ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2014 р.
Справа № 914/2995/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Гриців В.М., суддів
Давид Л.Л., Данко Л.С.

при секретарі судового засідання
Бохонок В.З.

з участю представників: позивача
Мартинюка Ю.А., відповідача Ільченко
К.А.

у відкритому судовому засіданні
розглянув апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Український професійний банк» на
ухвалу господарського суду Львівської
області від 26 серпня 2014 року по справі
№ №914/2995/14 за позовом товариства з
додатковою відповідальністю «Меблевий
комбінат «Стрий» до публічного
акціонерного товариства «Український
професійний банк» за участі у справі в
якості третьої особи-1, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача, Державного
нотаріуса Стрийської державної
нотаріальної контори Костур Уляни
Тарасівни та за участі у справі в
якості третьої особи-2, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача, Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
про визнання виконавчого напису
нотаріуса таким, що не підлягає
виконанню

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою
відповідальністю «Меблевий комбінат
«Стрий» звернулось до господарського
суду Львівської області із позовом до
публічного акціонерного товариства
«Український професійний банк» про
визнання виконавчого напису нотаріуса
таким, що не підлягає виконанню. Також
позивач подав заяву про забезпечення
позову, просить вжити заходів по
забезпеченню позову шляхом зупинення
виконавчого провадження №44221685,
відкритого на підставі виконавчого
напису №2417 від 25 липня 2014 року.

Господарський суд Львівської області
(суддя Петрашко М.М.) ухвалою від 26
серпня 2014 року по справі №914/2995/14
прийняв позовну заяву до розгляду та
порушив провадження у справі; допустив
до участі у справі в якості третьої
особи-1, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Державного нотаріуса
Стрийської державної нотаріальної
контори Костур Уляну Тарасівну;
допустив до участі у справі в якості
третьої особи-2, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Відділ
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України;
призначив справу до розгляду; вжив
заходи до забезпечення позову, а саме:
зупинив стягнення на підставі
виконавчого напису від 25 липня 2014 року,
вчиненого Державним нотаріусом
Стрийської державної нотаріальної
контори Костур Уляни Тарасівни,
зареєстрованого в реєстрі за №2417;
зобов'язав учасників процесу надати
пояснення та докази.

Публічне акціонерне товариство
«Український професійний банк»
(відповідач) подало апеляційну скаргу,
просить Львівський апеляційний
господарський суд скасувати ухвалу
господарського суду Львівської
області від 26 серпня 2014 року по справі
№914/2995/14 в частині вжиття заходів до
забезпечення позову та передати справу
№914/2995/14 на розгляд Господарського суду
м. Києва за територіальною підсудністю.

Вважає, що ухвала в частині вжиття
заходів до забезпечення позову
прийнята з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи,
без з'ясування відповідності виду
забезпечення позову позовним вимогам
та з порушенням норм процесуального
права. Позивач не надав жодних доказів
на підтвердження обставин того, що у
разі невжиття таких заходів можуть
виникнути перешкоди виконанню рішення
суду. З огляду на предмет спору обраний
судом спосіб забезпечення позову
ніяким чином не може вплинути на
виконання рішення суду у справі,
фактично є передчасним вирішенням
спору по суті. Суд вжив заходи до
забезпечення позову без виклику сторін
й заслуховування їх пояснень.

Також відповідач вважає, що позовна
заява товариства з додатковою
відповідальністю «Меблевий комбінат
«Стрий» до публічного акціонерного
товариства «Український професійний
банк» про визнання виконавчого напису
нотаріуса таким, що не підлягає
виконанню прийнята господарським
судом Львівської області з порушенням
правил територіальної підсудності,
установлених ст. 15 ГПК України. Справи у
спорах за участю боржника і стягувача
про визнання виконавчого напису
нотаріуса таким, що не підлягає
виконанню, розглядаються
господарським судом за
місцезнаходженням відповідача або за
місцем виконання виконавчого напису
нотаріуса за вибором позивача (ч. 3 ст. 15
ГПК України).

Відповідач 20 серпня 2014 року подав
господарському суду Львівської
області клопотання передати вказану
справу господарському суду м. Києва,
оскільки місцезнаходженням
відповідача та відділу примусового
виконання рішень державної виконавчої
служби України, яка виконує виконавчий
напис нотаріуса, є місто Київ. Однак
суддя в ухвалі від 26 серпня 2014 року не
надав правильної оцінки клопотанню
відповідача та порушив провадження у
справі і вжив заходи до забезпечення
позову.

Також в апеляційній скарзі відповідач
окремо повідомляє про подання ним до
Вищої кваліфікаційної комісії України
скарги «щодо неправомірної поведінки
судді першої інстанції».

Про розгляд справи учасникам процесу
повідомлено належним чином.

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від 15
вересня 2014 року у склад колегії замість
судді Кордюк Г.Т., котра перебуває у
відпустці, уведено суддю Данко Л.С.

У судовому засіданні представник
відповідача подану апеляційну скаргу
підтримав у повному обсязі з
викладених у ній підстав.

Представник позивача апеляційну
скаргу заперечив, просить відмовити у
її задоволенні.

Львівський апеляційний господарський
суд розглянув апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Український професійний банк» і
надані копії матеріалів справи
№914/2995/14, заслухав пояснення
представників сторін та вважає, що
ухвалу господарського суду Львівської
області від 26 серпня 2014 року по справі
№914/2995/14 в частині вжиття заходів до
забезпечення позову слід залишити без
змін з наступних підстав.

Конституцією України (ч. 2 ст. 19)
встановлено обов'язок органів
державної влади, їх посадових осіб
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією і законами України.

Статтею 106 ГПК України визначено ухвали
місцевого господарського суду, які
можуть бути оскаржені в апеляційному
порядку окремо від рішення місцевого
господарського суду. Зокрема такою є
ухвала про забезпечення позову (п. 5 ч. 1
ст. 106).

У разі подання апеляційної скарги на
ухвалу місцевого господарського суду
про забезпечення позову, до суду
апеляційної інстанції передаються
лише копії матеріалів, необхідних для
розгляду скарги (ч. 3 ст. 106 ГПК).

Згідно з ч. 5 ст. 106 ГПК України
апеляційні скарги на ухвали місцевого
господарського суду розглядаються в
порядку, передбаченому для розгляду
апеляційних скарг на рішення місцевого
господарського суду.

Відповідно до вимог ст. 99 ГПК України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

За змістом ст. 66 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд за заявою сторони,
прокурора або з власної ініціативи має
право вжити передбачених статтею 67
цього Кодексу заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.

Відповідно до вимог ст. 67
Господарського процесуального кодексу
України позов забезпечується:
накладанням арешту на майно або
грошові суми, що належать відповідачу;
забороною відповідачеві вчиняти певні
дії; забороною іншим особам вчиняти
дії, що стосуються предмета спору;
зупиненням стягнення на підставі
виконавчого документа або іншого
документа, за яким стягнення
здійснюється у безспірному порядку.
Про забезпечення позову виноситься
ухвала, яку може бути оскаржено. Види
забезпечення позову повинні бути
співвідносними із заявленими
позивачем вимогами. Не допускається
забезпечення позову заходами, не
передбаченими цим Кодексом.

Пленум Вищого господарського суду
України у постанові від 26 грудня 2011
року № 16 "Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову" з наступними змінами і
доповненнями дав господарським судам
роз'яснення з метою однакового і
правильного застосування
законодавства щодо забезпечення
позову.

У Постанові вказано, що особа, яка
подала заяву про забезпечення позову,
повинна обґрунтувати причини
звернення із заявою про забезпечення
позову. З цією метою та з урахуванням
загальних вимог, передбачених статтею
33 ГПК, обов'язковим є подання доказів
наявності фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного
заходу до забезпечення позову. У
вирішенні питання про забезпечення
позову господарський суд має здійснити
оцінку обґрунтованості доводів
заявника щодо необхідності вжиття
відповідних заходів з урахуванням:
розумності, обґрунтованості і
адекватності вимог заявника щодо
забезпечення позову; забезпечення
збалансованості інтересів сторін, а
також інших учасників судового
процесу; наявності зв'язку між
конкретним заходом до забезпечення
позову і предметом позовної вимоги,
зокрема, чи спроможний такий захід
забезпечити фактичне виконання
судового рішення в разі задоволення
позову; імовірності утруднення
виконання або невиконання рішення
господарського суду в разі невжиття
таких заходів; запобігання порушенню у
зв'язку із вжиттям таких заходів прав
та охоронюваних законом інтересів
осіб, що не є учасниками даного
судового процесу. Адекватність заходу
до забезпечення позову, що
застосовується господарським судом,
визначається його відповідністю
вимогам, на забезпечення яких він
вживається.

Постановляючи ухвалу від 26 серпня 2014
року по справі №914/2995/14 в частині вжиття
заходів до забезпечення позову суд
першої інстанції виходив з того, що
предмет позову та забезпечення позову
шляхом зупинення стягнення на підставі
виконавчого напису нотаріуса, є
взаємопов'язаними; такий спосіб
забезпечення позову адекватний
вимогам, на забезпечення яких він
вживається. При цьому суд вказав, що у
заяві про забезпечення позову
Товариство з додатковою
відповідальністю "Меблевий комбінат
"Стрий" просить вжити заходів по
забезпеченню позову шляхом зупинення
виконавчого провадження №44221685 від 31
липня 2014 року, відкритого на підставі
виконавчого напису нотаріуса №2417 від 25
липня 2014 року. Однак відповідно до ст. 67
ГПК України, позов може
забезпечуватися шляхом зупинення
стягнення на підставі виконавчого
документа або іншого документа, за яким
стягнення здійснюється у безспірному
порядку, яким у даному випадку є
виконавчий напис нотаріуса, а не шляхом
зупинення виконавчого провадження.
Правові наслідки зупинення стягнення
на підставі виконавчого напису
нотаріуса передбачені ст.ст. 37-39 Закону
України "Про виконавче провадження".

З наданих суду апеляційної інстанції
копій матеріалів справи №914/2995/14
слідує, що предметом спору є виконавчий
напис, вчинений від 25 липня 2014 року
Державним нотаріусом Стрийської
державної нотаріальної контори Костур
Уляною Тарасівною і зареєстрований в
реєстрі за №2417, який позивач просить
визнати таким, що не підлягає
виконанню. Позивач зазначає, що
виконавчий напис вчинено з порушенням
вимог Постанови Кабінету Міністрів
України від 29.06.99 № 1172, якою затверджено
Перелік документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів,
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженого
Наказом Міністерства юстиції України
від 22.02.2012р. N 296/5, оскільки на момент
вчинення виконавчого напису
заборгованість позивача відповідачу
не була безспірною. Нотаріус при
вчиненні виконавчого напису повинен
був пересвідчитись на підставі
належних документів у безспірності
розміру сум, що підлягають стягненню за
виконавчим написом.

Означений виконавчий напис нотаріуса
вчинено на договорі іпотеки,
укладеному сторонами 14 квітня 2006 року з
метою забезпечення виконання
зобов'язань за договором про відкриття
кредитної лінії №130 від 14 квітня 2006
року. Предметом іпотеки є нежитлові
будівлі за адресою: Львівська обл., м.
Стрий, вул. Грабовецька, буд. 3, що
належать позивачу.

Постановою про відкриття виконавчого
провадження ВП № 44221685 від 31 липня 2014
року головним державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
відкрито виконавче провадження на
примусове виконання виконавчого
напису вчиненого державним нотаріусом
Стрийської державної нотаріальної
контори Костур У.Т., та
зареєстрованого в реєстрі за № 2417 від
25 липня 2014 року про звернення
стягнення на нежитлові будівлі за
адресою: Львівська обл., м. Стрий, вул.
Грабовецька, буд. 3, належні товариству
з додатковою відповідальністю
«Меблевий комбінат «Стрий».

Отже між сторонами виник спір щодо
правомірності вчинення виконавчого
напису нотаріуса. У силу ст. 17 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавчий напис нотаріуса є
виконавчим документом, примусове
виконання якого здійснюється
державною виконавчою службою. Факт
відкриття державною виконавчою
службою виконавчого провадження
передбачає здійснення виконавчого
провадження - звернення стягнення на
нежитлові будівлі за адресою:
Львівська обл., м. Стрий, вул.
Грабовецька, буд. 3. Тобто існує реальна
загроза утруднення виконання судового
рішення у майбутньому, в разі
задоволення позову.

За наведеного Львівський апеляційний
господарський суд погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про наявність підстав для вжиття
заходів до забезпечення позову у
спосіб зупинення стягнення на підставі
виконавчого напису від 25 липня 2014 року,
вчиненого Державним нотаріусом
Стрийської державної нотаріальної
контори Костур Уляни Тарасівни,
зареєстрованого в реєстрі за №2417. Суд
апеляційної інстанції вважає, що
ухвала господарського суду Львівської
області від 26 серпня 2014 року у частині
забезпечення позову постановлена з
дотриманням приписів ст.ст. 66, 67
Господарського процесуального кодексу
України та з урахуванням роз'яснень
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року N 16 "Про деякі питання
практики застосування заходів до
забезпечення позову". Крім того,
обраний спосіб забезпечення позову
прямо передбачений положеннями ст. 67
ГПК України, такий є співвідносним із
заявленими позовними вимогами.

За змістом ст. 61 ГПК України питання про
прийняття позовної заяви вирішується
суддею, якому вона була передана у
порядку, встановленому частиною
третьою статті 2 1 цього Кодексу.

Згідно із ст. 65 ГПК України з метою
забезпечення правильного і
своєчасного вирішення господарського
спору суддя вчиняє в необхідних
випадках дії по підготовці справи до
розгляду, у тому числі й вирішує
питання про вжиття заходів до
забезпечення позову.

Відтак при підготовці справи до
розгляду суддя вправі без виклику
сторін вирішити питання про вжиття
заходів до забезпечення позову.
Питання про скасування забезпечення
позову може бути вирішено у судовому
засіданні відповідно до ст. 68 ГПК
України.

Вищевикладені обставини справи та
приписи закону спростовують доводи
апеляційної скарги про те, що ухвала
господарського суду Львівської
області від 26 серпня 2014 року в частині
вжиття заходів до забезпечення позову
прийнята з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи,
без з'ясування відповідності виду
забезпечення позову позовним вимогам,
за відсутності доказів виникнення у
майбутньому перешкод виконанню
рішення суду та без виклику й
заслуховування сторін.

Щодо вимоги апеляційної скарги
передати справу на розгляд
Господарського суду міста Києва за
територіальною підсудністю.

Як вже зазначено вище, статтею 106 ГПК
України визначено ухвали місцевого
господарського суду, які можуть бути
оскаржені в апеляційному порядку
окремо від рішення місцевого
господарського суду (ч. 1 ст. 106) та
установлено, що заперечення на ухвали,
які не підлягають оскарженню окремо
від рішення суду, включаються до
апеляційної скарги на рішення суду. У
разі подання апеляційної скарги на
ухвалу, що не підлягає оскарженню
окремо від рішення суду, місцевий
господарський суд повертає її
заявнику, про що постановляє ухвалу,
яка не підлягає оскарженню (ч. 2 ст. 106).

Ухвала господарського суду Львівської
області від 26 серпня 2014 року по справі
№914/2995/14, окрім вжиття заходів до
забезпечення позову, оскарженню не
підлягає.

Відтак з огляду на предмет
апеляційного оскарження та приписи ст.
19 Конституції України, ст. 106 ГПК
України суд апеляційної інстанції не
має законних підстав розглядати й
вирішувати питання щодо передачі
справи №914/2995/14 на розгляд
Господарського суду міста Києва за
територіальною підсудністю.

Господарський суд Львівської області
повинен у призначеному судовому
засіданні розглянути клопотання
відповідача про передачу справи
№914/2995/14 за підсудністю господарському
суду міста Києва, оцінити надані докази
і з дотриманням приписів ст. 15 ГПК
України прийняти судове рішення.

Статтею 94 ГПК України установлено
вимоги щодо форми і змісту апеляційної
скарги. А саме, апеляційна скарга
подається у письмовій формі і повинна
містити: найменування апеляційного
господарського суду, до якого
подається скарга; найменування
місцевого господарського суду, який
прийняв рішення, номер справи та дату
прийняття рішення; вимоги особи, яка
подає апеляційну скаргу, а також
підстави, з яких порушено питання про
перегляд рішення, з посиланням на
законодавство і матеріали, що є у
справі або подані додатково; перелік
документів, доданих до скарги.
Апеляційна скарга підписується особою,
яка подає скаргу або її представником.
До скарги додаються докази сплати
судового збору і надсилання копії
скарги іншій стороні у справі.

Львівський апеляційний господарський
суд констатує, що повідомлення
відповідача в апеляційній скарзі про
подання ним до Вищої кваліфікаційної
комісії України скарги «щодо
неправомірної поведінки судді першої
інстанції» не є вимогою особи, яка
подає апеляційну скаргу й підставою
для перегляду ухвали господарського
суду Львівської області від 26 серпня 2014
року по справі №914/2995/14.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106 ГПК
України Львівський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Львівської
області від 26 серпня 2014 року по справі
№914/2995/14 в частині вжиття заходів до
забезпечення позову залишити без змін,
а апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Український
професійний банк» без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Гриців В.М.

суддя
Давид Л.Л.

суддя
Данко Л.С.