м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом: приватного акціонерного
товариства "Київрічсервіс"
до: 1. товариства з обмеженою
відповідальністю "Юридична група
2. публічного акціонерного
товариства "Київенерго"
за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороніпозивачакомунальне
підприємство виконавчого органу
Київської міської ради (КМДА) по
охороні, утриманню та експлуатації
земель водного фонду м. Києва
«Плесо»провизнання недійсним
договоруСуддя Шкурдова Л.М.
Представники сторін:
від позивача:Кривенька О.Л. за дов. № 32
від 05.05.2014;від відповідача 1:Осикін В.О.
за дов. №б/н від 19.09.2014;від відповідача
2:Кудаліна І.М. за дов. №91/2013/10/30-13 від
30.10.2013;від третьої особи:Осіпчук Ю.В. за
дов. №б/н від 11.09.2014;
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватне акціонерне товариство
"Київрічсервіс" звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю "Юридична група
"Ферзь", публічного акціонерного
товариства "Київенерго" про визнання
недійсним договору про постачання
В обґрунтування позовних вимог,
позивач зазначає, що укладений між
відповідачем 1 та відповідачем 2
договір про постачання електричної
визнанню недійсним, оскільки викладена
в договорі схема електроустановки на
точки розподілу мереж, відповідно до
якої позивачу належить лише
електрокабель довжиною 8 м., а решта
прокладеного електрокабелю довжиною
1073 пог.м. належить відповідачу 2, не
відповідає дійсності. Позивач вказує,
що протягом 2002-2004 років за рахунок
власних коштів збудував
трансформаторну підстанцію - КТП 6238 та
проклав електрокабель довжиною 754 м.
від підстанції ТП-1796, яка належить
відповідачу 2. Вказане обладнання, як
зазначає позивач, належить позивачу та
обліковується у нього на балансі.
Також, позивач, посилаючись на Висновок
експерта Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
при управлінні МВС України №270 від
17.07.14р., вказує, що підпис нібито
керівника позивача ОСОБА_5 та печатка
позивача, що містяться на схемі
електроустановки на точки розподілу
мереж є підробленими, а відтак
договір про постачання електричної
впливом обману, у зв'язку з чим на
підставі ст.230 ЦК України підлягає
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 14.08.14р. порушено провадження у
розгляду на 19.09.14р.
Відповідно до ч.1 ст. 27 Господарського
процесуального кодексу України треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору, можуть вступити
у справу на стороні позивача або
відповідача до прийняття рішення
господарським судом, якщо рішення з
господарського спору може вплинути на
їх права або обов'язки щодо однієї з
З огляду на те, що рішення по даній
справі може вплинути на права або
обов'язки комунального підприємства
виконавчого органу Київської міської
ради (КМДА) по охороні, утриманню та
експлуатації земель водного фонду м.
Києва «Плесо» судом залучено до
участі у справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача
комунальне підприємство виконавчого
органу Київської міської ради (КМДА) по
охороні, утриманню та експлуатації
земель водного фонду м. Києва «Плесо».
17.09.14р. від представника відповідача 2
надійшли письмові пояснення, в яких
останній зазначає про те, що рішенням
Господарського суду міста Києва від
договір про постачання електричної
ПАТ «Київенерго» та ТОВ «Юридична
група «Ферзь», у зв'язку з чим предмет
спору у даній справі відсутній, що у
відповідності до п.п.1.1. ст.80 ГПК України
є підставою для припинення провадження
у даній справі. Також, відповідач 2
зазначив, що з огляду на підроблення
печатки позивача та підпису керівника
позивача в Акті розмежування
балансової належності електромереж та
експлуатаційної відповідальності
сторін, що є Додатком 6А до Договору,
визнаним недійсним може бути не весь
договір, а лише Додаток 6А до Договору.
В судовому засіданні 19.09.14р.
представником відповідача 2 заявлено
клопотання про припинення провадження
по справі, мотивоване відсутністю
предмета спору у даній справі, в зв'язку
з розірванням спірного договору
рішенням Господарського суду міста
Києва від 20.08.2014р. у справі №910/15509/14. В
задоволенні вказаного клопотання
судом відмовлено, оскільки станом на
час розгляду справи №910/16681/14 рішення
Господарського суду міста Києва від
20.08.2014р. у справі №910/15509/14 не набрало
законної сили в зв'язку з оскарженням
рішення Господарського суду міста
Києва від 20.08.2014р. у справі №910/15509/14 до
суду апеляційної інстанції, а
припинення дії договору не є підставою
для відмови в розгляді позову про
визнання договору недійсним.

У судовому засіданні 19.09.14р.
оголошувалася перерва до 01.10.2014р.

В судовому засіданні 01.10.14р.
представниками сторін надані
пояснення по справі. Представник
відповідача 1 та представник
відповідача 2 проти задоволенню
позовних вимог заперечували.
Представником відповідача 1 надано
відзив на позовну заяву, в якому
відповідач 1 зазначив, що 19.06.2014р.
Апеляційним судом м.Києва було
скасовано рішення Подільського суду
міста Києва №2607/14580/12 від 03.01.13р. в
частині визнання права власності на
нежилі об'єкти, в тому числі на КТП-6238 з
кабельною лінією 10 кВт: від КТП 6238 до ТП
1796 (довжиною 754,0м.). Також, відповідач 1
зазначив, що позивачем не надано рішень
суду на підтвердження підроблення
відповідачем 1 документів, які
підтверджують придбання відповідачем 1
КТП 6057 та кабельної лінії.

Представником третьої особи у судовому
засіданні надано пояснення стосовно
суті спору та долучено до матеріалів
справи додаткові документи.

У судовому засіданні 12.09.2014 було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.01.2012р. між публічним
акціонерним товариством «Київенерго»
(постачальник) та товариством з
обмеженою відповідальністю «Юридична
група «Ферзь» (споживач) укладено
Договір про постачання електричної
енергії №52215 від 18.01.2012р. (далі -
договір).

Відповідно до розділу 1 Договору
постачальник зобов'язався продавати
електричну енергію споживачу для
забезпечення потреб електроустановок
споживача за об'єктами споживача
згідно з умовами цього Договору та
Додатків до Договору, що є його
невід'ємною частиною, а споживач
зобов'язався оплачувати постачальнику
вартість використаної (купленої)
електричної енергії та здійснювати
інші платежі згідно з умовами цього
Договору та Додатків до Договору, що є
його невід'ємною частиною.

Точка продажу електричної енергії: на
межі балансової належності
електроустановок споживача.

Приєднана та дозволена потужність у
точці підключення визначена в Додатку
«Перелік об'єктів споживача».

Відповідно до п.9.2. Договору межа
відповідальності за стан та
обслуговування електроустановок
визначається відповідно до Додатка
«Акт розмежування балансової
належності електромереж та
експлуатаційної відповідальності
сторін».

Згідно з п.9.4. Договору цей договір
набирає чинності з дня його підписання
та укладається на строк до 31.12.2012р.

Звертаючись з позовом до суду про
визнання недійсним договору про
постачання електричної енергії №52215
від 18.01.2012р., укладеного між
відповідачем 1 та відповідачем 2,
позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що
схема електроустановки на точки
розподілу мереж, що є Додатком до
Договору, містить невірну інформацію
щодо приналежності електрокабеля
довжиною 754 м відповідачу 2. Крім того,
позивач, посилаючись на Висновок
експерта Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
при управлінні МВС України №270 від
17.07.14р., вказує, що підпис нібито
керівника позивача ОСОБА_5 та печатка
позивача, що містяться на схемі
електроустановки на точки розподілу
мереж є підробленими, а відтак
договір про постачання електричної
енергії №52215 від 18.01.2012р. вчинений під
впливом обману, у зв'язку з чим на
підставі ст.230 ЦК України підлягає
визнанню недійсним.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України
встановлено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.204 ЦК України,
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

У силу припису статті 204 Цивільного
кодексу України правомірність
правочину презюмується. Отже, обов'язок
доведення наявності обставин, з якими
закон пов'язує визнання господарським
судом оспорюваного правочину
недійсним, покладається на позивача.

Позивач, як на підставу недійсності
договору про постачання електричної
енергії №52215 від 18.01.2012р., посилається
на невірне визначення у схемі
електроустановки на точки розподілу
мереж, що є Додатком до Договору,
приналежності електрокабеля довжиною
754 м відповідачу 2, проте вказані
обставини не є підставою для визнання
договору недійсним у розумінні ст.215,
ч.1-3, 5, 6 ЦК України.

Позивачем не наведено жодних
обґрунтувань наявності підстав,
передбачених ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України, з
якими закон пов'язує недійсність
правочину.

Щодо твердження представника позивача
про те, що договір про постачання
електричної енергії №52215 від 18.01.2012р.
вчинений під впливом обману та на
підставі ст.230 ЦК України підлягає
визнанню недійсним, оскільки
відповідно до Висновку експерта
Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
при управлінні МВС України №270 від
17.07.14р. підпис нібито керівника
позивача ОСОБА_5 та печатка позивача, що
містяться на схемі електроустановки на
точки розподілу мереж є підробленими,
суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України, якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

Відповідно до ч.1 ст.299 ЦК України,
істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її цінність
або можливість використання за
цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом.

Як на підтвердження вчинення договору
про постачання електричної енергії
№52215 від 18.01.2012р. під впливом обману,
позивач посилається на Висновок
експерта Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
при управлінні МВС України №270 від
17.07.14р., в якому визначено, що підпис від
імені ОСОБА_5 у додатку 6А до договору
від 18.01.2012р. №52215, а саме акті
розмежування балансової належності
електромереж та експлуатації
відповідальності сторін виконаний не
ОСОБА_5, а іншою особою та відбиток
печатки «Київрічсервіс» проставлений
не одним і тим же кліше, що надано на
дослідження. Також, позивач зазначає
про відкриття кримінального
провадження

Відповідно до ч.1 Кримінального
процесуального кодексу України (далі -
КПК України), висновок експерта - це
докладний опис проведених експертом
досліджень та зроблені за їх
результатами висновки, обґрунтовані
відповіді на запитання, поставлені
особою, яка залучила експерта, або
слідчим суддею чи судом, що доручив
проведення експертизи.

Згідно ч.10 КПК України, висновок
експерта не є обов'язковим для особи
або органу, яка здійснює провадження,
але незгода з висновком експерта
повинна бути вмотивована у відповідних
постанові, ухвалі, вироку.

З огляду на наведені норми Висновок
експерта Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
при управлінні МВС України №270 від
17.07.14р. не може бути беззаперечним
доказом підроблення підпису керівника
позивача ОСОБА_5 та печатки позивача, що
містяться на схемі електроустановки на
точки розподілу мереж. Одночасно з цим,
позивачем не долучено до матеріалів
справи доказів відкриття
кримінального провадження з приводу
підроблення підпису керівника
позивача ОСОБА_5 та печатки позивача.

Відповідно до ч.1 ст.1 ГПК України,
підприємства мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Позивач не є стороною договору на
постачання електроенергії, укладеного
між відповідачами, а отже повинен
довести, яким чином укладення даного
договору та постачання
електроенергії на підставі нього
порушує його права як власника
частини електромережі, через яку
здійснювалась поставка електроенергії
енергетичною компанією до споживача.
Позивачем такі обґрунтування не
наведені.

У відповідності до ст. 230 ЦК України
договір може бути визнаний недійсним
за умови доведеності позивачем фактів
обману, насильства, погрози, зловмисної
домовленості представника однієї
сторони з другою стороною, тяжких
обставин і наявності їх
безпосереднього зв'язку з
волевиявленням другої сторони щодо
вчинення правочину.

Доказів на підтвердження зловмисної
домовленості відповідачів при
укладенні договору на
енергопостачання позивачем не надано.

Таким чином , позивач не довів та не
надав суду жодних доказів, які б
підтверджували порушення чи
оспорювання його прав та охоронюваних
законом інтересів укладеним
відповідачами договором, не довів
належними доказами, що в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) були недодержані вимоги,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК
України, не довів обставин,
передбачених ч.1 ст.230 ЦК України, з
наявністю яких закон пов'язує визнання
правочину недійсним, а відтак суд
приходить до висновку, що позивач не
довів підстав, в силу яких Договір про
постачання електричної енергії №52215
від 18.01.2012р. має бути визнано судом
недійсним.

За таких підстав в задоволенні позову
необхідно відмовити в повному обсязі.

Витрати, пов'язані зі сплатою судового
збору, покладаються судом на позивача
(ст. 49 ГПК України).

Керуючись статтею 124 Конституції
України, статтями 33, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне
рішення складено: 14.10.2014.

Суддя

Л.М. Шкурдова