ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2014 р.
Справа № 911/3789/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Черногуза А.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства
"Київобленерго" до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
боргу,

за участю представників:

позивача: Клименко О.С. (дов. № 259 від
03.10.2014),

відповідача: ОСОБА_3 (дов. № 1119 від
25.06.2014).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні господарського суду
Київської області знаходиться справа
за позовом Публічного акціонерного
товариства "Київобленерго" до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
боргу.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги
неналежним виконанням відповідачем
своїх грошових зобов'язань за
договором про постачання електричної
енергії № 1647 від 02.03.2007.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 05.09.2014 порушено провадження
у справі та призначено її до розгляду
на 23.09.2014.

Ухвалою від 23.09.2014 розгляд справи було
відкладено на 07.10.2014.

07.10.2014 через канцелярію господарського
суду Київської області надійшла заява
позивача про зменшення позовних вимог.
Вказана заява прийнята судом, тож
позовні вимоги розглядаються у їх
кінцевій редакції, а саме стягнення з
відповідача 4534,43 грн пені, 3% річних та
втрат він інфляції, нарахованих
внаслідок несвоєчасного виконання
відповідачем своїх грошових
зобов'язань за договором про
постачання електричної енергії № 1647
від 02.03.2007.

В судовому засіданні 07.10.2014 суд
заслухав пояснення представників
сторін.

Враховуючи, що сторони були належним
чином повідомлені про судове засідання
та те, що реалізація норми ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України щодо витребування
господарським судом у сторін
документів і матеріалів, необхідних
для вирішення спору, безпосередньо
залежить від суб'єктивної реалізації
сторонами їх диспозитивного права
подавати та витребовувати через суд
докази, а також враховуючи положення п.
4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який
визначає одним з принципів судочинства
свободу в наданні сторонами суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, господарський суд
вважає, що судом в межах наданих
повноважень створені належні умови для
надання сторонами доказів та вважає за
можливе розглядати справу за наявними
у справі документами.

В судовому засіданні 07.10.2014 суд, після
виходу з нарадчої кімнати в порядку ст.
82-1 Господарського процесуального
кодексу України, проголосив вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши докази та оцінивши їх в
сукупності, суд

УСТАНОВИВ:

02.03.2007 між Закритим акціонерним
товариством «А.Е.С. Київобленерго»
(Публічне акціонерне товариство
«Київобленерго») (постачальник) та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
(споживач) було укладено договір про
постачання електричної енергії № 1647,
відповідно до п.п. 1.1., 1.2. якого
постачальник продає електричну
енергію споживачу для забезпечення
потреб електроустановок споживача з
приєднаною потужністю 5,0 кВт, а
споживач оплачує постачальнику
вартість використаної (купленої) ним
електричної енергії та здійснює інші
платежі за умовами цього договору.
Точка продажу електричної енергії
встановлюється сторонами згідно "Акту
розмежування балансової належності
електромереж та експлуатаційної
відповідальності сторін", що є
невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 2.3.3. договору споживач
зобов'язався оплачувати постачальнику
вартість електричної енергії згідно з
умовами додатку № 4 "Порядок
розрахунків за активну електроенергію"
та додатку № 6 "Порядок зняття показів
розрахункових приладів обліку
електричної енергії та форма звіту
споживача про покази приладів обліку".

Згідно з п. 2.3.4 договору споживач
зобов'язався здійснювати оплату за
послуги з компенсації перетікання
реактивної електричної енергії між
електромережею постачальника та
електроустановками споживача, згідно з
умовами додатку № 5(5а) "Порядок
розрахунків за перетікання реактивної
електроенергії".

Пунктом 5.1 договору передбачено, що
договірні величини споживання
електричної енергії визначаються на
рівнях заявлених споживачем згідно з
пунктом 5.2 цього договору обсягів.
Договірні величини споживання
електричної енергії та потужності
визначаються сторонами у додатку № 2
"Обсяги постачання електричної енергії
Споживачу та Субспоживачу", що є
невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 5.2 договору для
визначення договірних величин
споживання електричної енергії та
потужності на наступний рік споживач
не пізніше 1 жовтня поточного року
надає постачальнику відомості про
розмір очікуваного споживання
електричної енергії (включаючи обсяги
споживання субспоживачів) за формою
додатку № 2 "Обсяги постачання
електричної енергії Споживачу та
Субспоживачу".

Згідно з п. 7.1. договору облік
електроенергії, спожитої споживачем та
(або) субспоживачами, приєднаними до
електричних мереж споживача,
здійснюється згідно з вимогами ПУЕ та
ПКЕЕ. У разі порушення споживачем вимог
нормативно-технічних документів щодо
встановлення та експлуатації засобів
обліку, їх покази не використовуються
при розрахунках за спожиту
електроенергію, а обсяги спожитої
електроенергії визначаються
постачальником розрахунково згідно з
вимогами додатку № 4 "Порядок
розрахунків за активну електроенергію"
та додатку № 5(5а) "Порядок розрахунків
за перетікання реактивної
електроенергії".

На виконання умов договору позивач
здійснював постачання відповідачу
електричної енергії, що
підтверджується наявними матеріалами
справи, а саме наявними
рахунками-фактурами.

26.05.2014 споживача було відключено від
електропостачання у зв'язку із
наявністю заборгованості, що
підтверджується актом № 071084.

Так, за остаточними показами
лічильника позивачем було виставлено
відповідачу рахунок за на оплату за
травень 2014 на суму 19688,40 грн. Вказана ж
сума боргу була продубльована
позивачем у рахунках за червень та
липень 2014 року.

Отже, суд встановив, що позивач
належним чином виконував свої
договірні зобов'язання.

Про належне виконання позивачем своїх
договірних зобов'язань свідчить також
відсутність скарг або заперечень з
боку відповідача.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського
кодексу України за договором
енергопостачання енергопостачальне
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про
електроенергетику" споживання енергії
можливе лише на підставі договору з
енергопостачальником. Споживач
енергії зобов'язаний додержуватись
вимог нормативно-технічних документів
та договору про постачання енергії.
Споживач енергії несе
відповідальність за порушення умов
договору з енергопостачальником та
правил користування електричною і
тепловою енергією та виконання
приписів державних інспекцій з
енергетичного нагляду за режимами
споживання електричної та теплової
енергії згідно із законодавством
України. Правила користування
електричною і тепловою енергією для
населення затверджуються Кабінетом
Міністрів України.

Згідно з п. 5.1 Правил користування
електричною енергією договір про
постачання електричної енергії є
основним документом, який регулює
відносини між постачальником
електричної енергії за регульованим
тарифом, що здійснює свою діяльність на
закріпленій території, і споживачем та
визначає зміст правових відносин, прав
та обов'язків сторін.

Стаття 193 Господарського кодексу
України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань.

Так, судом встановлено, що відповідач
неналежним чином виконував свої
грошові зобов'язання, оплачуючи
вартість електроенергії несвоєчасно,
остаточно ж сума основної
заборгованості була погашена
відповідачем лише 01.10.2014, що
підтверджується квитанціями про
оплату, копії яких містяться в
матеріалах справи.

У зв'язку з наведеним позивачем було
подано заяву про зменшення позовних
вимог, яка була прийнята судом.

Тож, позивач просить стягнути з
відповідача 4534,43 грн пені, 3% річних та
втрат він інфляції, а саме: 351,77 грн 3%
річних, 2118,13 грн пені, 2064,53 грн втрат від
інфляції.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми, яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання, або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за весь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язань припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до п. 4.2.1. договору за
внесення платежів, передбачених п.п.
2.3.3. - 2.3.4. цього договору, з порушенням
термінів, визначених в додатку № 4
"Порядок розрахунків за активну
електроенергію", споживач сплачує
постачальнику пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожний день
прострочення платежу, враховуючи день
фактичної оплати. Сума пені
зазначається у розрахунковому
документі окремим рядком.

Так, перевіривши розрахунок 3% річних,
втрат від інфляції та пені, наданий
позивачем, суд встановив, що він є
арифметично невірним та складеним без
врахування положень п. 2.1. додатку № 4
"Порядок розрахунків за активну
електроенергію", яким встановлено, що
остаточний розрахунок здійснюється
протягом 5 операційних днів з дати
закінчення розрахункового періоду, а
також без врахування положень ст. 232
Господарського кодексу України (щодо
нарахування пені).

Склавши власний розрахунок, з
урахуванням вищенаведеного, суд
встановив, що вимоги про стягнення з
відповідача пені, 3% річних та втрат від
інфляції підлягають задоволенню
частково у сумі 1393,10 грн пені, 351,21 грн 3%
річних, 2014,01 грн втрат від інфляції.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 44-49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються судом на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
44-49, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Київобленерго" () 1393,10 грн пені, 351,21 грн 3% річних,
2014,01 грн втрат від інфляції, а також 1827,00
грн судового збору.

3. В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

4. Видати наказ.

Повний текст рішення складено 13.10.2014.

Суддя
А.Ф.
Черногуз