ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року Справа № 902/326/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого суддіКорсака В.А. суддів
Данилової М.В., Данилової
Т.Б.розглянувши матеріали касаційної
скарги Приватного акціонерного
товариства "Агріматко-Україна"на
постановуРівненського апеляційного
господарського суду від 02.07.2014у справі
№ 902/326/14 Господарського суду
Вінницької області за
позовомПриватного акціонерного
товариства "Агріматко-Україна"до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дністер-Агро"
простягнення заборгованості 3 162 570,93
грн.

в судовому засіданні взяли участь
представники :- - позивача
Мітиєнко Т.В. - - відповідача
Грабар С.А.

В С Т А Н О В И В:

У березні 2014 року Приватне
акціонерне товариство
"Агріматко-Україна" звернулось до
Господарського суду Вінницької
області з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дністер-Агро", в якій
просило стягнути з відповідача на свою
користь 3 162 570, 93 грн., з яких: 3 025 947, 35 грн.
заборгованість за поставлену
продукцію, 111 006, 66 грн. пені за
несвоєчасну оплату продукції, 3 % річних
у сумі 25 616, 92 грн. за користування
чужими грошовими коштами та судовий
збір.

Позовні вимоги були вмотивовані
укладеним сторонами договором
поставки від 29.03.2013, постачанням
позивачем відповідачу насіння,
частковою оплатою за поставлену
продукцію та відмовою покупця оплатити
решту боргу.

Рішенням господарського суду
Вінницької області від 06.05.2014 (суддя
Говор Н.Д.) позовні вимоги
задоволені, стягнуто з ТОВ
"Дністер-Агро" 3 025 947, 35
грн. заборгованості за поставлену
продукцію, 111 006, 66 грн. пені за
несвоєчасну оплату, 3 % річних 25616,92 грн.
та судовий збір.

Рішення суду обґрунтоване договором
поставки від 29.03.2013, видатковими
накладними, довіреностями на отримання
матеріальних цінностей,
специфікаціями, частковою оплатою,
розрахунком, іншими матеріалами
справи, а тому підлягають задоволенню в
заявлених сумах відповідно до статей
525, 526, 527, 625, 712 Цивільного кодексу
України.

Постановою Рівненського
апеляційного господарського суду від
02.07.2014 (у складі головуючого судді
Мамченко Ю.А., суддів: Саврій В.А., Дужич
С.П.) за апеляційною скаргою ТОВ
"Дністер-Агро" рішення господарського
суду Вінницької області від 06.05.2014
скасоване та прийнято нове, яким в
позові відмовлено повністю.

Постанова суду апеляційної
інстанції вмотивована посиланням у
договорі поставки на умови ДДР
ІНКОТЕРМС-2000, згідно з якими продавець
зобов'язаний надати покупцю за свій
рахунок девілері-ордер і звичайний
транспортний документ, а оскільки
продавець ТОВ "Агріматко-Україна" не
надав цих документів, то і не довів
постачання відповідачу ТОВ
"Дністер-Агро" продукції на суму позову.

Не погоджуючись із постановою суду
апеляційної інстанції, ТОВ "Агріматко -
Україна" звернулось до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій посилається
на порушення апеляційним судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати Постанову
Рівненського апеляційного
господарського суду від 02.07.2014, а
Рішення господарського суду
Вінницької області від 06.05.2014 залишити
в силі.

Порушенням процесуального права
заявник вважає порушення статей 34, 36
Господарського процесуального кодексу
України в частині належності та
допустимості доказів по справі,
посилання апеляційного суду на
обов'язкову наявність ТТН для
перевезення вантажів власним
транспортом, а порушенням
матеріального права вважає
незастосування Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні".

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Дністер-Агро" не
надіслало відзив на касаційну скаргу,
що в силу положень статті 1112
Господарського процесуального кодексу
України не перешкоджає перегляду
судового акту, що оскаржується.

Заслухавши присутніх представників
сторін, перевіривши наявні матеріали
справи на предмет правильної юридичної
оцінки обставин справи та повноти їх
встановлення в рішенні і постанові та
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню.

Переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин перевіряє застосування судом
першої чи апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Судами попередніх інстанцій на
підставі поданих до матеріалів справи
встановлено, що 29.03.2013 Приватне
акціонерне товариство
"Агріматко-Україна" ("Постачальник") та
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Дністер-Агро"
("Покупець") уклали договір поставки №
СПК-052000002, відповідно до пункту 1.1 якого
постачальник зобов'язується передати у
власність покупцеві на умовах DDP
(Правила ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року)
смт. Вендичани Могилів-Подільський р-н
Вінницька обл. товари за номенклатурою
та в строки відповідно до специфікацій,
які є додатками до цього Договору та
його невід'ємними частинами, а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
та сплатити за нього визначену в
специфікаціях до Договору вартість в
строки та в порядку, передбаченому
Договором та специфікаціями.

Відповідно до пункту 2.1. договору
поставки ціни товарів визначаються
Сторонами як договірні. Кількість та
ціни товарів указуються в
специфікаціях до Договору, які є його
невід'ємними частинами. Загальна сума
Договору визначається шляхом
складання підсумкових сум по
специфікаціям до цього Договору.

Відповідно до пункту 4.1. договору
поставки покупець здійснює обов'язкову
часткову попередню оплату у розмірі 50 %
від суми договору, яка розраховується
згідно пункту 2.1. договору. Сума та
строки попередньої оплати указуються у
специфікації.

Відповідно до пункту 4.2. договору
поставки на решту суми постачальник
надає покупцеві відстрочку по оплаті.
Покупець сплачує заборгованість
згідно строків, які відображено в
специфікації.

Відповідно до пункту 5.2. договору
поставки передача товару
постачальником представнику покупця
здійснюється виключно за умови надання
представником покупця документу, що
підтверджує його повноваження на
отримання товару (довіреності).

Відповідно до пункту 6.2. договору
поставки у випадку затримки оплати з
вини покупця, покупець сплачує
постачальнику пеню у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України від суми заборгованості за
кожний день прострочення.

На виконання зобов'язань за договором
позивач-постачальник поставив
відповідачу товар (насіння) на загальну
суму 3 725 947, 35 грн., що підтверджується
видатковими накладними № 419034 від 19.04.2013
на суму 1 139 635 грн., № 816017 від 16.08.2013 на
суму 2 586 312, 35 грн., довіреностями
покупця на отримання матеріальних
цінностей № 272 від 19.04.2013, № 310 від 16.08.2013,
погодженими сторонами специфікаціями
(а.с. 12-17).

Відповідач свої зобов'язання по оплаті
одержаного товару виконав частково в
сумі 700 000 грн., що підтверджується
банківськими виписками від 18.04.2013,
19.04.2013, 14.08.2013, 15.08.2013, 16.08.2013 (а.с. 18-30).

Таким чином, заборгованість
відповідача перед позивачем станом на
день прийняття рішення судом першої
інстанції становить 3 025 947, 35 грн.

Вирішуючи справу по суті, суд першої
інстанції керувався статтею 692
Цивільного кодексу України, якою
встановлено, що за договором
купівлі-продажу, положення якого
застосовуються до договорів поставки
згідно частини другої статті 712
Цивільного кодексу України одна
сторона (продавець) зобов'язується
передати у власність другій стороні
(покупцеві) товар, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму
після прийняття товару, якщо договором
не встановлено інший строк оплати
товару.

Згідно зі статтею 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Оскільки позивач-постачальник
поставив відповідачу товар (насіння) на
загальну суму 3 725 947, 35 грн., що
підтверджується погодженими сторонами
специфікаціями, видатковими
накладними, довіреностями покупця на
отримання матеріальних цінностей, які
оформлені у відповідності із приписами
статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", а покупець
сплатив частково лише 700 000 грн., то суд
першої інстанції дійшов висновку про
стягнення суми заборгованості за
поставлений товар.

Також, суд першої інстанції перевірив
розрахунок та визнав обґрунтованими на
підставі статей 549, 551, 625 Цивільного
кодексу України нараховані до
стягнення 111 006, 66 грн. пені та 25 616, 92 грн.
3 % річних за період з 01.11.2013 по 11.02.2014,
оскільки пунктом 6.2 договору поставки
сторони передбачили у випадку затримки
оплати з вини покупця, покупець сплачує
постачальнику пеню у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України від суми заборгованості за
кожний день прострочення.

З таким висновком суду першої
інстанції не погодився Рівненський
апеляційний господарський суд, який у
відповідності із статті 101
Господарського процесуального кодексу
України за наявними у справі і
додатково поданими доказами повторно
розглянув справу.

Апеляційний суд виходив з того, що
умовами Договору встановлено, що
постачальник зобов'язується передати у
власність покупцеві на умовах DDP
(Правила ІНКОТЕРМС в редакції 2010) смт.
Вендичани Могилів-Подільський р-н
Вінницька обл. товари, зазначені в
специфікаціях.

Згідно з Правилами ІНКОТЕРМС в
редакції 2010 термін ДДР "поставка з
оплатою мита" означає, що продавець
здійснює поставку покупцю товару, який
пройшов митне очищення для імпорту, без
розвантаження з будь-якого
транспортного засобу в названому місці
призначення.

Відповідно до умов поставки ДДР
продавець зобов'язаний відповідно до
договору купівлі-продажу надати
покупцю товар, комерційний
рахунок-фактуру чи еквівалентне йому
електронне повідомлення, а також
будь-які інші докази відповідності, що
можуть знадобитись за умовами договору
купівлі-продажу.

Відповідно до умов поставки ДДР
продавець зобов'язаний укласти за свій
рахунок договір перевезення товару до
названого місця призначення.

Відповідно до пункту А.8 "докази
постачання, транспортні документи чи
еквівалентні електронні повідомлення"
умов ДДР згідно з ІНКОТЕРМС-2000
продавець зобов'язаний надати покупцю
за свій рахунок девілері-ордер і
звичайний транспортний документ (
наприклад, оборотний коносамент,
необоротну морську накладну, доказ про
перевезення внутрішнім водним
транспортом, повітряну накладну
залізничного чи автодорожного
повідомлення чи накладну змішаного
перевезення), що можуть знадобитись
покупцю для прийняття постачання
товару А.4./Б.4. У випадку, якщо продавець
і покупець домовились про використання
засобів електронного зв'язку, згадані
вище документи можуть бути замінені
еквівалентними електронними
повідомленнями (ЕДІ).

Суд апеляційної інстанції дійшов
висновку про те, що оскільки позивачем
не надано до матеріалів справи
товарно-транспортні накладні (ТТН) на
доставку товару відповідачу, то
позивачем не надано належних доказів
поставки товару покупцю, і на цих
підставах скасував судове рішення
місцевого господарського суду та
прийняв нове, яким в позові повністю
відмовив.

Проте, з таким висновком не може
погодитись колегія суддів Вищого
господарського суду України з
наступних підстав.

Правила "ІНКОТЕРМС" від початку їх
визначення, як правило, призначались
для застосування при продажі товарів,
що поставляються через національні
кордони, тобто вони є міжнародними
торговельними термінами. Однак,
статтею 265 Господарського кодексу
України передбачено, що сторони для
визначення умов договорів поставки
мають право використовувати відомі
міжнародні звичаї, рекомендації,
правила міжнародних органів та
організацій, якщо це не заборонено
прямо або у виключній формі цим
кодексом чи законами України.

Міжнародні правила ІНКОТЕРМС-2000
надають тлумачення термінів, момент
переходу ризику випадкової загибелі
або псування товару з продавця на
покупця, обов'язки оплати та
особливості транспортування будь-яким
видом транспорту, сплату митних
платежів та інше.

Однак, якщо умови Договору і положення
ІНКОТЕРМС-2000 не співпадають, то
перевагу мають умови Договору.

ДДР ІНКОТЕРМС-2000 визначає терміни, за
яких продавець має нести всі витрати та
ризики, необхідні для доставки товару
до місця призначення, а саме продавець
здійснює поставку покупцю товару, який
пройшов митне очищення для імпорту;
продавець несе всі витрати та ризики,
пов'язані з доставкою товару до
покупця; продавець зобов'язаний за
власний рахунок надати покупцю
транспортні документи, яких може
потребувати покупець для прийняття
поставки товару.

ДДР ІНКОТЕРМС-2000 передбачає обов'язки
покупця, який зобов'язаний сплатити
ціну товару у відповідності з
договором купівлі-продажу, покупець
зобов'язаний прийняти поставку товару
і зобов'язаний сплатити всі витрати,
пов'язані з товаром із моменту
здійснення його поставки та всі
додаткові витрати внаслідок
невиконання покупцем своїх обов'язків.

Умови укладеного сторонами Договору не
суперечать умовам ДДР ІНКОТЕРМС-2000.
Договором передбачено передача товару
від продавця покупцю в межах України
без виставлення плати за митне
оформлення, завезення товару
постачальником кільцевими маршрутами
за власний рахунок без виставлення
покупцю вимоги сплатити за
транспортування, передача товару
покупцю здійснюється за належно
оформленим документом на отримання
товару.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони погодили ціну та строки
поставки товару у специфікаціях,
передача товару представнику покупця
здійснена на підставі довіреностей,
приймання товару відбулось на складі
покупця, оформлене видатковими
накладними, які підписані
представником покупця без застережень
або заперечень і завірені круглою
печаткою покупця, що відповідає
приписам статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні".

В матеріалах справи відсутні докази, що
в момент приймання товару чи будь-коли
в інший час представник покупця
вимагав від продавця передачі разом із
товаром сертифікатів якості або
товарно-транспортних накладних.

В матеріалах справи відсутні докази
того, що покупець ТОВ "Дністер-Агро" не
прийняло або повернуло продавцю товар,
відсутні будь-які претензії щодо
якості, кількості та асортименту
поставленого насіння.

Аналогічна правова позиція викладена у
Постанові Верховного Суду України від
19.08.2014 по справі № 924/905/13, яка згідно
приписів статті 11128 Господарського
процесуального кодексу України є
обов'язковою для всіх судів.

Крім того, при перевезеннях на
договірних засадах та перевезеннях для
власних потреб перелік необхідних
документів різний. Постановою Кабінету
Міністрів України від 25.02.2009 № 207
визначено, що оформлення
товарно-транспортної накладної (ТТН) є
обов'язковим під час перевезення
вантажу на договірних засадах, а при
перевезенні для власних потреб -
накладна або інший документ, який
підтверджує право власності на вантаж.

За таких підстав, судова колегія суддів
Вищого господарського суду України
вважає, що судом першої інстанції було
повно встановлено обставини, які мають
значення для правильного вирішення
справи, правильно застосовано норми
матеріального права, натомість суд
апеляційної інстанції невірно
застосував норми матеріального права
та скасував рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 11110
Господарського процесуального кодексу
України підставами для скасування або
зміни рішення місцевого чи
апеляційного господарського суду або
постанови апеляційного господарського
суду є порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Пунктом шостим статті 1119
Господарського процесуального кодексу
України передбачено, що касаційна
інстанція за результатами розгляду
касаційної скарги має право залишити в
силі одне із раніше прийнятих рішень
або постанов.

Частиною п'ятою статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, якою встановлено розподіл
судових витрат, передбачено, що
стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору.

Пунктом першим частини першої статті 7
Закону України "Про судовий збір"
передбачено, що сплачена сума судового
збору повертається в разі внесення
судового збору в більшому розмірі, ніж
встановлено законом.

Керуючись статтями 49, 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити.

Постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 02.07.2014 у справі
№ 902/326/14 скасувати.

Рішення Господарського суду
Вінницької області від 06.05.2014 у справі
№ 902/326/14 залишити в силі.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дністер-Агро" (24032,
Вінницька обл., Могилів-Подільський р-н,
смт. Вендичани, вул. 50-річчя жовтня, буд.
23, ідентифікаційний код 25497645) на
користь Приватного акціонерного
товариства "Агріматко-Україна" (08132,
Київська обл., Києво-Святошинський р-н,
м. Вишневе, вул. Чорновола, буд. 45, ) 31 625, 70 грн. (тридцять одна
тисяча шістсот двадцять п'ять гривень
сімдесят копійок) судового збору за
подання касаційної скарги.

Повернути Приватному акціонерному
товариству "Агріматко-Україна" (08132,
Київська обл., Києво-Святошинський р-н,
м. Вишневе, вул. Чорновола, буд. 45, ) надлишково сплачений
судовий збір за платіжним дорученням №
2571 від 18.07.2014 (оригінал знаходиться в
матеріалах справи) у сумі 12
650, 28 грн. (дванадцять тисяч шістсот
п'ятдесят гривень двадцять вісім
копійок).

Доручити Господарському суду
Вінницької області видати накази на
виконання даної постанови.

Головуючий суддя
В.А. Корсак

С у д д і
М.В. Данилова

Т.Б. Данилова