ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2014 р.
Справа № 922/3093/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя
Білоусова Я.О., суддя Фоміна В.О.,

при секретарі Литвиновій К.О.,

за участю представників:

позивача - Романенко К.Ю. за
довіреністю від 04.07.2014р.

відповідача - Мірошника Р.С. за
довіреністю № 18/06 від 18.06.2014р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Вога"
(вх.№2275Х/2-7) на рішення господарського
суду Харківської області від 07.08.2014 р. у
справі № 922/3093/14,

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Нертус", м.Харків,

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вога", м.Харків,

про стягнення 1121,03 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Нертус" 23.07.2014р.
звернулося до господарського суду
Харківської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вога" про стягнення
727,31грн. боргу, 393,72грн. курсової різниці,
а всього, 1.121,03грн.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 07.08.2014 р. у
справі № 922/3093/14 (суддя Бринцев
О.В.) позов задоволено повністю.
Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВОГА" (Адреса: 61064, м.
Харків, вул. Пермська, 15, кв. 28;
Банківські реквізити: ,
п/р. 9 в ПАТ "Банк "ГРАНТ", м. Харків,
МФО 351607, свідоцтво ПДВ № 29458926, ІПН
50) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "НЕРТУС";
адреса: 61047, м. Харків, вул. С. Грицевця,
буд. 39, кв. 106; банківські реквізити: , п/р. 7201 в ПАТ
"Альфа-Банк", м. Харків, МФО 300346, ІПН
696, свід. № 29584807) 727,31 грн боргу, 393,72
грн курсової різниці, а всього, 1121,03 грн.

Відповідач з рішенням місцевого
господарського суду не погодився та
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення господарського суду
Харківської області від 07.08.2014р. у
справі № 922/3093/14, яким були задоволенні
позовні вимоги ТОВ "Нертус" і стягнуто з
ТОВ "Вога" 727,31 грн боргу, 393,72 грн
курсової різниці, а всього, 1121,03 грн.;
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ТОВ "Нертус"
відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим,
що суд першої інстанції порушив
принцип змагальності під час судового
розгляду справи, не дослідив у повному
обсязі всі обставини справи, на думку
апелянта, не звернув уваги на аргументи
апелянта, а тому неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи.

Позивач надав відзив на апеляційну
скаргу ( вх. № 8051), в якому просив суд
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а рішення господарського
суду Харківської області від 07.08.2014р. у
справі № 922/3093/14 - без змін.

У судовому засіданні Харківського
апеляційного господарського суду
відповідач підтримав вимоги
апеляційної скарги та просив скасувати
рішення господарського суду
Харківської області від 07.08.2014р. у
справі № 922/3093/14, та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ТОВ "Нертус" відмовити у повному
обсязі. Позивач просив апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
рішення господарського суду
Харківської області від 07.08.2014р. у
справі № 922/3093/14 - без змін

Перевіривши повноту встановлення
судом обставин справи та докази по
справі на їх підтвердження, їх юридичну
оцінку та доводи апеляційної скарги в
межах вимог, передбачених ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України, заслухавши пояснення
представників сторін, колегія суддів
встановила.

Як встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Нертус"
(продавець) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Вога" (покупець)
укладено дистриб"юторський договір від
07.02.2013р. №07/02-В.

Відповідно до п.1.1. договору
продавець зобов'язується передати
погодженими партіями товар у власність
дистриб'ютора, а дистриб'ютор
зобов'язується приймати товар і
сплачувати за нього визначену грошову
суму.

Згідно п.п. 3.1.8. договору відповідач
узяв на себе зобов'язання сплатити
позивачу вартість товару у
відповідності до п. 4 (умови оплати)
договору.

За змістом п.п. "а" п. 4.1. договору
встановлено, що оплата за товар, якщо
сторони або їх представники підписали
специфікацію, в якій міститься графік
оплати товару, здійснюється згідно
цього графіку.

Відповідно до п.10.1 договір вважається
укладеним з моменту підписання першої
видаткової накладної або специфікації
і діє до 31.12.2013р.

На виконання цього договору
позивач поставив відповідачу товар на
суму 7.010,40грн. згідно специфікації №
НР-00000728 від 23.04.2013р. (а.с. 20), що
підтверджується видатковою накладною
№ 728 від 23.04.2013р. (а.с. 21).

Доларовий еквівалент ціни товару
станом на 23.04.2013р. (дата підписання
відповідної специфікації та
видаткової накладної) склав 859,12
доларів США.

У специфікації № НР-00000728 від 23.04.2013 до
договору міститься наступний графік
оплати товару:

- до 25.04.2013 - 30% від загальної ціни товару
за специфікацією, а саме, 2.103,12 грн, а у
випадку зміни курсу долара США - 30% від
доларового еквіваленту загальної ціни
товару, згідно з п. 4.7.
дистриб'юторського договору;

- до 01.11.2013 - 70% від загальної ціни товару
за специфікацією, а саме, 4.907,28 грн, а у
випадку зміни курсу долара США - 70% від
доларового еквіваленту загальної ціни
товару, згідно з п. 4.7.
дистриб'юторського договору.

Відповідач у порушення умов договору
та графіку, встановленому у
специфікації, вартість отриманого
товару сплатив частково - в сумі
6.283,09грн. 29.11.2013р. (банківська виписка,
а.с. 23), в зв"язку з чим сума основного
боргу відповідача перед позивачем
складає 727,31грн.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем в установленому ст.ст. 32, 33
Господарського процесуального кодексу
України порядку обставини, які
наведені позивачем, не спростовані,
позовні вимоги визнані в повному
обсязі, не надано суду доказів сплати
позивачу грошових кошти в сумі 1.121,03грн.

Колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
погоджується з висновками
господарського суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України та ст. 174 Господарського
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші угоди (правочини),
передбачені законом.

Згідно ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Як убачається зі змісту укладеного між
сторонами договору, даний договір за
своєю правовою природою є договором
поставки.

Відповідно до положень ст. 712
Цивільного кодексу України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно ст. ст. 509, 510 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості. Сторонами у
зобов'язанні є боржник і кредитор.

У відповідності до ст. ст. 525, 526
Цивільного кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином, в установлений строк,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, одностороння відмова
від виконання зобов'язання не
допускається, крім передбачених
законом випадків.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов"язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
сторонами укладено додаткову угоду № 1
від 19.04.2013р. до договору (а.с. 24-25),
відповідно до умов якої п. 4.7 договору
виклали у такій редакції: "Ціна товару
за цим Договором встановлюється
сторонами у гривнях. Крім цього,
сторони цього Договору визначають
доларовий еквівалент ціни товару. Ціна
товару, який підлягає оплаті
Дистриб'ютором, змінюється на день
оплати шляхом помноження доларового
еквіваленту узгодженої сторонами ціни
товару, який не сплачений, на офіційний
курс долара США (курс продажу долара
США за гривні), встановлений НБУ на день
фактичної оплати Дистриб'ютором ціни
товару. Сторони також вирішили, що якщо
офіційний курс долара США (курс продажу
долара США за гривні), установлений НБУ
на день фактичної оплати
Дистриб'ютором ціни товару, менше
(нижче), ніж курс долара США (курс
продажу долара США за гривні) на
українському міжбанківському ринку,
встановлений на день, що передує дню
оплати товару (наприклад, курс НБУ на
28.03.2013 - 7,993 гривень за 1 долар США, а курс
продажу долара США на українському
міжбанківському ринку на день (27.03.2013),
що передує дню оплати товару (28.03.2013),
становить за 1 долар США 8,148 гривень), то
Дистриб'ютор для визначення суми
оплати за товар (ціни товару) множить
доларовий еквівалент узгодженої
сторонами ціни товару, який не
оплачений, на курс долара США (курс
продажу долара США за гривні) на
українському міжбанківському ринку,
встановлений на день (27.03.2013), що передує
дню оплати товару (28.03.2013), наприклад: 5000
доларів США (доларовий еквівалент ціни
товару, що визначений на момент
підписання Специфікації або
видаткової накладної) х 8,148 гривень
(курс долару США (курс продажу долару
США за г'ривні) на українському
міжбанківському ринку, встановлений на
день, що передує дню оплати товару) = -0740
грн (ціна товару на день оплати
Дистриб'ютором)..."

Сума курсової різниці за розрахунком
позивача, наведеному у позовній заяві,
склала 393,72грн. (а.с.6-7).

Колегія суддів зазначає, зважаючи на
встановлені факти та вимоги
вищезазначених норм, а також те, що
відповідачем не спростовується
наявності заборгованості, суд першої
інстанції правомірно задовольнив
позов ТОВ "Нертус" повністю.

Посилання апелянта на те, що судом
першої інстанції порушено принцип
змагальності, оскільки рішення було
винесено одразу ж у першому засіданні і
він не мав можливості надати усі докази
по справі та необхідні пояснення, є
необґрунтованим.

Колегія суддів зазначає, що в силу
принципу змагальності сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, з
метою досягнення рішення на свою
користь, зобов'язані повідомити суду
істотні для справи обставини, надати
суду докази, які підтверджують або
спростовують ці факти, а також вчиняти
процесуальні дії, спрямовані на те, щоб
переконати суд у необхідності
постановлення бажаного для них
рішення.

Змагальність сторін не означає
пасивної позиції суду, що розглядає
справу. Саме суд остаточно визначає
коло фактів, які слід встановити по
справі (предмет доказування), визначає
які обставини кожна з сторін повинна
довести, пропонує сторонам подати
докази, якщо їх недостатньо.

Посилання відповідача на те, що через
надзвичайно швидкий розгляд справи суд
не дослідив у повному обсязі всі
обставини справи, не звернув уваги на
аргументи відповідача, а тому мало
місце неповне з'ясування обставин,
також не знайшли свого підтвердження
при апеляційному розгляді справи.

Представник відповідача мав
можливість навести доводи, з якими не
погоджується, та довести їх належними
та допустимими доказами. Під час
судового засідання жодних доводів у
спростування позову відповідачем не
наведено, що підтверджується
протоколом судового засідання.
Зауважень на протокол у встановленому
процесуальному порядку з боку
відповідача не заявлено.

Колегія суддів зазначає, що розгляд
справи у розумні строки є одним з
основних принципів судового
провадження. Суд першої інстанції
розглянув усі наявні по справі докази,
надав можливість позивачу та
відповідачу для надання доказів по
справі, всебічно, повно та об'єктивно
розглянув усі обставини справи та
постановив законне та обґрунтоване
рішення.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що
судом першої інстанції порушено норми
матеріального права, а саме, ч. 1 ст. 691
Цивільного кодексу України, згідно
якої покупець зобов'язаний оплатити
товар за ціною, встановленою у договорі
купівлі-продажу.

Щодо цього колегія суддів зазначає
наступне.

Сума основного боргу відповідача без
урахування курсової різниці по
специфікації № НР-00000728 від 23.04.2013 до
договору перед нами складає 727,31 грн.

Пунктом 4.7 укладеної 19.04.2013 р. між
позивачем та відповідачем додаткової -
угоди № 1 до договору від 19.04.2013
встановлений порядок розрахунку ціни
товару за договором, який зобов'язує
відповідача зобов'язаний оплатити ціну
товару з урахуванням курсової різниці.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що місцевий
господарський суд, повно з'ясувавши
обставини справи, правильно
застосувавши норми матеріального та
процесуального права, на підставі
наявних у справі доказів правомірно
прийняв рішення про задоволення
позовних вимог позивача, у зв'язку з чим
рішення господарського суду
Харківської області від 07.08.2014 року у
справі № 922/3093/14 слід залишити без змін,
а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 99, 101, 102, п.1 статті
103, ст. 105, Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Вога"
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської
області від 07.08.2014 р. у справі
№ 922/3093/14 залиши без змін.

Повний текст постанови складено
29.09.2014р.

Головуючий суддя
О.А.Пуль

Суддя
Я.О. Білоусова

Суддя
В.О.Фоміна