ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2014 р.
Справа № 909/754/14

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Дубник О.П.

Суддів
Матущак О.І.

Скрипчук О.С.

при секретарі судового засідання
Довгополові А.О.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги: Приватного підприємства
"Галнафтогазмонтаж" № 38 від 11.08.2014 року
(вх. № 01-05/4460/14 від 17.09.2014 року)

на ухвалу Господарського суду
Івано-Франківської області від 05.08.2014
року

у справі № 909/754/14 (суддя - Гриняк Б.П.)

за позовом Приватного підприємства
"Галнафтогазмонтаж", м.
Івано-Франківськ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю" Катерпіллар
Файненшл Україна", м. Київ

про визнання недійсним додатку № 3 від
01.07.08р. та додаткових угод №1 від 24.07.08;
№ 2 від 31.07.09; № 3 від 30.12.09 та № 4 від 12.11.10
до Договору фінансового лізингу №
UA28L-08-01 від 01.07.08 укладеного між ПП"
Галнафтогазмонтаж" та ТзОВ
"Катерпіллар Файненшл Україна " з
моменту укладення.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились (належним
чином повідомлені);

від відповідача: Гоголь Б.М.,
представник (довіреність в матеріалах
справи).

Судом роз'яснено права та
обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22
Господарського процесуального кодексу
України (надалі -ГПК України).

Відводів складу суду в порядку
ст.20 ГПК України не заявлялось. Заяв про
технічну фіксацію судового процесу від
учасників судового процесу не
надходило.

Позивач участі уповноважених
представників у судове засідання не
забезпечив.

07 жовтня 2014р. у канцелярію
Львівського апеляційного
господарського суду від ПП
«Галнафтогазмонтаж» надійшло
клопотання про відкладення розгляду
справи.

Суд апеляційної інстанції зробив
висновок про відмову у задоволенні
заявленого клопотання з огляду на
наступне.

Інститут представництва в процесі від
імені юридичних осіб не обмежує коло
осіб, яким сторона доручає бути
представником своїх інтересів в суді. І
сама юридична особа в силу ч. 1 ст. 92 ЦК
України не позбавлена права особисто
вести свою справу в суді через свої
органи.

Крім того судова колегія зазначає, що
відповідно до ст. 102 ГПК України
апеляційна скарга на ухвалу місцевого
господарського суду розглядається
протягом п'ятнадцяти днів з дня
постановлення ухвали про прийняття
апеляційної скарги до провадження, а
така датована 22.09.2014р., клопотань про
продовження строку розгляду спору в
порядку ч. 3 ст. 69 ГПК України від сторін
не надходило.

Ухвалою Господарського суду
Івано-Франківської області від 05.08.2014 р.
справу № 909/754/14 (суддя - Гриняк Б.П.) за
позовом приватного підприємства
"Галнафтогазмонтаж" до товариства з
обмеженою відповідальністю
"Катерпіллар Файненшл Україна" про
визнання недійсним додатку № 3 від
01.07.08р. та додаткових угод №1 від 24.07.08;
№ 2 від 31.07.09; № 3 від 30.12.09 та № 4 від 12.11.10
до Договору фінансового лізингу №
UA28L-08-01 від 01.07.08 укладеного між ПП
"Галнафтогазмонтаж" та ТзОВ
"Катерпіллар Файненшл Україна" з
моменту укладення передано за
підсудністю до Господарського суду м.
Києва.

Вказана ухвала суду першої інстанції
мотивована тим, що справи у спорах про
визнання договорів недійсними
розглядаються за місцем знаходженням
сторони, зобов'язаної за договором
здійснити на користь другої сторони
певні дії, такі як: передати майно,
виконати роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо, а місце
знаходження відповідача місто Київ.

Не погоджуючись із даною ухвалою,
Приватне підприємство
«Галнафтогазмонтаж» оскаржило її в
апеляційному порядку.

Скаржник зазначає, що судом не взято до
уваги заперечення позивача проти заяви
відповідача про передачу справи за
підсудністю до Господарського суду
міста Києва. Апелянт вважає, що за
договором фінансового лізингу № UA
28L-08-01 від 01.07.2008р. зобов'язання виникло
не лише у відповідача, але й у позивача,
оскільки, такий повинен здійснити на
користь ТзОВ «Катерпіллар Файненшл
Україна» оплату лізингових платежів, а
відповідно, у спорі про визнання
додатків та додаткових угод до
договору фінансового лізингу
недійсними, зобов'язаною стороною, на
думку апелянта, є тільки ПП
«Галнафтомонтаж».

У відзиві на апеляційну скаргу
відповідач доводи апеляційної скарги
заперечив з мотивів її
необгрунтованості та просив ухвалу
суду першої інстанції залишити без
змін, наполягаючи на тому, що за
договором фінансового лізингу в обох
сторін виникли взаємні права та
обов'язки, і апелянт і відповідач є
одночасно і боржником і кредитором в
силу ч. 3 ст. 510 ЦК України, а відтак
справа повинна розглядатися
Господарським судом м. Києва, про що
свідчать висновки Вищого
господарського суду України зроблені у
справах № 905/3094/13, 906/450/14.

Колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду,
керуючись нормами ст. 101 ГПК України
щодо меж перегляду справи в
апеляційній інстанції, враховуючи те,
що сторони по справі про час та місце
розгляду справи були належним чином
повідомлені, вважає, що є можливим
прийняти за наслідками розгляду
апеляційної скарги постанову в даному
судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи в
сукупності з апеляційною скаргою,
оцінивши зібрані докази по справі,
судова колегія Львівського
апеляційного господарського суду
вважає, що підстав для скасування
ухвали Госопдарського суду
Івано-Франківської області не має, при
цьому, колегія суддів встановила
наступні обставини та керувалася
такими мотивами.

Господарському суду
Івано-Франківської області поступила
позовна заява від Приватного
підприємства «Галнафтогазмонтаж» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Катерпіллар
Файненшл Україна» про визнання
недійсним додатку № 3 від 01.07.08р. та
додаткових угод №1 від 24.07.08; № 2 від
31.07.09; № 3 від 30.12.09 та № 4 від 12.11.10 до
Договору фінансового лізингу № UA28L-08-01
від 01.07.08р.

Ухвалою цього ж суду від 11.07.14 порушено
провадження у справі № 909/754/14 та
призначено таку до розгляду.

29 липня 2014р. у канцелярію місцевого
суду від відповідача надійшло
клопотання від 21.07.2014р. про передачу
справи № 909/754/14 за належною підсудністю
до Господарського суду міста Києва ( Вх.
№ 11881/14). У вказаному клопотанні
відповідач зазначає, що справи у
спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні господарських
договорів, справи у спорах про визнання
договорів недійсними розглядаються
господарським судом за
місцезнаходженням сторони,
зобов'язаної за договором здійснити на
користь другої сторони певні дії, такі
як: передати майно, виконати роботу,
надати послуги, сплатити гроші тощо (
ч.1ст. 15 ГПК України ).

Частина 1 статті 806 Цивільного
кодексу України визначає, що за
договором лізингу одна сторона
(лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
фінансовий лізинг» за договором
фінансового лізингу (далі - договір
лізингу) лізингодавець зобов'язується
набути у власність річ у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

Норми ст. 509, ч. 3 ст. 510 ЦК України
визначають, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Якщо
кожна із сторін у зобов'язанні має
одночасно і права, і обов'язки, вона
вважається боржником у тому, що вона
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони, і одночасно кредитором у тому,
що вона має право вимагати від неї.

01 липня 2008р. між Приватним
підприємством «Глнафтогазмонтаж» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Катерпіллар
Файненшл Україна» укладено договір
фінансового лізингу № UA28L-08-01з умов
якого лізингодавець зобов'язується
придбати у продавця у власність
предмет лізингу (Бульдозер
«Катерпіллар» D5N) і надати його
лізингоодержувачу в тимчасове
володіння й користування для
підприємницьких цілей, за плату, на
строк і на інших умовах, зазначених у
цьому договорі й загальних умовах, з
переходом права власності на предмет
лізингу до лізингоодержувача за умови
дотримання відповідних вимог,
встановлених загальними умовами.

В подальшому сторони підписали
додаткові угоди до договору
фінансового лізингу в частині
уточнення графіків лізингових
платежів (внесення змін в додаток № 3 до
договору), про які у позовній заяві
заявлено вимогу про визнання їх
недійсними.

Судова колегія Львівського
апеляційного господарського суду
зазначає, що з вищезазначених норм
законодавства і договору фінансового
лізингу № UA28L-08-01 від 01.07.2008р.
вбачається, що правова природа такого
полягає у придбанні у власність
лізиногодавцем предмета лізингу у
третьої особи (продавця) з метою
передачі такого лізингоодержувачу за
встановлену плату (непрямий лізин),
тобто виконавцем за договором лізингу
виступає лізингодавець, оскільки
здійснює купівлю предмета лізингу для
того, щоб в майбутньому передати його у
користування за плату
лізиногоодержувачу.

Відтак, твердження апелянта про те, що
згідно умов договору лізингу UA28L-08-01 від
01.07.2008р. ПП «Галнафтогазмонтаж» повинен
прийняти предмет лізингу та
здійснювати плату лізингових платежів
відповідно до оспорюваного додатку та
додаткових угод до нього, що, на його
думку, зумовлює можливість розгляду
даного спору Господарським судом
Івано-Франківської області, є
передчасними та не відповідають нормам
чинного законодавства.

Стаття 15 ГПК України містить
положення згідно якого справи у спорах,
що виникають при укладанні, зміні та
розірванні господарських договорів,
справи у спорах про визнання договорів
недійсними розглядаються
господарським судом за
місцезнаходженням сторони,
зобов'язаної за договором здійснити на
користь другої сторони певні дії, такі
як: передати майно, виконати роботу,
надати послуги, сплатити гроші тощо.

Відповідно до п. 20.3. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 10
від 24.10.2011р. «Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ
господарським судам» спори, пов'язані з
укладанням, зміною умов, розірванням чи
визнанням недійсними договорів,
підлягають вирішенню господарським
судом за місцем знаходження однієї з
сторін, до якої звернувся заявник. У
питаннях визначення підвідомчості і
підсудності справ зі спорів про
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними слід враховувати
також викладене у пункті 1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013 N 11 "Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними".

У пункті 1.2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 11
від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» чітко визначено, що за
загальним правилом, закріпленим у
частині першій статті 15 ГПК,
територіальна підсудність
господарським судам справ у спорах про
визнання договорів недійсними
визначається за місцезнаходженням
сторони, зобов'язаної за договором
здійснити на користь другої сторони
певні дії, такі як: передати майно,
виконати роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 17
Господарського процесуального кодексу
України, якщо справа не підсудна даному
господарському суду, матеріали справи
надсилаються господарським судом за
встановленою підсудністю не пізніше
п'яти днів з дня надходження позовної
заяви або винесення ухвали про
передачу справи.

Таким чином колегія суддів
Львівського апеляційного
господарського суду погоджується з
висновками місцевого суду, викладеними
в ухвалі від 05.08.2014р. про те, що справа №
909/754/14 за позовом Приватного
підприємства "Галнафтогазмонтаж" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю" Катерпіллар
Файненшл Україна" про визнання
недійсним додатку № 3 від 01.07.08р. та
додаткових угод №1 від 24.07.08; № 2 від
31.07.09; № 3 від 30.12.09 та № 4 від 12.11.10 до
договору фінансового лізингу № UA28L-08-01
від 01.07.08 укладеного між ПП"
Галнафтогазмонтаж" та ТзОВ
"Катерпіллар Файненшл Україна" з
моменту укладення, підлягає передачі
за підсудністю до Господарського суду
міста Києва, оскільки місцезнаходження
лізингодавця за договором фінансового
лізингу на підставі якого укладені
оспорювані позивачем додатки та
додаткові угоди, згідно витягу з ЄДРПОУ
знаходиться за адресою: 03022, вул.
Васильківська, будинок 34,
Голосіївський район, м. Київ.

Така ж правова позиція викладена
Вищим господарським судом України у
постановах по справах: № 30/5005/6469/2012 від
25.02.2013р., № 905/3094/13 від 12.12.2013р., № 905/3932/13
від 26.12.2013р., № 906/450/14 від 23.09.2014р. тощо.

Суд апеляційної інстанції,
враховуючи положення ст. 49 ГПК України,
вважає, що витрати за подання
апеляційної скарги слід покласти на
апелянта.

Керуючись ст.ст. 103, 105, 106 ГПК
України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а ухвалу Господарського
суду Івано-Франківської області від
05.08.2014р. у справі №909/754/14 без змін.

2. Судові витрати за розгляд справи
в суді апеляційної інстанції покласти
на Приватне підприємство
«Галнафтогазмонтаж».

3. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку згідно
з розділом ХІІ-І ГПК України.

Повний текст постанови підписано
09.10.2014р.

Головуючий суддя
Дубник О.П.

Суддя
Матущак О.І.

Суддя
Скрипчук О.С.