РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року
Справа № 903/647/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя
Крейбух О.Г. , суддя Демянчук Ю.Г.

при секретарі Саган І.О.

за участю представників сторін:

позивача: представник Деркач Д.В.;

відповідача: представник не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу позивача
Волинського обласного санаторія
матері і дитини "Турія" на рішення
господарського суду Волинської
області від 27.08.14р. у справі № 903/647/14
(суддя Якушева Інна Олександрівна)

за позовом Волинського обласного
санаторія матері і дитини "Турія"

до відповідача Ремонтного
житлово-комунального підприємства №2

про стягнення 5 343,52 грн.;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Волинської області у справі №903/647/14 від
27.08.14р. у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду
мотивоване тим, що в процесі розгляду
справи позивач не довів наявності вини
відповідача в тому, що плату за оренду
землі після передачі незавершеного
будівництвом 35-квартирного житлового
будинку (фундаменту) по вул. Т. Боровця,
12 у м. Ковелі на баланс РЖКП №2 позивач
продовжував сплачувати через дії
відповідача; протиправної поведінки
відповідача, причинного зв'язку між
протиправною поведінкою відповідача
та шкодою.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду першої інстанції, Волинський
обласний санаторій матері і дитини
"Турія" звернувся до Рівненського
апеляційного господарського суду із
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення суду першої
інстанції від 27.08.14р. у справі 903/647/14 та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
рішення прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню. Крім того,
апелянт, як на підставу скасування
рішення суду першої інстанції,
посилається на те, що суд неповно
з'ясував обставини, що мають значення
для прийняття оскаржуваного рішення, а
також суд безпідставно послався на
обов'язок позивача доводити наявність
вини відповідача у необхідності
позивачем сплачувати орендну плату за
землю, на якій розташувався об'єкт
нерухомості, що перебував на балансі
відповідача.

Представником відповідача подано
відзив на апеляційну скаргу,
відповідно до якого він просить суд
рішення господарського суду
Волинської області від 27.08.14р. залишити
без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення з підстав, викладених у
відзиві.

У судовому засіданні 01.10.2014р.
представник апелянта підтримав доводи
апеляційної скарги та надав пояснення
в обґрунтування своєї позиції. Вважає
рішення суду першої інстанції від
27.08.2014р. незаконним та необґрунтованим,
у зв'язку з чим просить його скасувати
та прийняти новий судовий акт, яким
позовні вимоги задовольнити повністю.

Рівненський апеляційний господарський
суд, заслухавши пояснення представника
позивача у судовому засіданні,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
заперечення на апеляційну скаргу,
дослідивши наявні матеріали справи,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи та їх юридичну оцінку,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, вважає, що рішення
господарського суду Волинської
області від 27.08.14р. у даній справі слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу
скаржника - без задоволення, виходячи з
наступного.

Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно з договором оренди землі від
20.04.2007 року, укладеним на підставі
рішення Ковельської міської ради від
22.02.2007 року №15/9, Ковельською міською
радою як орендодавцем було надано
Волинському обласному санаторію
матері і дитини «Турія» в тимчасове
користування на умовах оренди земельну
ділянку площею 3000 кв.м., розташовану по
вул. Г.Боровця, 12 у м.Ковелі, для
будівництва 35-квартирного житлового
будинку, зі сплатою орендної плати у
трьохкратному розмірі земельного
податку ( додаткова угода від 18.06.2007р.).

Сторонами договору було підписано акт
приймання-передачі земельної ділянки.

Рішенням від 24.11.2011р. №16/30 «Про надання
згоди на безоплатну передачу та
прийняття майна» Ковельська міська
рада надала згоду на прийняття в
комунальну власність міста Ковеля із
спільної власності територіальних
громад сіл, селищ, міст області ( з
балансу Волинського обласного
санаторію матері і дитини "Турія")
незавершеного будівництвом
35-квартирного житлового будинку
(фундаменту) по вул. Т.Боровця, 12 у
м.Ковелі.

Розпорядженням від 22.05.2012 року №151 «Про
списання з балансу та прийняття на
баланс РЖКП №2 основних засобів»
Ковельський міський голова зобов'язав
начальника ремонтного
житлово-комунального підприємства №2
зарахувати на баланс РЖКП №2
незавершений будівництвом
35-квартирний житловий будинок
(фундаменти) по вул. Т.Боровця, 12 у
м.Ковелі балансовою вартістю 168 000 грн.

Волинський обласний санаторій матері і
дитини «Турія» в квітні 2012 року передав
на баланс РЖКП №2 незавершене
будівництво 35-квартирного будинку по
вул. Г.Боровця, 12, балансовою вартістю
168000 грн., про що складено акт від 20.04.2012
року.

На підставі цього акту об'єкт, що
обліковувався на субрахунку 151
«Капітальне будівництво», в квітні 2012
року було списано з балансу санаторію.

Однак, після передачі об'єкту
незавершеного будівництва на баланс
відповідачу, позивач до березня 2013 року
продовжував сплачувати за оренду
земельної ділянки, наданої для
будівництва житлового будинку.

За період з квітня 2012року по березень
2013 року Волинським обласним санаторієм
матері і дитини «Турія» було сплачено
5343,52 грн. плати за оренду земельної
ділянки, що підтверджується копіями
платіжних доручень № 146 від 17.04.12р., № 216
від 08.05.2012р., № 293 від 05.06.12р., № 402 від
13.07.12р., № 524 від 14.08.12р., № 650 від 19.09.12р., №
752 від 23.10.12р., № 817 від 12.11.12р., № 943 від
18.12.12р., № 17 від 31.01.13р., № 34 від 20.02.13р.

Платежі здійснювались до місцевого
бюджету м.Ковеля.

У липні 2014 року позивач - Волинський
обласний санаторій матері і дитини
"Турія" звернувся з позовом до суду про
стягнення з відповідача 5343,52 грн.,
вважаючи цю суму коштів шкодою,
завданою особою, яка зберегла майно у
себе за рахунок іншої особи, стягнення
якої передбаченою п.4 ч.3 ст.1212
Цивільного кодексу України.

Загальні підстави для виникнення
зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави визначені нормами
глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки
набуття майна або його збереження без
достатніх правових підстав.

Відповідно до ч.1, п.4 ч.3 ст.1212 Цивільного
кодексу України особа, яка набула майно
або зберегла його у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про відшкодування шкоди
особою, яка незаконно набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи.

Зобов'язання з безпідставного набуття,
збереження майна виникають за
наявності трьох умов: а) набуття або
збереження майна, б) набуття або
збереження за рахунок іншої особи , в)
вiдсутнiсть правової підстави для
набуття або збереження майна
(відсутність положень закону,
адмiнiстративного акта, правочину або
інших підстав, передбачених статтею 11
ЦК України).

В даному випадку відсутні такі умови
для застосування ст.1212 ЦК України та
задоволення позову позивача як
збереження майна відповідачем за
рахунок іншої особи та відсутність
правової підстави для збереження
майна.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про
житлово-комунальні послуги"
балансоутримувач будинку, споруди,
житлового комплексу або комплексу
будинків і споруд (далі -
балансоутримувач) - власник або
юридична особа, яка за договором з
власником утримує на балансі
відповідне майно, а також веде
бухгалтерську, статистичну та іншу
передбачену законодавством звітність,
здійснює розрахунки коштів, необхідних
для своєчасного проведення
капітального і поточного ремонтів та
утримання, а також забезпечує
управління цим майном і несе
відповідальність за його експлуатацію
згідно з законом.

Відповідно до ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

На підставу вимоги про стягнення з
відповідача 5343,52 грн. шкоди позивач
посилається на те, що з моменту
передачі об'єкту незавершеного
будівництва на баланс відповідача, на
нього покладався обов'язок утримувати
зазначений об'єкт та нести пов'язані з
цим витрати, але він цього не робив.
Натомість, як зазначає позивач, він ніс
такі витрати: платив за оренду землі.

Проте, з доводами позивача про те, що
він ніс витрати на утримання майна, які
мав нести відповідач, Рівненський
апеляційний господарський суд не
погоджується.

Позивачем не подано доказів, які б
свідчили про те, що Волинський
обласний санаторій матері і дитини
"Турія" ніс витрати на утримання
об'єкту незавершеного будівництва
після його передачі відповідачу.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач після передачі об'єкту
незавершеного будівництва продовжував
сплачувати за оренду землі.

Витрати на оплату за оренду землі,
відповідно до правовстановлюючого
акта органу місцевого самоврядування
та договору оренди, не є тотожним із
правовідносинами щодо утримання
об'єкта незавершеного будівництва.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про
оренду землі» орендна плата за землю -
це платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою.

Зобов'язання позивача щодо плати за
оренду землі виникли з договору оренди
землі від 20.04.2007р., укладеного між
Ковельською міською радою як
орендодавцем і Волинським обласним
санаторієм матері і дитини «Турія» як
орендарем.

Після передачі об'єкта незавершеного
будівництва на баланс відповідача
правовідносини сторін, які виникли на
підставі договору від 20.04.2007р., не
припинилися.

Згідно з п.12.3. договору його дія
припиняється шляхом розірвання,
зокрема, за взаємною згодою сторін.

Як пояснив представник позивача в
судовому засіданні суду апеляційної
інстанції, договір оренди землі від
20.04.2007р. було розірвано за взаємною
згодою сторін лише в лютому 2013 року.

Позивачем не подано доказів, які б
свідчили про наявність об'єктивних
перешкод для розірвання договору
оренди землі в квітні 2012 року, коли
об'єкт незавершеного будівництва
передавався на баланс відповідачу.

Таким чином, оскільки, після передачі
об'єкта незавершеного будівництва на
баланс відповідача у встановленому
законом порядку, не було припинено дію
договору оренди землі від 20.04.2007р.,
укладеного з попереднім
балансоутримувачем, то у відповідача і
не виник обов'язок сплачувати за оренду
землі.

Як зазначено в акті ревізії
фінансово-господарської діяльності
Волинського обласного санаторію
матері і дитини «Турія» №040-24/13 від
12.08.2013р., складеному Державною
фінансовою інспекцією у Волинській
області, в порушення вимог п.4.2. ст.120
Земельного кодексу України , ст.8-1
Закону України «Про оренду землі» при
передачі незавершеного будівництвом
35-квартирного житлового будинку,
розташованого на орендованій
земельній ділянці площею 3000 кв.м.,
санаторієм «Турія» (орендарем
земельної ділянки) своєчасно не було
відчужено право на її оренду, що
призвело до зайвої сплати орендної
плати за період з 01.04.2012р. по 01.03.2013р. на
суму 5343,54 грн.

Також в процесі судового розгляду
позивачем не доведено вiдсутнiсть
правової підстави для набуття або
збереження майна відповідачем
(відсутність положень закону,
адмiнiстративного акта, правочину або
інших підстав, передбачених статтею 11
ЦК України), оскільки, як встановлено
судом, незавершений будівництвом
35-квартирний житловий будинок
(фундамент) по вул. Т. Боровця, 12 у
м.Ковелі було передано із спільної
власності територіальних громад сіл,
селищ, міст області ( з балансу
Волинського обласного санаторію
матері і дитини "Турія") у комунальну
власність м.Ковеля на підставі рішення
Волинської обласної ради від 04.11.2011р.,
рішення Ковельської міської ради №16/30
від 24.11.2011р., розпорядження
Ковельського міського голови №151-р від
22.05.2012р.

Крім цього, як роз'яснив Пленум
Верховного Суду України в п.2 постанови
№6 від 27.03.1992р. "Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" шкода, заподіяна
особі і майну громадянина або
заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
вини.

Таким чином, для покладення
відповідальності у вигляді
відшкодування шкоди потрібна
наявність усіх елементів складу
цивільного правопорушення, а саме:
протиправної поведінки, шкоди,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та шкодою, вини.

Відсутність хоча б одного елементу
складу цивільного правопорушення
виключає можливість покладення
відповідальності у вигляді стягнення
збитків.

В процесі розгляду справи позивач не
довів наявності вини відповідача в
тому, що плату за оренду землі після
передачі незавершеного будівництвом
35-квартирного житлового будинку
(фундаменту) по вул. Т. Боровця, 12 у м.
Ковелі на баланс РЖКП №2 позивач
продовжував сплачувати через дії
відповідача; протиправної поведінки
відповідача, причинного зв'язку між
протиправною поведінкою відповідача
та шкодою.

За таких обставин вимога позивача про
стягнення з відповідача - Ремонтно
житлово-комунального підприємства №2
кошти за утримання відповідного майна,
а саме незавершеного будівництвом
35-квартирного житлового будинку
(фундаменти) по вул.Т. Боровця, 12, за
період з 20.04.2012 року по 01.03.2014 року у сумі
5343,52 грн. до задоволення не підлягає.

З огляду на зазначені правові
положення та встановлені обставини
справи апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що доводи,
викладені позивачем в апеляційній
скарзі, є необґрунтованими, оскільки
вони спростовуються зібраними по
справі доказами і не відповідають
вимогам закону.

Враховуючи наведене, Рівненський
апеляційний господарський суд вважає,
що рішення господарського суду першої
інстанції прийняте з врахуванням всіх
обставин справи та з дотриманням норм
чинного законодавства, а тому не вбачає
підстав для його зміни чи скасування.

Витрати по сплаті судового збору за
розгляд апеляційної скарги
покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинського
обласного санаторія матері і дитини
"Турія" від 03.09.14р. залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Волинської області від 27 серпня 2014 року
у справі №903/647/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу №903/647/14 повернути
господарському суду Волинської
області.

Головуючий суддя
Юрчук М.І.

Суддя
Крейбух О.Г.

Суддя
Демянчук Ю.Г.