м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
УХВАЛА

Справа № 34/263 08.10.14

За заявою Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк»

про поновлення пропущеного строку для
пред'явлення до виконання наказу
господарського суду міста Києва від
04.11.2011 у справі № 34/263

За позовом заступника прокурора
Печерського району міста Києва в
інтересах держави в особі
Національного банку України,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Український
промисловий банк»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Тіволі»

за участю третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги на предмет спору
Публічне акціонерне товариство
«Дельта Банк»

про звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Суддя
Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від прокуратури - не з'явились;

від позивачів - не з'явились;

від відповідача - Макаренко Ю.О.
(представник за довіреністю);

від третьої особи - Слєсаренко Я.В.
(представник за довіреністю).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 15.06.2011 у справі № 34/263,
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 12.10.2011, у
задоволенні позову заступника
прокурора Печерського району міста
Києва в інтересах держави в особі
Національного банку України,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Український
промисловий банк» було відмовлено, а
позов Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» суд вирішив
задовольнити частково.

04.11.2011 на виконання вищевказаного
рішення господарським судом міста
Києва було видано наказ про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Тіволі» на користь
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» заборгованості за
кредитним договором на відкриття не
відновлювальної кредитної лінії
№355/КВ-06 від 08.12.2006, з урахуванням
додаткових угод до нього, вставного в
сумі 31604085 грн., шляхом звернення
стягнення на предмети іпотеки за
іпотечними договорами №355/Zквіп-06 від
11.12.2006 та №355/Zквіп-06-1 від 11.12.2006, шляхом
проведення прилюдних торгів у межах
процедури виконавчого провадження, з
встановленням початкових цін на
предмети іпотеки.

Через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» надійшла заява про
поновлення пропущеного строку для
пред'явлення до виконання наказу від
04.11.2011 у даній справі № 34/263.

Ухвалою від 11.09.2014 розгляд заяви судом
було призначено на 08.10.2014.

При розгляді заяви судом встановлено,
що 18.11.2011 за вищевказаним наказом ВПВР
ДВС України було відкрито виконавче
провадження та в процесі здійснення
виконавчого провадження ПП
«Спеціалізоване підприємство
«Юстиція» були організовані прилюдні
торги з реалізації нерухомого майна, на
яке необхідно звернути стягнення
згідно рішення суду.

Відповідно до протоколу проведення
прилюдних торгів № 3-133/11 від 24.05.2012
переможцем прилюдних торгів став ПAT
«Дельта Банк», який в подальшому
зареєстрував право власності на набуті
об'єкти.

При цьому, в рахунок погашення
заборгованості за виконавчим
документом було зараховано 13323750 грн.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо, коштів, що
надійшли від реалізації заставленого
майна, недостатньо для задоволення
вимог стягувача-заставодержателя за
виконавчим документом, на підставі
якого звернуто стягнення на заставлене
майно. Про наявність обставин,
зазначених у частині першій цієї
статті, державний виконавець складає
акт. Повернення виконавчого документа
стягувачу з підстав, передбачених цією
статтею, не позбавляє його права
повторно пред'явити виконавчий
документ до виконання протягом
строків, встановлених статтею 22 цього
Закону.

Так, оскільки коштів, що були
зараховані в рахунок погашення боргу,
виявилось недостатнього для
задоволення вимог Банку, що
підтверджується актом державного
виконавця від 29.05.2012, то 31.05.2012 державним
виконавцем було винесено постанову
№29936922 про повернення виконавчого
документа стягувачеві з підстав п. 8 ч. 1
ст. 47 Закону України «Про виконавче
провадження».

Не погоджуючись з прилюдними торгами
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Тіволі» звернулось
до суду з позовом, за результатами
розгляду якого рішенням
господарського суду міста Києва у
справі № 5011-32/7520-2012 від 17.08.2012 було
визнано недійсними результати
прилюдних вищевказаних торгів.
Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 15.10.2012 рішення
господарського суду міста Києва від
17.08.2012 у справі № 5011-32/7520-2012 залишено без
змін.

У березні 2014 року ТОВ «Тіволі»
звернулось до суду з наступним позовом,
за результатами розгляду якого
рішенням господарського суду міста
Києва у справі № 910/5034/14 від 10.06.2014
визнано недійсним акт державного
виконавця № 187/9 про реалізацію
предмета іпотеки від 29.05.2012 та визнано
недійсним свідоцтво про придбання
майна з прилюдних торгів від 01.06.2012, і
вказане рішення є чинним та не
скасованим.

Отже, за результатами вищевказаних
судових рішень предмети іпотеки знову
належать на праві власності ТОВ
«Тіволі», а тому наказ господарського
суду міста Києва від 04.11.2011 про
примусове виконання рішення від 15.06.2011
по справі № 34/263 підлягає повторному
виконанню.

Судом встановлено, що згаданий наказ
було повернуто стягувачу згідно
постанови про повернення виконавчого
документа стягувачеві ВП № 29936922 від
31.05.2012, винесеної на підставі п. 8 ч. 1 ст.
47 Закону України «Про виконавче
провадження», відтак, повернення
даного виконавчого документа
стягувачу не позбавляє його права
повторно пред'явити виконавчий
документ до виконання протягом
строків, встановлених статтею 22 цього
Закону (в даному випадку протягом
річного строку).

Тобто, наказ мав бути повторно
пред'явлений до виконання до 31.05.2013.

Однак, наказ пред'явлений до виконання
в зазначений строк не був, оскільки ПAT
«Дельта Банк», придбавши на прилюдних
торгах, організованих в межах
процедури виконавчого провадження,
майно боржника (торги відбулись 24.05.2012),
був упевнений в закінченості та
законності такої дії, однак із огляду
на подальші оскарження - визнання судом
недійсними результатів прилюдних
торгів (рішення від 17.08.2012) та визнання
судом недійсними акта державного
виконавця про реалізацію предмета
іпотеки та свідоцтва про придбання
майна з прилюдних торгів (рішення від
10.06.2014), у заявника були відсутні
підстави повторно пред'являти наказ до
виконання, оскільки процедура
оскарження по виконанню наказу тривала
та результат розгляду судових справ
був невідомий, і з такими
обґрунтуваннями дій заявника суд
погоджується, оскільки вони були
очікуванням, спрямованим на реальне
виконання рішення суду, а не на
безрезультатне пред'явлення наказу та
зупинення виконання провадження (до
вирішення вказаних судових справ).

Натомість, коли закінчилось оскарження
останнього з указаних рішень суду, та
ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 04.08.2014 судом
було прийнято відмову від апеляційної
скарги на рішення господарського суду
міста Києва, ПАТ «Дельта Банк»
звернулося до суду з заявою про
поновлення строку для пред'явлення
наказу до виконання згідно зі ст. 119 ГПК
України.

При цьому, звернення з такою заявою на
протязі місяця від дати винесення
ухвали судом апеляційної інстанції,
тобто коли закінчилось друге і останнє
з оскаржень, суд вважає обґрунтованим,
враховуючи об'єктивні строки відписки,
направлення та отримання заявником
процесуальних документів суду
апеляційної інстанції та час,
необхідний йому для підготовки та
написання даної поданої до суду в
порядку ст. 119 ГПК України заяви, а тому
з огляду на це та на вищенаведене,
заперечення Відповідача щодо
необґрунтованості пропущення
Позивачем строку на пред'явлення
наказу до виконання суд відхиляє як
необґрунтоване.

Відповідно до статті 116 ГПК України
виконання рішення господарського суду
провадиться на підставі виданого ним
наказу, який є виконавчим документом.

У статті 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» передбачено, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року (надалі -
Конвенція) і протоколи до неї, згоду на
обов'язковість яких надано Верховною
Радою України, та практику
Європейського суду з прав людини
(надалі - Європейського суду) та
Європейської комісії з прав людини як
джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду в
справі «СОВТРАНСАВТО-ХОЛДИНГ» проти
України (заява № 48553/99) від 25.07.2002
зазначено, що суд повторює, що
відповідно до його прецедентної
практики право на справедливий судовий
розгляд, гарантований статтею 6 §1,
повинне тлумачитися в світлі преамбули
Конвенції, яка проголошує верховенство
права, як елемент спільної спадщини
держав-учасниць. Одним з основних
елементів верховенства права є принцип
правової певності, який серед іншого
передбачає, що у будь-якому спорі
рішення суду, яке вступило в законну
силу, не може бути поставлене під
сумнів («Брумареску проти Румунії»).

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу
до Конвенції кожна фізична або
юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Відповідно до рішення Європейського
суду у справі «Агрокомплекс проти
України» (заява № 23465/03) від 06.10.2011
існування заборгованості, яка
підтверджена остаточним і обов'язковим
для виконання судовим рішенням, дає
особі, на користь якої таке рішення
винесено, підґрунтя для «законного
сподівання» на виплату такої
заборгованості і становить «майно»
цієї особи у значенні статті 1 Першого
протоколу (серед інших рішень, рішення
у справі «Бурдов проти Росії», заява №
59498/00, та інші справи, зазначені в цій).
Більше того, скасування такого рішення
після того, як воно набуло статусу
остаточного та не підлягало
оскарженню, є втручанням в право
заявника на мирне володіння своїм
майном (рішення у справі Brumгrescu v. Romania
від 28.10.1999).

Відсутність у заявника можливості
домогтися виконання судового рішення,
винесеного на його користь, становить
втручання у право мирне володіння
майном, як це передбачено першим
реченням першого пункту статті 1
Першого протоколу (справа «Юрій
Миколайович Іванов проти України»,
заява №40450/04, рішення від 15.10.2009).

Виконання рішення, ухваленого тим чи
іншим судом, треба розглядати як
невід'ємну складову судового розгляду,
як цього вимагає положення статті 6
Конвенції, у якому йдеться про
необхідність забезпечення
справедливого судового процесу
(«Бурдов проти Росії», комюніке
Секретаря Суду 07.05.2002; рішення у справі
«Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997).

Відтак, з огляду на зібрані докази,
вищенаведені рішення Європейського
суду та норми права, суд погоджується з
доводами ПАТ «Дельта Банк» щодо
поважності пропуску ним строку для
пред'явлення наказу до виконання, та
презюмує його право домогтися
виконання судового рішення, як це
зазначено вище, а тому суд задовольняє
заяву про поновлення строку
пред'явлення до виконання наказу
господарського суду міста Києва від
04.11.2011 у даній справі.

Керуючись статтею 119 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Поновити строк пред'явлення до
виконання наказу від 04.11.2011
господарського суду міста Києва у
справі № 34/263 від дати набрання даною
ухвалою законної сили.

Ухвала набирає законної сили з моменту
прийняття та може бути оскаржена в
установленому законом порядку.

Суддя
Р.Б. Сташків