ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.10.14р. Справа № 904/5283/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ОМС-Україна",
м.Кривий Ріг

до Публічного акціонерного товариства
"Дніпровський металургійний комбінат
ім. Ф.Дзержинського",
м.Дніпродзержинськ

про стягнення 1 388 762,45 грн.

та

за зустрічним позовом Публічного
акціонерного товариства "Дніпровський
металургійний комбінат ім.
Ф.Дзержинського", м. Дніпродзержинськ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ОМС-Україна", м.
Кривий Ріг

про стягнення неустойки у розмірі 1 414
449,30 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Завалєй
Я.О.

Представники:

від позивача за первісним позовом:
Пивовар В.В., представник за
довіреністю № б/н від 06.07.14р.

від відповідача за первісним позовом:
Бразалук Л.В., представник за
довіреністю № 10 від 14.01.14р.

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою господарського суду від 18.07.14р.
порушено провадження у справі №904/5283/14
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ОМС-Україна"
(далі-позивач за первісним позовом) до
Публічного акціонерного товариства
"Дніпровський металургійний комбінат
ім.Ф.Дзержинського" (далі-відповідач за
первісним позовом) про стягнення 1 388
762,45 грн. Справу призначено до розгляду
на 14.08.14р.

Ухвалою господарського суду від 14.08.14р.
відкладено розгляд справи на 09.09.14р.

19.08.14р. до суду від Публічного
акціонерного товариства "Дніпровський
металургійний комбінат ім.
Ф.Дзержинського" (далі-позивач за
зустрічним позовом) надійшла зустрічна
позовна заява до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"ОМС-Україна" (далі-відповідач за
зустрічним позовом) про стягнення
неустойки у розмірі 1 414 449,30 грн.

Ухвалою господарського суду від 19.09.14р.
прийнято зустрічну позовну заяву до
спільного розгляду з первісним
позовом, призначено зустрічну позовну
заяву до спільного розгляду з
первісним позовом на 09.09.14р.

26.08.14р. від позивача за зустрічним
позовом надійшло власне письмове
підтвердження того, що у провадженні
господарських судів України або іншого
органу, який в межах своєї компетенції
вирішує спір, немає справи зі спору між
тими ж сторонами, про той же предмет і з
тих же підстав та немає рішення цих
органів з такого спору.

08.09.14р. до суду від відповідача за
первісним позовом надійшов відзив на
позову заяву.

09.09.14р. до суду від позивача за
первісним позовом надійшли: заява про
збільшення розміру позовних вимог,
відповідно до якої останній просить
стягнути з відповідача за первісним
позовом 1439255,50 грн.; повідомлення про
день, час та місце розгляду справи;
власне письмове підтвердження того, що
у провадженні господарських судів
України або іншого органу, який в межах
своєї компетенції вирішує спір, немає
справи зі спору між тими ж сторонами,
про той же предмет і з тих же підстав та
немає рішення цих органів з такого
спору; заперечення за зустрічну
позовну заяву.

Ухвалою господарського суду від 09.09.14р.
продовжено строк розгляду справи до
03.10.14р. включно та відкладено розгляд
справи на 01.10.14р.

30.09.14р. до суду від відповідача за
первісним позовом надійшов відзив на
заяву про збільшення розміру позовних
вимог та пояснення по справі з питання
зарахування зустрічних однорідних
вимог. Крім того, до суду до суду від
позивача за зустрічним позовом
надійшов відзив на заперечення
відповідача на зустрічну позовну
заяву.

01.10.14р. до суду від позивача за
первісним позовом надійшли
заперечення до відзиву на позовну
заяву.

01.10.14р. у судовому засіданні оголошено
перерву до 03.10.14р.

03.10.14р. повноважний представник
позивача за первісним позовом у
судовому засіданні заяву про
збільшення розміру позовних вимог
підтримав та просив суд задовольнити
її у повному обсязі, а за зустрічним
позовом відмовити.

В свою чергу, повноважний представник
позивача за зустрічним позовом
заявлені позовні вимоги підтримав та
просив суд задовольнити їх у повному
обсязі, а за первісним позовом
задовольнити частково, в межах суми 256
979,07 грн.

У судовому засіданні 03.10.14р. оголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення, згідно зі ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи, подані
документи, заслухавши пояснення
повноважних представників сторін,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

За первісним позовом.

22.05.12р. між позивачем та відповідачем
укладено договір № 12-0978-02 про надання
послуг з харчування та організації
харчування (далі - Договір).

Згідно додаткової угоди № 1 від 22.05.12р.
та Додаткової угоди № 2 до
вищезазначеного Договору позивач
додатково взяв на себе обов'язок з
організації харчування в ДОК
"Дзержинець" та організації видачі
молока працівникам відповідача
відповідно до умов Договору.

Позивач зазначає про те, що на
виконання умов Договору, останній
взяті на себе зобов'язання виконав у
повному обсязі, що підтверджується
актами про надання послуг:

- № 80 від 30.04.14р. на суму 174,42 грн.,

- № 83 від 30.04.14р. на суму 4 462,50 грн.,

- № 83 від 30.04.14р. на суму 2 705,39 грн.,

- № 90 від 30.04.14р. на суму 1 488 894,00 грн.,

- № 98 від 08.05.14р. на суму 9584,20 грн.,

- № 100 від 21.05.14р. на суму 71 064,00 грн.,

- № 101 від 21.05.14р. на суму 71,82 грн.,

- № 102 від 21.05.14р. на суму 2 864,24 грн.,

- № 103 від 21.05.14р. на суму 16 628,70 грн.,

- № 104 від 21.05.14р. на суму 1 008 605,62 грн.,

які були підписані повноважними
представниками обох сторін договору
без будь-яких зауважень.

Як стверджує позивач, відповідач
свої зобов'язання по Договору щодо
оплати наданих послуг належним чином
не виконав, у зв'язку з чим з метою
досудового врегулювання спору
позивачем було направлено на адресу
відповідача претензію № 199 від 23.06.14р. з
вимогою погасити існуючу
заборгованість по Договору перед
позивачем. Проте вимоги позивача були
залишені без відповіді і задоволення, у
зв'язку з чим позивач був змушений
звернутися з позовом до суду.

Враховуючи вищезазначене,
позивач зазначає про те, що відповідач
має заборгованість за надані послуги у
розмірі 1 321 988,99 грн.

За неналежне виконання
відповідачем своїх обов'язків по
Договору, позивачем на підставі п. 4.2.
була нарахована пеня у розмірі 69 875,08
грн.

Крім того, відповідно до ч. 2
ст. 625 ЦК України позивачем були
нараховані інфляційні втрати у розмірі
36 358,52 грн. та 3% річних у розмірі 11 032,91
грн.

Таким чином, позивач просить
стягнути з відповідача заборгованість
за надані послуги у розмірі 1 321 988,99 грн.,
пеню у розмірі 69 875,08 грн., інфляційні
втрати у розмірі 36 358,52 грн., 3% річних у
розмірі 11 032,91 грн., а всього 1 439 255,50 грн.

Відповідач заявлені позовні
вимоги визнав частково, а саме в межах
суми 256 979,07 грн., з них: 240 019,37 грн. -
заборгованість за надані послуги, 3 475,57
грн. - пеня, 12 935,31 грн. - інфляційні
втрати, 548,82 грн. - 3% річних. Визнаючи
позовні вимоги частково відповідач
виходив з наступного.

Як зазначає відповідач,
станом на 01.08.14р. у бухгалтерському
обліку останнього відображалась
кредиторська заборгованість перед
позивачем у сумі 1 321 988,99 грн. за
вищезазначеним Договором, а саме:

- за рахунком № 90 від 30.04.14р.
(Акт про надання послуг № 80 від 30.04.14р.)
на суму 174,42грн.;

- за рахунком № 98 від 18.04.14р.
(Акт про надання послуг № 83 від 18.04.14р.)
на суму 4462,50 грн.;

- за рахунком № 102 від 30.04.14р.
(Акт про надання послуг № 90 від 30.04.14р.)
на суму 288894,00 грн. (залишок);

- за рахунком № 112 від 08.05.14р.
(Акт про надання послуг № 98 від 08.05.14р.)
на суму 9584,20 грн.;

- за рахунком № 15 від 21.05.14р.
(Акт про надання послуг № 101 від 21.05.14 р.)
на суму 71,82грн.;

- за рахунком № 118 від 21.05.14р.
(Акт про надання послуг № 104 від 21.05.14р.)
на суму 1008605,62 грн.;

- за рахунком № 114 від 21.05.14р.
(Акт про надання послуг № 100 від 21.05.14р.)
на суму 10196,43 грн. (залишок).

Відповідач звертає увагу
суду на те, що за наявності зустрічних
грошових вимог, строк виконання яких
настав, з боку відповідача до позивача
в сумі 1 081 969,62 грн., дійсність яких
підтверджується відповідними актами
та рахунками, 27.08.14р. відповідач
здійснив зарахування зустрічних
однорідних вимог в межах суми 1 081 969,62
грн. шляхом подання заяви про
зарахування зустрічних однорідних
вимог за вих. № 06/1144 від 27.08.14р.

Заява про зарахування
зустрічних однорідних вимог за вих. №
06/1144 від 27.08.14р. відповідачем була 28.08.14р.
надіслана позивачу поштою цінним
листом з описом вкладень, а також
вручена директору Товариства Рейда І.Б.
29.08.14р., про що свідчать відповідно: опис
вкладень до цінного листа та
фіскальний чек відділення поштового
зв'язку; запис про отримання, вчинений
на другому примірнику заяви про
зарахування зустрічних однорідних
вимог.

Як зазначає відповідач, у
результаті зарахування зустрічних
однорідних вимог згідно заяви про
зарахування зустрічних однорідних
вимог за вих. № 06/1144 від 27.08.2014 р. було
припинено:

- зобов'язання відповідача,
яке виникло з договору № 12-0978-02 від
22.05.12р. щодо сплати вартості отриманих
послуг за Актами про надання послуг № 80
від 30.04.14р., № 83 від 18.04.14р., №90 від 30.04.14р.
(залишок), № 98 від 08.05.14р., № 101 від 21.05.14р.,
№ 104 від 21.05.14р. (частково), № 100 від
21.05.14р. (залишок), згідно рахунків
відповідно: № 90 від 30.04.14р., № 98 від
18.04.14р., № 102 від 30.04.14р. (залишок), № 112 від
08.05.14р., № 15 від 21.05.14р., № 114 від 21.05.14 р.
(залишок), № 118 від 21.05.14 р. (частково, в
сумі 768 586,25 грн.);

- зобов'язання позивача, які
виникли з договорів про надання послуг
№ 12-0977-01 від 22.05.12р., № 12-1907-01 від 06.12.12р.,
№ 12-1234-01 від 04.07.12р., № 12-1330-01 від 19.07.12р.
щодо сплати вартості отриманих послуг;
зобов'язання позивача щодо сплати
штрафних санкцій за порушення
пропускного та внутрішньооб'єктового
режиму працівниками Товариства, яке
виникло з договору № 13-1755-01 від 11.09.13 р.;
зобов'язання позивача щодо сплати у
строк до 10.04.14р. збитків, заподіяних
відповідачу перевищенням ліміту
споживання електричної енергії, у
зв'язку з визнанням претензійних вимог
«ДМКЦ», заявлених у претензії за вих. №
01/ВН-252 від 19.03.14 р.

Враховуючи, як зазначає
відповідач, наявність у сторін
зустрічних однорідних вимог, строк
виконання яких настав, відсутність
умов, за яких зарахування зустрічних
вимог не допускається та встановлену
законом можливість зарахування
зустрічних вимог за заявою однієї із
сторін, слід вважати, що зарахування
зустрічних однорідних вимог за заявою
за вих. № 06/1144 від 27.08.14р. відповідає
вимогам закону, а тому зобов'язання
відповідача, яке виникло по договору №
12-0978-02 від 22.05.12р. щодо сплати на користь
позивача 1 081 969,62 грн. основного боргу, є
припиненим.

Таким чином, як вважає
відповідач, у частині позовних вимог
про стягнення суми основного боргу
позов підлягає задоволенню в межах
суми 240 019,37 грн. (1321988,99 - 1081969,62 = 240019,37).

Щодо розрахунку пені,
відповідач зазначає наступне.

Посилаючись на п. 3.4, п. 3.5
Договору та п. 4 Додаткової угоди № 1 до
Договору відповідач вважає, що для
обчислення строку платежу за фактично
отримані послуги підлягає
встановленню певна календарна дата
надання «Виконавцем» «Замовнику»
рахунку, податкової накладної та
підписаного сторонами Акту про надання
послуг, і саме з дати надання
«Замовнику» цих документів
проводиться відлік відповідно
14-тиденного або 60-тиденного строку для
здійснення платежу.

Відповідач зазначає про те,
що як вбачається з розрахунку пені,
який доданий до позовної заяви,
позивач, судячи з усього, проводив
відлік строку для здійснення платежу з
моменту складення Актів про надання
послуг, що не відповідає умовам
Договору та Додаткової угоди № 1 до
цього Договору. У зв'язку з цим
зазначені позивачем у розрахунку пені
дати виникнення прострочення є
неправильними, а також є неправильною
кількість днів прострочення. Як
наслідок - розмір пені, що пред'явлений
до стягнення, є завищеним. Згідно
розрахунків відповідача, пеня за
порушення строків здійснення платежів
складає 3 475,57 грн. При здійсненні
контррозрахунку пені відповідач
керувався наступним.

- Дати надання «Замовнику»
рахунків, Актів про надання послуг та
податкових накладних, які зазначено у
вихідних даних для розрахунку,
визначено за датами акцепту рахунків
та Актів про надання послуг, які
вчинено працівником відповідача на
зворотному боці цих документів, згідно
узвичаєної процедури документообігу
на підприємстві відповідача, оскільки
відсутні інші документальні свідчення
про календарні дати отримання
відповідачем означених документів.

- Строки платежу, які
зазначено у вихідних даних для
розрахунку, відповідач визначив на
підставі пункту 3.5 Договору:

1) за рахунком № 90 від 30.04.14р.
(Акт про надання послуг № 80 від
30.04.14р.)-19.05.14 р.;

2) за рахунком № 98 від 18.04.14р.
(Акт про надання послуг № 83 від 30.04.14р.)-
05.05.14 р.;

3) за рахунком № 102 від 30.04.14р.
(Акт про надання послуг № 90 від 30.04.14р.) -
20.05.14р.;

4) за рахунком № 112 від 08.05.14р.
(Акт про надання послуг № 98 від 08.05.14р.) -
06.06.14р.;

5) за рахунком № 15 від 21.05.14р.
(Акт про надання послуг № 101 від 21.05.14р.) -
06.06.14р.;

6) за рахунком № 118 від 21.05.14р.
(Акт про надання послуг № 104 від 21.05.14р.)
-18.06.14р.

Окрім цього, відповідач
заявляє про відсутність підстав для
нарахування пені за прострочення
оплати рахунку № 114 від 21.05.14р. (Акт № 100
від 21.05.14 р.), виходячи з наступних
міркувань.

Актом № 100 від 21.05.14р.
підтверджується факт надання
«Виконавцем» «Замовнику» у квітні 2014 р.
послуг з організації харчування осіб,
які перебували в
санаторії-профілакторії «Замовника»
на підставі путівок. За умовами п. 4
Додаткової угоди № 1 до Договору
сплатити грошові кошти за цю послугу
відповідач повинен був не пізніше 60-ти
календарних днів від дня надання йому
рахунку №114 від 21.05.14р., Акту № 100 від
21.05.14р., податкової накладної. Відмітка
про акцепт, що вчинена на зворотному
боці Акту № 100 від 21.05.14р., свідчить про
отримання відповідачем пакету
необхідних документів 26.05.14р. Виходячи
з означеної дати, строк платежу за
послуги з організації харчування осіб,
які перебували в
санаторії-профілакторії «Замовника» у
квітні 2014 р., згідно рахунку № 114 від
21.05.14р., настав 25.07.14р. Таким чином,
станом на дату пред'явлення цього
позову строк платежу за рахунком № 114
від 21.05.14р. (Акт № 100 від 21.05.14р.) ще не
настав і, відповідно, у позивача ще не
виникло право на стягнення пені.

Відносно розрахунку 3%
річних, відповідач зазначає наступне.

Як вбачається з розрахунку 3%
річних, який доданий до позовної заяви,
позивач, судячи з усього, проводив
відлік строку для здійснення платежу з
моменту складення Актів про надання
послуг, що не відповідає умовам
Договору та Додаткової угоди № 1 до
цього Договору. У зв'язку з цим, як
вважає відповідач, зазначені позивачем
у розрахунку 3% річних дати виникнення
прострочення є неправильними, а також є
неправильною кількість днів
прострочення. Як наслідок - розмір 3 %
річних, що пред'явлений до стягнення, є
завищеним. Згідно розрахунків
відповідача 3% річних за порушення
строків здійснення платежів складає
548,82 грн. Також з підстав, що зазначені
вище, відсутні підстави для
нарахування 3% річних за прострочення
оплати рахунку № 114 від 21.05.14 р. (Акт № 100
від 21.05.14 р.).

Щодо розрахунку інфляційних
втрат, відповідач зазначає наступне.

У п. 3 Постанову Пленуму
Вищого господарського суду України №14
від 17.12.13р. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» висловлена
наступна правова позиція:

«Інфляційні нарахування на
суму боргу, сплата яких передбачена
частиною другою статті 625 ЦК України, не
є штрафною санкцією, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення в їх сплаті. Зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання». (пункт 3.1 Постанови).

Розмір боргу з урахуванням
індексу інфляції визначається,
виходячи з суми боргу, що існувала на
останній день місяця, в якому платіж
мав бути здійснений, помноженої на
індекс інфляції, визначений Державною
службою статистики України, за період
прострочення, починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція) (абзац 3
пункту 3.2 Постанови).

Відповідач зазначає про те,
що як вбачається з розрахунку позивача,
інфляційні втрати обчислені ним із
застосуванням індексу інфляції, який
визначено для травня 2014 р., що не
відповідає правовій позиції Вищого
господарського суду з питань стягнення
інфляційних нарахувань на суму боргу. З
урахуванням вищезазначеної Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
відповідачем здійснено
контррозрахунок інфляційних
нарахувань на суму боргу, згідно якого
інфляційні втрати складають 12 935,31 грн.
При здійсненні контррозрахунку
інфляційних нарахувань на суму боргу у
зв'язку з простроченням оплати
рахунків № 90 від 30.04.14р. (Акт № 80 від
30.04.14р.), № 98 від 18.04.14р. (Акт № 83 від
18.04.14р.), № 102 від 30.04.14р. (Акт № 90 від
30.04.14р.) відповідач враховував дати,
коли повинні були бути здійснені
платежі на підставі цих рахунків та
Актів, визначивши заборгованість
станом на 31.05.14р. (останній день місяця,
в якому платежі мали бути здійснені) та
використовуючи індекс інфляції за
червень 2014 р. (місяць, що є наступним за
місяцем, у якому мали бути здійснені
платежі). Підстав для здійснення
інфляційних нарахувань на суми боргу,
що виник у зв'язку з простроченням
оплати рахунків № 112 від 08.05.14р. (Акт № 98
від 08.05.14р.), №15 від 21.05.14р. (Акт № 101 від
21.05.1 р.), № 118 від 21.05.14р. (Акт № 104 від 21.05.14
р.) не має, оскільки строки платежу за
цими рахунками та Актами настали в
червні 2014 р., а в такому випадку повинна
визначатись сума заборгованості
станом на 30.06.14р. і повинен
застосовуватись індекс інфляції за
липень 2014 р. Однак, вимог про стягнення
інфляційних нарахувань на суму боргу,
яка утворилась станом на 30.06.14 р.,
позивач не заявляв. Що стосується
питання здійснення відповідачем
платежу за рахунком № 114 від 21.05.14р. (Акт
№ 100 від 21.05.14р.), то вище вже
зазначалось, що строк платежу згідно
цього Акту та рахунку настав 25.07.14р.
Тобто, станом на дату пред'явлення
цього позову у відповідача ще не
виникло право на стягнення інфляційних
нарахувань на суму боргу за цим
рахунком.

Дослідивши наявні матеріали
справи, заслухавши пояснення
повноважних представників сторін,
оцінивши надані докази в їх сукупності,
суд дійшов до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню
частково, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарювання відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору (ст.
174 Господарського кодексу України).

Згідно з п. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання.

Зобов'язання є правовідношенням, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку(ч.1 ст.509 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог-відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

У ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України
зазначено про те, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи вищезазначені норми
чинного законодавства України, умов
Договору та обставини справи,
господарський суд вважає, що вимоги
позивача в частині стягнення
заборгованості за надані послуги
підлягають задоволенню у розмірі 240 019,37
грн., оскільки вони є обґрунтованими,
доведеними та визнаними відповідачем.

Провадження у справі в частині
стягнення заборгованості за надані
послуги у розмірі 1081969,62 грн. підлягає
припиненню, виходячи з наступних
підстав.

Частиною 1 статті 220 та частиною 3 статті
203 Господарського кодексу України
передбачено припинення господарського
зобов'язання, зокрема, зарахуванням
зустрічної однорідної вимоги, строк
якої настав, або строк якої не
визначений чи визначений моментом
витребування. Для зарахування
достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні правові підстави щодо
зарахування зустрічних однорідних
вимог містить частина 1 ст. 601
Цивільного кодексу України.

Господарським судом встановлена
заборгованість відповідача перед
позивачем у розмірі 1321988,99 грн. за
вищезазначеним Договором.

Одночасно господарським судом
встановлено, що відповідач 27.08.14р.
здійснив зарахування зустрічних
однорідних вимог в межах зазначеної
суми шляхом подання заяви про
зарахування зустрічних однорідних
вимог за вих. № 06/1144 від 27.08.14р.

Господарський суд встановив, що
зобов'язання сторін є грошовими та
дійшов до висновку про їх однорідність
за матеріальним змістом.

Відповідно до ст. 602 Цивільного кодексу
України не допускається зарахування
зустрічних вимог, зокрема: про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю, про стягнення аліментів,
щодо довічного утримання (догляду), у
разі спливу позовної давності, в інших
випадках встановлених договором або
законом.

Таким чином, господарський суд дійшов
до обґрунтованого висновку про
можливість зарахування зустрічних
однорідних вимог при наявності умов,
встановлених ст. 601 ЦК України та
відсутності обставин, встановлених ст.
602 ЦК України за яких зарахування
зустрічних вимог не допускається.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського
кодексу України визначено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір не
передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання грошових
зобов'язань, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст.
232 Господарського кодексу України).

На підставі п. 4.2. Договору
позивачем була нарахована пеня у
розмірі 69 875,08 грн., розрахунок якої
судом перевірений та визнаний таким, що
зроблений невірно, оскільки позивачем
при нарахування пені не було враховано
п. 3.5. Договору та п. 4 Додаткової угоди №
1 до Договору відповідно до яких,
відповідач проводить оплату фактично
наданих послуг за місяць на підставі
виставленого позивачем рахунку,
податкової накладної та підписаного
сторонами Ату про надання послуг, не
пізніше 14 календарних днів (п. 3.5.
Договору), 60 календарних днів (п. 4
Додаткової угоди № 1 до Договору) з дня
надання зазначених документів.

Після перерахунку проведеного
господарським судом в "ЛІГА:ЗАКОН"
відповідно до вимог чинного
законодавства України та умов п. 3.5, п. 4.2
Договору та п. 4 Додаткової угоди № 1 до
Договору, пеня складає 3 475,90 грн.

Враховуючи вищевикладене, вимоги
позивача в частині стягнення пені
підлягають задоволенню частково, а
саме у розмірі 3 475,90 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

На підставі вищевказаної норми
закону, позивачем були нараховані
інфляційні втрати у розмірі 36358,52 грн.
та 3% річних у розмірі 11 032,91 грн.,
розрахунок яких також господарським
судом перевірений та визнаний таким, що
зроблений невірно, оскільки позивачем
при нарахування інфляційних втрат та 3%
річних не було враховано п. 3.5. Договору
та п. 4 Додаткової угоди № 1 до Договору
відповідно до яких, відповідач
проводить оплату фактично наданих
послуг за місяць на підставі
виставленого позивачем рахунку,
податкової накладної та підписаного
сторонами Ату про надання послуг, не
пізніше 14 календарних днів (п. 3.5.
Договору), 60 календарних днів (п. 4
Додаткової угоди № 1 до Договору) з дня
надання зазначених документів.

Після перерахунку проведеного
господарським судом в "ЛІГА:ЗАКОН"
відповідно до вимог чинного
законодавства України та умов п. 3.5
Договору та п. 4 Додаткової угоди № 1 до
Договору інфляційні втрати складають 12
935,31 грн., а 3% річних складають 548,82 грн.

Враховуючи вищевикладене, вимоги
позивача в частині стягнення
інфляційних втрат та 3% річних
підлягають задоволенню частково, а
саме у розмірі 12 935,31 грн. - інфляційних
втрат та 548,82грн. - 3% річних.

Відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
сторони пропорційно розміру
задоволених вимог.

За зустрічним позовом

Між сторонами публічним
акціонерним товариством «Дніпровський
металургійний комбінат ім.
Ф.Е.Дзержинського» (далі-позивач) та
товариством з обмеженою
відповідальністю «ОМС - Україна» (далі
-відповідач) було укладено договір №
12-0978-02 від 22.05.12р. (надалі - Договір) зі
строком дії до 21.05.2015 року, за умовами
якого відповідач зобов'язався, зокрема,
організувати харчування робітників
позивача; організувати харчування
осіб, що перебувають в ДОК
«Дзержинець», в
санаторії-профілакторії позивача;
організувати забезпечення робітників
позивача спеціальним харчуванням,
молоком згідно норм чинного
законодавства України, газованою водою
на умовах, узгоджених сторонами в
додаткових угодах до договору (пункти
1.1, 1.3,2.1.1-2.1.10 Договору).

Так, відповідно до додаткової
угоди № 2 від 23.05.12р. до Договору
відповідач зобов'язався здійснювати
закупівлю молока (спецхарчування) для
забезпечення робітників позивача за
цінами та на умовах, що визначаються
тендерною рекомендацією позивача.
Відповідач також зобов'язався
здійснювати зберігання, доставку від
складу позивача до місця видачі, а
також видачу молока (спецхарчування)
робітникам позивача за талонами
встановленого зразку, здійснюючи
видачу молока у строгій відповідності
з датою, що зазначена в талоні. У свою
чергу позивач зобов'язався
компенсувати фактичні витрати
відповідача на придбання молока,
виходячи з кількості отоварених
талонів та фактичної вхідної ціни на
молоко, а також сплатити вартість
послуг по забезпеченню молоком
(спецхарчуванням) у розмірі 10 % від суми
компенсації вартості молока.

Позивач зазначає про те, що
виходячи зі змісту Додаткової угоди № 2
до Договору, підтвердженням виконання
позивачем прийнятого на себе обов'язку
є Акт приймання-передачі отоварених
талонів та Акт про надання послуги.

Крім того, позивач зауважує, що
укладаючи цей Договір, сторони
домовились здійснювати перевірку
виконання умов Договору комісією, за
участю уповноважених представників
позивача, шляхом підписання Акту
перевірки (п. 2.1.15 Договору).

Сторони домовились також про те,
що у разі, якщо в процесі надання
послуги виявиться неможливість
надання послуг, відповідач невідкладно
(протягом 24 годин) повідомляє про це
позивача, про що складається Акт, який
підписується двома сторонами (п. 2.1.34
Договору).

Розділом 4 Договору визначається
відповідальність сторін за
невиконання або неналежне виконання
своїх зобов'язань за цим Договором. Так,
зокрема, відповідно до п. 4.3 Договору у
разі порушення відповідачем
зобов'язань, встановлених пунктом 2.1
цього Договору, відповідач сплачує на
користь позивача неустойку в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
щомісячної вартості послуг, визначеної
в пункті 3.2 цього Договору залежно від
періоду, за кожен випадок порушення на
підставі Акту перевірки, передбаченого
пунктом 2.1.15 цього Договору.

Пунктом 3.2 Договору (в редакції
цього пункту згідно додаткової угоди №
13 від 18.09.13р.) визначено, що вартість
послуг відповідача з 01.10.13р. по 21.05.14р.
складає 1 488 894,00 грн (з ПДВ) за місяць.

За умовами пункту 2.1.20 Договору у
разі порушення зобов'язань,
передбачених цим Договором, відповідач
зобов'язаний протягом 2-х робочих днів з
дати отримання письмової претензії
позивача розглянути її і в письмовому
вигляді повідомити про результати її
розгляду.

Позивач звертає увагу суду на те,
що у квітні 2014 року комісією у складі:
працівників позивача та
уповноваженого представника
відповідача були здійснені перевірки
дотримання відповідачем договірних
зобов'язань, які передбачені пунктом
2.1.15 Договору, в частині забезпечення
видачі молока робітникам «ДМКД» на
об'єктах харчування позивача, про що
складено відповідні Акти перевірки.
Так, перевірками встановлено
відсутність молока і його видачі на
наступних об'єктах харчування
позивача:

- 23.04.14 р. - їдальня № 4;

- 24.04.14 р. - їдальня № 35;

- 25.04.14 р. - їдальня № 8;

- 28.04.14 р. - їдальня № 40;

- 29.04.14 р. - їдальня № 8.

У відповідь на звернення
працівників позивача щодо відсутності
молока на об'єктах харчування для його
видачі по талонам робітникам «ДМКД»
відповідач у своєму листі за вих. № 158
від 25.04.14р. повідомив про те, що поставка
молока пакетуванням 0,5 л, жирністю - 2,5%
для забезпечення робітників «ДМКД» по
талонам на спецхарчування буде
поновлена з 26.04.14р., а відпуск молока по
талонам за 23.04.14р., 24.04.14р., 25.04.14р. буде
здійснюватись з 26.04.14р. по 30.04.14р. у
будь-який зручний для працівників час у
відповідних об'єктах харчування.

Однак, як уже зазначалось вище,
28.04.14р. та 29.04.14р. комісіями встановлено
відсутність молока для видачі по
талонам робітникам «ДМКД» в їдальнях №
40, № 8.

Позивач звертає увагу на те, що
відповідач не повідомляв позивачу про
неможливість надання цієї послуги і
сторонами не було складено
відповідного Акту, як це передбачено
пунктом 2.1.34 Договору.

На підставі Додаткової угоди № 18
від 29.04.14р. до Договору зобов'язання
сторін за додатковою угодою № 2 від
23.05.12р. були припинені з 29.04.14р.

Таким чином, як зазначає позивач,
відповідач неналежним чином виконав
своє зобов'язання, яке встановлено
пунктом 2.1 (підпункт 2.1.6) Договору та
Додатковою угодою № 2 від 23.05.12р. до
Договору, в частині забезпечення
видачі по талонам молока робітникам
«ДМКД» на об'єктах харчування, у зв'язку
з чим у позивача є підстави для
застосування до відповідача заходів
відповідальності у вигляді стягнення
неустойки на підставі пункту 4.3
Договору. Відповідно до п. 4.3 Договору,
як вважає позивач, відповідач повинен
сплатити неустойку в розмірі 1 414 449,30
грн.

Позивач зауважує, що заходи
досудового врегулювання спору
останнім вживались (претензія №2 за
вих. № 01/ВН -451 від 15.05.14р.; претензія № 3
за вих. № 01/ВН-670 від 15.07.14р.).

Відповідач заявлені позовні
вимоги не визнав та просив суд
відмовити позивачу в їх задоволенні у
повному обсязі, виходячи з наступного.

Як зазначає відповідач, останній
послуги з забезпечення працівників
молоком надавав своєчасно і у
встановленому порядку, проте позивач, в
порушення умов Договору та Додаткової
угоди № 2 від 22.05.12 р. починаючи з
березня 2014 р. постійно порушував
порядок оплати вартості наданих послуг
з харчування і, зокрема, послуг щодо
поставки молока.

Так, станом на 01.04.14р.
заборгованість позивача за Договором
складала - 1 024 106,24 грн. У зв'язку з
порушенням строків оплати наданих
послуг з харчування і поставки молока
позивачем та відмовою в оптимізації
витрат відповідача згідно листа № 63
від 17.03.14 р. повідомило позивача про
розірвання Договору з 17.05.14р. Згідно
листа № 100 від 10.04.14р. відповідач
повідомив позивача про наявну
дебіторську заборгованість у розмірі 1
024 106,24 грн. станом на 10.04.14 р. Згідно
листа №113 від 24.04.14р. позивач був
повідомлений про наявність
заборгованості перед відповідачем у
розмірі 1143 883,92 грн. та про
необхідність сплати авансового
платежу за квітень 2014 р. у розмірі 745000
грн. Згідно листа № 180 від 29.04.14р.
відповідач повідомив позивача про те,
що в оплаті послуг з постачання молока
Лубенського молокозаводу було
відмовлено, у зв'язку з чим відповідач
змушений був відмінити заявку на
поставку молока у кількості 16 000
пакетів та зняти з себе
відповідальність за подальше
забезпечення спецхарчуванням
працівників позивача. Згідно листа №179
від 29.04.14р. позивач додатково був
поінформований про наявну
заборгованість перед відповідачем у
розмірі 1 288 883,92 грн. У відповідь на лист
№ 179 від 29.04.14р. позивач згідно листа №
01/176 від 30.04.14р. запропонував розірвати
додаткову угоду № 2 з 29.04.14 р. У
відповідності з листом № 116 від 30.04.14р.
відповідач погодився розірвати
додаткову угоду № 2 від 22.05.12р. до
Договору з 29.04.14р., що було оформлено
відповідною додатковою угодою № 18 від
29.04.14р.

Відповідач зазначає про те, що в
межах виконання Договору відповідач у
повному обсязі виконував покладені на
нього зобов'язання, що підтверджується
актами наданих послуг за період з 01.03.14
р. по 21.05.14р. Позивач починаючи з 01.03.14р.
постійно порушував порядок оплати
вартості послуг, наданих згідно
Договору, що підтверджується випискою
з розрахункового рахунку відповідача.
Внаслідок несвоєчасності оплати
вартості послуг відповідач не мав
можливості якісно і своєчасно
виконувати послуги у відповідності з
умовами Договору. Крім того,
неузгодженість дій служб позивача щодо
визнання результатів тендерних
процедур щодо закупівлі молока
призвела до необхідності відповідача
відмовлятись від закупівлі молока у
встановленого постачальника і
затримки в постачанні молока. Також,
відповідач вважає, що з врахуванням
дати підписання додаткової угоди №18
нарахування штрафних санкцій за 29.04.14р.
є незаконним і таким, що суперечить
строку дії обов'язку відповідача щодо
поставки молока з врахуванням
додаткової угоди № 18 від 29.04.14р. Крім
того, відповідач зазначає, що у
Договорі поняття штрафу і пені з
невиконання обов'язку з надання
послуги ототожнюється і відбувається
підміна поняття пеня штрафом у зв'язку
з чим позивачем значно завищено
вартість фактичної завданої шкоди.

Дослідивши наявні матеріали
справи, заслухавши пояснення
повноважних представників сторін,
оцінивши надані докази в їх сукупності,
суд дійшов до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню
частково, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарювання відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору (ст.
174 Господарського кодексу України).

Згідно з п. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання.

Зобов'язання є правовідношенням, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку(ч.1 ст.509 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог-відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

У ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України
зазначено про те, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Враховуючи вищезазначені норми
чинного законодавства України, умов
Договору та обставини справи,
господарський суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню
частково, а саме у розмірі 1 131 559,44 грн.,
оскільки укладена між сторонами
Додаткова угода № 2 від 22.05.12р. до
Договору з 29.04.14р. є розірваною, а тому
нарахування по акту перевірки від
29.04.14р. до уваги судом не беруться.

Приймаючи рішення господарський
суд також виходив з того, що Додаткова
угода № 2 від 22.05.12р. до Договору не
визнавалася у встановленому порядку
сторонами недійсною. Крім того, суд
бере до уваги також той факт, що
відповідач визнав, що умови Додаткової
угоди № 2 від 22.05.12р. до Договору
належним чином не виконував.

Відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, судові витрати покладаються
на сторони пропорційно розміру
задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 509, 525, 526, 530, 549, 599,
601, 602, 610, 625, 629, 901, 903 Цивільного кодексу
України, ст. ст. 173, 174, 193, 203, 218, 220, 231, 232
Господарського процесуального кодексу
України, ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 49, 80, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

За первісним позовом

Провадження у справі в частині
стягнення заборгованості за надані
послуги у розмірі 1081969,62 грн. -
припинити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Дніпровський
металургійний комбінат
ім.Ф.Дзержинського" (51925, м.
Дніпродзержинськ, вул. Кірова, буд. 18-Б,
) на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю
"ОМС-Україна" (50079, м. Кривий Ріг,
вул.Симбирцева, буд. 73, )
заборгованість за надані послуги у
розмірі 240019,37 грн. (двісті сорок тисяч
дев'ятнадцять грн. 37 коп.), пеню у
розмірі 3 475,90 грн. (три тисячі чотириста
сімдесят п'ять грн. 90 коп.), інфляційні
втрати у розмірі 12 935,31 грн. (дванадцять
тисяч дев'ятсот тридцять п'ять грн. 31
коп.), 3% річних у розмірі 548,82 грн.
(п'ятсот сорок вісім грн. 82 коп.), витрати
по сплаті судового збору у розмірі 26
778,98 грн. (двадцять шість тисяч сімсот
сімдесят вісім грн. 98 коп.).

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

За зустрічним позовом

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ОМС-Україна" (50079, м.
Кривий Ріг, вул.Симбирцева, буд. 73, ) на користь Публічного
акціонерного товариства "Дніпровський
металургійний комбінат ім.
Ф.Дзержинського" (51925, м.
Дніпродзержинськ, вул.Кірова, буд. 18-Б,
) неустойку у розмірі 1 131
559,44 грн. (один мільйон сто тридцять
одну тисячу п'ятсот п'ятдесят дев'ять
грн. 44 коп.), витрати по сплаті судового
збору у розмірі 22 631,19 грн. (двадцять дві
тисячі шістсот тридцять одну грн. 19
коп.).

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 08.10.14р.

Суддя Н.Е. Петренко