найвищу юридичну силу, а її норми є
нормами прямої дії, суд першої
інстанції та суд апеляційної інстанції
при розгляді даної справи має виходити
з положень ст. 41 Конституції про те, що
це право є непорушним і ніхто не може
бути протиправно його позбавлений.

Як встановлено ст. 392 Цивільного
кодексу України власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

У відповідності до змісту ст. 392
Цивільного кодексу України, а також
виходячи із загальних положень ст. 15
цього кодексу та ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України,
необхідною умовою для застосування
відповідного способу судового захисту
(крім наявності самого права, що
захищається) є, зокрема, факт його
порушення (невизнання або оспорювання).

Згідно з висновками Верховного Суду
України, викладених у постановах від
04.12.2012 у справі №3-55гс12 та від 11.12.2012 у
справі №3-65гс12, у випадку, якщо особа,
яка вважає себе власником майна, не
може належним чином реалізувати свої
правомочності у зв'язку з наявністю
щодо цього права сумнівів або
претензій з боку третіх осіб, то
відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу
України права такої особи підлягають
захисту шляхом пред'явлення позову про
визнання права власності на належне
цій особі майно. Разом з тим, предметом
доказування у справах за позовом про
визнання права власності, становлять
обставини, які підтверджують це право.

А саме, подання відповідного позову про
визнання права власності можливе не
лише у випадку оспорювання або
невизнання такого права іншою особою, а
і у випадку наявності претензій у
третіх осіб стосовно цього права.

Разом з тим, у відповідності з правовою
позицією Верховного Суду України, що
міститься в постанові від 18.12.2013 у
справі №6-104цс13, вимога титульного
володільця про визнання права
власності є додатковою до вимоги про
витребування майна із чужого
незаконного володіння і є такою, що
супроводжує віндикаційний позов.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про те, що
Страховою компанією "HDI Garling" правомірно
набуто право власності на спірний
транспортний засіб, а також наявність
підстав для витребування такого майна
від відповідача-2, вимога позивача про
визнання за ним права власності на
автомобіль BMW 535D, кузов: НОМЕР_1,
німецький номерний знак НОМЕР_2, 2007 року
випуску, сірого кольору, є правомірною
та обґрунтованою.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, місцевий господарський суд
дійшов вірного висновку виходячи з
наступного.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про
виконавче провадження" примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом. Відповідно до
цього Закону підлягають виконанню
державною виконавчою службою такі
виконавчі документи, зокрема, ухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних,
кримінальних справах та справах про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом.

Як встановлено ч. 1 ст. 25 Закону України
"Про виконавче провадження", що
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до вионання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Підставою для відкриття відповідачем 1
виконавчого провадження ВП №28768749 з
виконання виконавчого листа від 06.09.2011
р. у справі №1-584/11 про конфіскацію на
користь держави, в тому числі,
автомобіля BMW 535D, кузов: НОМЕР_1, був
вирок суду.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія
суддів апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що відповідач 1 діяв в
межах своїх повноважень та у його діях
відсутнє порушення, яке стало причиною
для звернення позивача з відповідним
позовом.

Також, місцевий господарський суд та
апеляційний суд не вбачає підстав для
покладення судових витрат на
відповідачів 2 та 3, оскільки їх було
залучено до участі у справі вже після
порушення провадження у справі, а
відтак вони були позбавлені можливості
вчинити дії, спрямовані на запобігання
звернення із даним позовом до суду та
вирішити спір у досудовому порядку.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно частини 2 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

З урахуванням наведеного вище, колегія
суддів апеляційної інстанції вважає,
що доводи Комунального закладу
"Дніпропетровська стоматологічна
поліклініка №1" Дніпропетровської
обласної ради, викладені в апеляційній
скарзі, не спростовують висновків
господарського суду першої інстанції,
а тому господарський суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, належним чином
дослідив наявні докази, дав їм належну
оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
рішення Господарського суду міста
Києва від 26.06.2014 у справі №11/5005/9749/2012
підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати за розгляд
апеляційної скарги у зв'язку з
відмовою в її задоволенні на підставі
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України покладаються на
апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального
закладу "Дніпропетровська
стоматологічна поліклініка №1"
Дніпропетровської обласної ради на
рішення Господарського суду міста
Києва від 26.06.2014 у справі № 11/5005/9749/2012 -
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 26.06.2014 у справі № 11/5005/9749/2012 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 11/5005/9749/2012
повернути до Господарського суду міста
Києва.

Постанова апеляційного господарського
суду набирає законної сили з дня її
прийняття.

Постанову апеляційного господарського
суду може бути оскаржено до Вищого
господарського суду України у порядку
та строки, передбачені Господарським
процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя
Є.Ю. Шаптала

Судді
С.А. Гончаров

І.М. Скрипка