ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року Справа № 910/17661/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого суддіКорсака В.А. суддів
Данилової М.В., Данилової
Т.Б.розглянувши матеріали касаційної
скарги Індивідуального підприємства
"Іволінк" на постановуКиївського
апеляційного господарського суду від
28.07.2014 у справі № 910/17661/13 Господарського
суду міста Києва за
позовомІндивідуального підприємства
"Іволінк" до Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "Арсенал
страхування" третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача ОСОБА_5
простягнення 16 524, 51 грн.,

в судовому засіданні взяли участь
представники :

- - позивачаШульган Д.Ю. - -
відповідачаКупріненко С.О.- -
третьої особине з'явився

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року Індивідуальне
підприємство "Іволінк" звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовною заявою до Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Арсенал страхування", за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача - ОСОБА_5, в якій
просило суд стягнути з відповідача на
свою користь 16 524,51 грн. страхового
відшкодування, витрати на евакуацію
транспортного засобу в сумі 400,00 грн. та
судові витрати.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 12.03.2014 (суддя Нечай
О.В.), залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 28.07.2014
(головуючий Мальченко А.Ю., судді: Жук
Г.А., Скрипка І.М.) у справі № 910/17661/13
позов задоволено частково. Стягнуто з
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Арсенал
страхування" на користь
Індивідуального підприємства "Іволінк"
страхове відшкодування в розмірі 6 298
грн. 11 коп., витрати по оплаті судової
експертизи в розмірі 699 грн. 79 коп. та
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 655 грн. 75 коп. В іншій частині
позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовими рішеннями,
Індивідуальне підприємство "Іволінк"
звернулося до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить їх скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції. В обґрунтування
своєї касаційної скарги скаржник
посилається на те, що судові рішення
прийняті судами попередніх інстанцій з
неповним з'ясуванням усіх обставин
справи.

Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Арсенал
страхування" не надіслало відзив на
касаційну скаргу, що в силу положень
статті 1112 Господарського
процесуального кодексу України не
перешкоджає перегляду судового акту,
що оскаржується.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
юридичну оцінку встановлених
фактичних обставин, проаналізувавши
правильність застосування
господарськими судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 06.04.2013 на вул.
Перекопській в м. Херсон сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля марки "Мерседес", державний
номер НОМЕР_1, який належить Приватному
підприємству "ПиК", під керуванням
ОСОБА_5 та автомобіля марки "Опель",
державний номер НОМЕР_2, який належить
Індивідуальному підприємству
"Іволінк", під керуванням ОСОБА_4

Вказана дорожньо-транспортна пригода
сталася в результаті порушення Правил
дорожнього руху України водієм ОСОБА_5,
якого постановою Миколаївського
районного суду Миколаївської області
від 28.05.2013 у справі № 480/1103/13-п
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого статтею 124 КУпАП (а.с. 24).

В результаті вказаної
дорожньо-транспортної пригоди
автомобіль марки "Опель", державний
номер НОМЕР_2, було пошкоджено, а його
власнику - ІП "Іволінк"
завдано матеріальну шкоду.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що цивільно-правова
відповідальність винної у скоєнні ДТП
особи була застрахована у ПрАТ "СК
"Арсенал Страхування", що
підтверджується наявною у матеріалах
справи копією Полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № АЕ/1010140 зі
строком дії з 00:00 годин 06.11.2012 до 05.05.2013
включно, відповідно до якого, ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну становить 50 000,00 грн., франшиза -
510,00 грн., забезпечений транспортний
засіб - автомобіль марки "Мерседес",
державний номер НОМЕР_1 (а.с. 55).

З метою отримання відшкодування гр.
ОСОБА_4 на підставі довіреності (а.с.19)
звернувся до відповідача від імені ІП
"Іволінк" з заявою щодо відшкодування
завданої майнової шкоди, що сторонами
не заперечувалось.

В подальшому, на замовлення
відповідача суб'єктом оціночної
діяльності - СПД ФОП ОСОБА_8 було
проведену незалежну оцінку
автотранспорту, за результатами якої
складено висновок №457 від 26.04.2013 з
визначення збитку, нанесеного
автомобілю марки "Опель", державний
номер НОМЕР_2, при ДТП (а.с. 6-14).

Відповідно до вказаного висновку
вартість відновлювального ремонту
зазначеного автомобіля в результаті
пошкодження при ДТП в цінах на момент
здійснення даного дослідження складає
100 996,56 грн., при цьому, ринкова вартість
такого автомобіля на момент
дослідження складає 14 409, 49 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі висновку № 451 від 26.04.2013
відповідачем було здійснено
розрахунок суми страхового
відшкодування від 24.07.2013 (а.с. 35),
складено та підписано страховий акт
№АЕ/1010140-1 від 06.08.2013 (а.с. 71), відповідно
до яких відповідачем було прийнято
рішення про виплату страхового
відшкодування в розмірі 3 899,49 грн. (14
409,49 грн. - 10 000,00 грн. вартість
залишків - 510,00 грн. франшизи) та
виплачено позивачу зазначену суму.
Дана обставина сторонами не
заперечується.

Звертаючись з позовом про стягнення
16524,51 грн. страхового відшкодування,
позивач послався на те, що при
складанні висновку експертом невірно
було визначено ринкову вартість
автомобіля, внаслідок чого, позивач
недоотримав 16 124,51 грн. страхового
відшкодування та витрати на евакуацію
транспортного засобу.

До матеріалів справи позивачем надані
висновок № 451 експертного
автотоварознавчого дослідження від
26.04.2013 про вартість матеріального
збитку, постанову Миколаївського
районного суду Миколаївської області
від 28.05.2013 у справі № 480/1103/13-п, якою
ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення та
розрахунок суми страхового
відшкодування (а.с.6-14, 24, 35).

У відзиві на позовну заяву (а.с. 52-54)
відповідач зазначає, що свої
зобов'язання по виплаті страхового
відшкодування виконав у повному обсязі
та належним чином у відповідності до
діючого законодавства. На думку
відповідача, проведення позивачем
самостійного аналізу даних щодо
вартості подібних транспортних
засобів на Інтернет порталі не може
бути належним доказом, оскільки таке
дослідження можуть проводити лише
відповідні спеціалісти, які володіють
спеціальними знаннями, кваліфікація
яких підтверджується відповідними
сертифікатами.

Колегія вважає висновки судів
попередніх інстанцій про наявність
підстав для часткового задоволення
позову достатньо обґрунтованими,
виходячи з наступного.

Частинами першою, другою статті 1187
Цивільного кодексу України
передбачено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини п'ятої статті 1187
Цивільного кодексу України особа, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, відповідає за
завдану шкоду, якщо вона не доведе, що
шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого.

Пунктом першим частини першої статті
1188 Цивільного кодексу України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки одній
особі, з вини іншої особи
відшкодовується винною особою.

Відповідно до статті 6 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (в редакції закону, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) страховим випадком є
дорожньо-транспортна пригода, що
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу, внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована, за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або
майну потерпілого.

Попередніми судовими інстанціями
встановлено, що особою відповідальною
за завдані збитки у межах, передбачених
договором обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, є Приватне акціонерне
товариство "Страхова компанія "Арсенал
страхування".

За приписами частини другої статті 1192
Цивільного кодексу України розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

За приписами пункту 22.1. статті 22 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" визначено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

Таким чином, положення Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачають відшкодування
страховиком цивільно-правової
відповідальності лише оціненої шкоди,
тобто вартості відновлювального
ремонту пошкодженого транспортного
засобу, визначеної за результатом
проведеної оцінки суб'єктом оціночної
діяльності.

Згідно з пунктом 36.1. статті 36 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страховик (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ), керуючись нормами цього Закону,
приймає вмотивоване рішення про
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати) або про відмову
у здійсненні страхового відшкодування
(регламентної виплати). Рішення про
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати) приймається у
зв'язку з визнанням майнових вимог
заявника або на підставі рішення суду,
у разі якщо спір про здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати) розглядався в
судовому порядку. Якщо розмір
заподіяної шкоди перевищує страхову
суму, розмір страхової виплати
(регламентної виплати) за таку шкоду
обмежується зазначеною страховою
сумою.

При цьому, відповідно до статті 30
вказаного Закону транспортний засіб
вважається фізично знищеним, якщо його
ремонт є технічно неможливим чи
економічно необґрунтованим. Ремонт
вважається економічно
необґрунтованим, якщо передбачені
згідно з аварійним сертифікатом
(рапортом), звітом (актом) чи висновком
про оцінку, виконаним аварійним
комісаром, оцінювачем або експертом
відповідно до законодавства, витрати
на відновлювальний ремонт
транспортного засобу перевищують
вартість транспортного засобу до
дорожньо-транспортної пригоди. Якщо
транспортний засіб вважається
знищеним, його власнику
відшкодовується різниця між вартістю
транспортного засобу до та після
дорожньо-транспортної пригоди, а також
витрати на евакуацію транспортного
засобу з місця дорожньо-транспортної
пригоди.

З метою визначення ринкової вартості
зазначеного автомобіля до настання
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталась 06.04.2013 в м. Херсон по вул.
Перекопській, ухвалою Господарського
суду міста Києва від 27.11.2013 у даній
справі було призначено судову
автотоварознавчу експертизу.

З висновку експерта за результатами
проведення призначеної судової
експертизи вбачається, що ринкова
вартість транспортного засобу марки
"Опель", державний номер НОМЕР_2
(реєстрація транспортного засобу на
території Литовської Республіки) з
дизельним двигуном об'ємом 2.2 л.,
враховуючи фактичний пробіг
транспортного засобу 182617 км. та з
урахуванням дати виготовлення
зазначеного транспортного засобу
станом на 06.04.2013 до настання ДТП, з
врахуванням обмежень та припущень, що
викладені в дослідницькій частині,
склала 24 717,09 грн.

Відповідно до висновку № 451 від 26.04.2013 з
визначення збитку, нанесеного
автомобілю марки "Опель", державний
номер НОМЕР_2, при ДТП, ринкова вартість
такого автомобіля на момент
дослідження, яке проведене після
настання ДТП, складає 14 409,49 грн.

Таким чином, судами попередніх
інстанцій встановлено, що різниця між
вартістю транспортного засобу марки
"Опель", державний номер НОМЕР_2 до та
після дорожньо-транспортної пригоди
становить 10 307,60 грн. (24 717,09 грн. - 14
409,49 грн.).

З цього приводу посилання позивача на
те, що вартість автомобіля після ДТП
фактично становила 10 000, 00 грн., яка була
визначена відповідачем на підставі
проведеного он-лайн аукціону, є
помилковими, оскільки у відповідності
до Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" підтвердженням
розміру реальної вартості
відновлювального ремонту
транспортного засобу має бути Звіт
суб'єкта оціночної діяльності про
визнання вартості матеріального
збитку.

Статтями 29, 30 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що до розміру
шкоди додаються також витрати на
евакуацію транспортного засобу до
стоянки та плата за послуги стоянки.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, позивачем були сплачені
кошти за евакуацію автомобіля у сумі
400,00 грн., що підтверджується Актом про
виконання робіт, надання послуг №266 від
17.04.2013 (а.с. 21) та відповідним
наряд-замовленням № 266 від 17.04.2013 (а.с. 22).

За таких обставин, страхове
відшкодування, яке підлягає стягненню
з відповідача на користь позивача має
бути збільшене на суму 400,00 грн.

Крім того, вирішуючи питання про суму
стягнення страхового відшкодування,
попередні судові інстанції вірно
врахували положення пункту 6 статті 36
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", відповідно до
якого страхувальником або особою,
відповідальною за завдані збитки, має
бути компенсована сума франшизи, якщо
вона була передбачена договором
страхування.

З огляду на те, що згідно полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АЕ/1010140 сторонами
встановлено франшизу у розмірі 510,00
грн., сума страхового відшкодування, що
підлягає виплаті відповідачем за
шкоду, заподіяну водієм ОСОБА_5 має бути
зменшена на 510,00 грн.

З цього приводу посилання позивача на
те, що вказана сума франшизи вже була
врахована під час вирахування та
виплати відповідачем страхового
відшкодування в розмірі 3 899,49 грн. є
помилковим, оскільки при визначенні
розміру страхового відшкодування
місцевий господарський суд здійснював
власний розрахунок, а сплачену
відповідачем суму в 3 899,49 грн. прийняв
за звичайне від'ємне число, яке вказує
на розмір відшкодованих страховиком
коштів.

Зважаючи на вищенаведені вимоги
законодавства, умови полісу
№ АЕ/1010140 та обставини справи,
враховуючи часткову виплату
відповідачем страхового відшкодування
у сумі 3 899,49 грн., перевіривши
здійснений попередніми судовими
інстанціями розрахунок страхового
відшкодування, колегія суддів
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанції, вважає їх
правильними та достатньо
обґрунтованими.

Відповідно до постанови про відкриття
виконавчого провадження від 05.05.2014 за
наказом № 910/17661/13 від 28.03.2014 відповідач
перерахував борг у сумі 7 653, 65 грн. на
користь позивача, що підтверджується
платіжним дорученням № 9418 від 14.05.2014 та
листом головного державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції у м. Києві № 1253/13 від
15.07.2014 (а.с.208-210).

Наведені обставини в установленому
законом порядку не були спростовані.

З урахуванням вимог статті 43
Господарського процесуального кодексу
України, судами попередніх інстанцій
дана відповідна правова оцінка
сукупності поданих до матеріалів
справи доказів, у тому числі, висновку
судової експертизи.

Відповідно до приписів статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України переглядаючи у касаційному
порядку судові рішення, касаційна
інстанція на підставі встановлених
фактичних обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти їх.

Колегія вважає, що судами попередніх
інстанцій дана належна правова оцінка
усім обставинам справи, норми
матеріального та процесуального права
застосовані вірно і передбачені
законом підстави для зміни або
скасування судових рішень, відсутні.

Доводи, що викладені в касаційній
скарзі пов'язані з вирішенням питання
про достовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими і фактично зводяться до
необхідності надання нової оцінки
доказів по справі, що виходить за межі
повноважень суду касаційної інстанції.

За таких обставин, касаційна скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без
задоволення.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 28.07.2014 у справі
№ 910/17661/13 залишити без змін.

Головуючий суддя
В.А. Корсак

С у д д і
М.В. Данилова

Т.Б. Данилова