ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року Справа № 43/436

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Куровського С.В. - головуючого
(доповідача), Катеринчук Л.Й., Міщенка
П.К.,за участю представників: не
з'явилися;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу кредитора ОСОБА_4

на постанову Київського
апеляційного господарського суду від
28.05.2014

та ухвалу господарського суду
міста Києва від 23.01.2014

у справі № 43/436
господарського суду міста Києва

за заявою Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі

м. Києва

до Закритого
акціонерного товариства Компанії
"Укрінсклопром"

про визнання банкрутом,

встановив:

Ухвалою господарського суду м.
Києва від 22.11.2010 за завою Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва
порушено провадження у справі про
банкрутство Закритого акціонерного
товариства Компанії "Укрінсклопром" на
підставі ст. 52 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Постановою господарського суду м.
Києва від 21.01.2011 визнано Закритого
акціонерного товариства Компанії
"Укрінсклопром" банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру, призначено
ліквідатора боржника.

Ухвалою господарського суду м.
Києва від 23.01.2014 (суддя Пасько М.В.)
затверджено звіт ліквідатора та
ліквідаційний баланс банкрута.
Ліквідовано банкрута - Закрите
акціонерне товариство Компанії
"Укрінсклопром".

Постановою Київського
апеляційного господарського суду від
28.05.2014 (колегія суддів у складі:
Доманська М.Л. - головуючий, Гарник Л.Л.,
Шипко В.В.) ухвалу господарського суду
м. Києва від 23.01.2014 залишено без змін.

В касаційній скарзі кредитор
ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду
першої інстанції від 23.01.2014 та
постанову суду апеляційної інстанції
від 28.05.2014, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції. В
обґрунтування посилається на
порушення судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, а саме ст.ст. 25, 31 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
ст.ст. 4, 43 ГПК України.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши наявні матеріали справи,
проаналізувавши застосування судами
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Ст. 4-1 ГПК України господарські суди
розглядають справи про банкрутство у
порядку провадження, передбаченому цим
Кодексом, з урахуванням особливостей,
встановлених Законом України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(далі Закон).

Згідно зі ст.ст. 4, 43 ГПК України
судове рішення є законним та
обґрунтованим лише у випадку
всебічного повного та об'єктивного
розгляду в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності у
відповідності з нормами матеріального
та процесуального права.

Згідно з ч. 6 ст. 3-1 Закону при
реалізації своїх прав та обов'язків
арбітражний керуючий зобов'язаний
діяти сумлінно та розумно з
урахуванням інтересів боржника та його
кредиторів.

В ст. 25 Закону закріплено, що з дня свого
призначення ліквідатор виконує
повноваження керівника боржника
банкрута, аналізує фінансове становище
банкрута, очолює ліквідаційну комісію
та формує ліквідаційну масу, здійснює
інвентаризацію та оцінку майна
банкрута згідно з законодавством,
вживає заходів спрямованих на пошук,
виявлення та повернення майна
банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

За приписами частин 1, 2, 6 статті 30
Закону після проведення
інвентаризації та оцінки майна
банкрута ліквідатор розпочинає продаж
майна банкрута на відкритих торгах.
Порядок продажу майна банкрута, склад,
умови та строки придбання майна
погоджуються з комітетом кредиторів.

Відтак, обов'язком ліквідатора є
належне виконанням ним усіх
повноважень в ході ліквідаційної
процедури, зокрема, встановлення майна
та майнових прав (обтяжень) боржника,
його потенційних кредиторів шляхом
надіслання запитів до державних
реєстрів майнових прав та обтяжень
(заборон відчуження), надіслання
повідомлень до державних органів, які
контролюють сплату
загальнообов'язкових податків та
зборів, витребування в органах
державної виконавчої служби
виконавчих проваджень, порушених
кредиторами боржника та повідомлення
зазначених кредиторів про перебування
боржника в ліквідаційній процедурі та
права кредиторів подати свої грошові
вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону після
завершення всіх розрахунків з
кредиторами ліквідатор подає до
господарського суду звіт та
ліквідаційний баланс, до якого
додаються: показники виявленої
ліквідаційної маси (дані її
інвентаризації); відомості про
реалізацію об'єктів ліквідаційної маси
з посиланням на укладені договори
купівлі-продажу та акти
приймання-передачі майна; реєстр вимог
кредиторів з даними про розміри
погашених вимог кредиторів; документи,
які підтверджують погашення вимог
кредиторів.

Господарський суд після
заслуховування звіту ліквідатора та
думки членів комітету кредиторів або
окремих кредиторів виносить ухвалу про
затвердження звіту ліквідатора та
ліквідаційного балансу.

Отже, законодавцем передбачено подання
за наслідком проведеної ліквідаційної
процедури повного звіту ліквідатора
про всі дії, вчинені ліквідатором (або
декількома ліквідаторами) в ході
процедури ліквідації та перелік
додатків до звіту ліквідатора, які
подаються суду разом із зазначеним
звітом та є предметом дослідження в
судовому засіданні за підсумками всієї
ліквідаційної процедури, яке
проводиться за участю кредиторів
(комітету кредиторів).

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою господарського суду м.
Києва від 21.01.2011 визнано ЗАТ Компанію
"Укрінсклопром" банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру, призначено
ліквідатора боржника, зобов'язано
ліквідатора провести ліквідаційну
процедуру та надати суду звіт та
ліквідаційний баланс банкрута.

Матеріалами справи
підтверджується подання ліквідатором
21.01.2014 звіту та ліквідаційного балансу
банкрута.

Ухвалою від 23.01.2014 звіт та
ліквідаційний баланс боржника
затверджено. Затверджуючи
ліквідаційний баланс господарський
суд першої інстанції виходив з того, що
майнових активів,
фінансово-бухгалтерської документації
та рухомого і нерухомого майна
боржника не виявлено, кошти на рахунках
боржника відсутні, а тому подальше
провадження процедури ліквідації
недоцільне.

Апеляційний господарський суд
залишивши в силі ухвалу сулу першої
інстанції, вказав, що судом першої
інстанції в процесі розгляду звіту
ліквідатора та ліквідаційного балансу
банкрута встановлено, що ліквідатором
у встановленому Законом порядку
здійснені усі вичерпні заходи
ліквідаційної процедури, доведено
необхідність його ліквідації.

Колегія суддів Вищого господарського
суд України не може погодитися з
висновками судів попередніх інстанцій,
оскільки дії ліквідатора у даній
справі полягали лише в направленні
запитів щодо майна боржника до
відповідних державних органів, у
зв'язку з чим колегія суддів вважає
неналежним здійснення ліквідатором
фактичних дій щодо ліквідаційної
процедури.

З наявних у матеріалах справи
ксерокопій 1 та 26 аркушів Статуту та 1, 6 -
17 аркушів Установчого договору
боржника вбачається, що ЗАТ Компанії
"Укрінсклопром" утворене шляхом
об'єднання грошових і майнових внесків
інтелектуального потенціалу та за
взаємною згодою засновників, перелік
яких визначено в Установчому договорі.
Товариство є правонаступником
Державного інституту по проектуванню
підприємств скляної промисловості
"Підендіпроскло" в частині укладених
договорів на виконання
проектно-вишукувальних робіт та
ліцензій (дозволів, сертифікатів)
виданих Державному інституту по
проектуванню підприємств скляної
промисловості "Підендіпроскло".
Засновниками є 115 фізичних та юридичних
осіб (а.с. 50- 59 т.1).

Крім того, згідно даних витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
станом на 14.09.2010 відкрито філію ЗАТ
компанія "Укрінсклопром"
"Житлопромпроект" (а.с. 11-12 т.1).

При цьому, повні тексти установчих
документів боржника в матеріалах
справи відсутні, судами не
досліджувались, що унеможливило
об'єктивну оцінку дійсних обставин
справи щодо статутного фонду боржника
з урахуванням його статусу - ЗАТ.

Ліквідатором не з'ясовувались
обставини про майнові внески
інтелектуального потенціалу
засновників ЗАТ, наявність
(відсутність) укладених договорів на
виконання проектно-вишукувальних
робіт та ліцензій (дозволів,
сертифікатів), питання щодо наявності
майна філії боржника; засновники, які
володіють акціями Товариства, про його
банкрутство не повідомлялись.

Не надано належну оцінку та не
досліджена податкова звітність
боржника, не долучені до справи та не
досліджені звіти за періоди, що
передували обставинам порушення
справи про банкрутство.

Колегія суддів наголошує, що в
ліквідаційній процедурі ліквідатор
повинен не обмежуватись лише
направленням запитів, а вживати й інших
заходів щодо пошуку майна, що
знаходиться у третіх осіб, виявлення та
визнання недійсними угод з відповідною
оцінкою договірної роботи, що
передувала обставинам, які слугували
підставою для звернення ініціюючого
кредитора - ДПІ у Шевченківському
районі м.Києва із заявою про порушення
справи про банкрутство саме за ст. 52
Закону. Тобто, завданням ліквідатора є
дійсний та належний пошук майна та
майнових активів банкрута, а не лише
констатація факту їх відсутності.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що ухвала суду першої інстанції
за результатами розгляду звіту
ліквідатора, ліквідаційного балансу та
припинення провадження у справі, та
постанова суду апеляційної інстанції
про залишення без змін ухвали суду
першої інстанції, в порушення норм
ст.ст. 86 ГПК України, ч. 1 ст. 32 Закону про
банкрутство, є передчасними та не
відповідають вимогам закону у зв'язку з
відсутністю аналізу повноти дій
ліквідатора в ході ліквідаційної
процедури, належної оцінки поданих
звіту та ліквідаційного балансу
Боржника та його невідповідності
завданням процедури банкрутства, мета
яка передбачає задоволення вимог
кредиторів. З огляду на це, мета
здійснення процедур банкрутства в
даному випадку не досягнута, так як ні
одна з кредиторських вимог, зокрема
ініціюючого кредитора - ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва на суму
509,99 грн. та фізичної особи ОСОБА_4 на
суму 50960,12 грн. - не задоволені.

Крім того, судами обох інстанцій у
справі не була надана правова оцінка та
не перевірена підставність порушення
справи та визнання банкрутом ЗАТ
Компанія "Укрінсклопром" саме в порядку
норм ст. 52 Закону про банкрутство.

За приписами Закону про банкрутство
необхідною передумовою для порушення
справи про банкрутство як за загальною,
так і за спрощеною процедурою (зокрема,
процедурою банкрутства відсутнього
боржника) є встановлення
неплатоспроможності боржника.

Згідно зі ст. 1 Закону
неплатоспроможність - неспроможність
суб'єкта підприємницької діяльності
виконати після настання встановленого
строку їх сплати грошові зобов'язання
перед кредиторами не інакше як через
відновлення платоспроможності.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 6 Закону, яка
регулює загальні, основні підстави для
порушення справи про банкрутство,
справа про банкрутство порушується
господарським судом, якщо безспірні
вимоги кредитора (кредиторів) до
боржника сукупно складають не менше
трьохсот мінімальних розмірів
заробітної плати, які не були
задоволені боржником протягом трьох
місяців після встановленого для їх
погашення строку, якщо інше не
передбачено цим Законом.

Положеннями ст. 1 Закону встановлено, що
безспірними вимогами кредиторів
являються вимоги кредиторів, визнані
боржником, інші вимоги кредиторів,
підтверджені виконавчими документами
чи розрахунковими документами, за
якими відповідно до законодавства
здійснюється списання коштів з
рахунків боржника.

Враховуючи те, що списання коштів з
рахунків боржника в безспірному
порядку здійснюється державною
виконавчою службою, то порушення
справи про банкрутство можливе лише
після відкриття виконавчого
провадження.

Таким чином, без порушеного щодо
боржника виконавчого провадження
відсутні ознаки його
неплатоспроможності.

Як вбачається з матеріалів справи, в
якості доказів безспірності вимог
ініціюючий кредитор - Державна
податкова інспекція у Шевченківському
районі м. Києва
посилається на наявність податкового
боргу у сумі 509,99 грн., що
підтверджується повідомленнями
рішеннями № від 11.01.2010 та №
від 05.09.2008.

Проте, доказів безспірності грошових
вимог до боржника щодо заборгованості
зі сплати податкової заборгованості
(рішення суду, судовий наказ, постанова
державної виконавчої служби про
відкриття виконавчого провадження
тощо), що відповідно до норм Закону про
банкрутство є необхідною умовою для
порушення провадження у справі про
банкрутство до заяви ініціюючого
кредитора не надано.

Колегія суддів наголошує, що на момент
подачі заяви про порушення провадження
у справі про банкрутство повинні бути
надані документи, які підтверджують
наявність ознак неплатоспроможності
боржника, встановлених ч. 3 ст.6 Закону
про банкрутство. Інакше таке
банкрутство має ознаки фіктивного,
тобто ініційованого з метою
невиконання зобов'язань.

Вищенаведені обставини
залишилися без відповідного
реагування з боку ліквідатора під час
здійснення процедур у ліквідації
даного підприємства та залишені поза
увагою судами під час дослідження
обставин про порушення справи про
банкрутство та ліквідацію ЗАТ Компанія
"Укрінсклопром".

Виходячи з вищенаведеного, колегія
суддів Вищого господарського суду
України вважає, що суди першої та
апеляційної інстанцій в порушення
вказаних норм Закону про банкрутство
та ст.ст. 32-34 ГПК України, при неповному
з'ясуванні обставин обґрунтованості
порушення справи про банкрутство ЗАТ
Компанія "Укрінсклопром", визнання
його банкрутом як відсутнього боржника
та відкриття ліквідаційної процедури,
дійшов до необґрунтованого висновку
про наявність підстав для затвердження
звіту ліквідатора та ліквідаційного
балансу банкрута, ліквідацію юридичну
особу - ЗАТ Компанія "Укрінсклопром".

Допущені порушення норм
процесуального права, що призвели до
неповного з'ясування обставин справи,
не можуть бути усунуті судом
касаційної інстанції в силу вимог ст.
111-7 ГПК України, відповідно до якої
касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

У зв'язку із вищевикладеним
оскаржувана постанова суду
апеляційної інстанції та ухвала суду
першої інстанції підлягають
скасуванню як незаконні та прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, невірним
застосуванням норм Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
та неповним з'ясуванням обставин
справи. Тому справа підлягає передачі
на новий розгляд до суду першої
інстанції в іншому складі суду.

Під час нового розгляду справи, суду
слід врахувати вище викладене, більш
повно та всебічно перевірити дійсні
обставини справи, перевірити
підставність порушення справи про
банкрутство. При наявності підстав
передбачених законом, достатніх для
порушення справи, вжити дієвих заходів
до розшуку майна та всіх майнових
активів боржника з урахуванням його
організаційного статусу - ЗАТ, при
необхідності із залученням
правоохоронних органів для перевірки
фіктивного банкрутства чи доведення до
банкрутства, дати належну оцінку
зібраним по справі доказам, і в
залежності від встановленого та вимог
закону постановити законне та
обґрунтоване рішення у справі.

Відповідно до ст. 111-12 ГПК України
вказівки, що містяться у постанові
касаційної інстанції, є обов'язковими
для суду першої інстанції під час
нового розгляду справи.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11112 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу кредитора ОСОБА_4
задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 28.05.2014 та
ухвалу господарського суду міста Києва
від 23.01.2014 по справі № 43/436 скасувати,
справу передати на новий розгляд до
господарського суду м. Києва в іншому
складі суду.

Головуючий
Куровський С.В.

Судді
Катеринчук Л.Й.

Міщенко П.К.