м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/14750/14 18.09.14

За позовом приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група»

до приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Інкомстрах»

про відшкодування шкоди 3200,80
грн.

Суддя Удалова О.Г.

Представники сторін:

не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Українська
страхова група» (далі - ПрАТ «СК
«Українська страхова група»)
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом до приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Інкомстрах» (далі - ПрАТ «СК
«Інкомстрах») про відшкодування шкоди
в розмірі 3200,80 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ПрАТ
«СК «Українська страхова група» на
підставі договору добровільного
страхування № 28-0199-2700-1009 від 03.01.2012 р.,
внаслідок настання страхової події -
дорожньо-транспортної пригоди,
виплачено страхове відшкодування, а
тому позивачем відповідно до положень
ст. 27 Закону України «Про страхування»
та ст.ст. 993, 1191 ЦК України отримано
право зворотної вимоги до особи,
відповідальної за завдану шкоду.
Оскільки цивільна відповідальність
власника транспортного засобу, з вини
якого трапилась ДТП, що
підтверджується постановою суду, була
застрахована ПрАТ «СК «Інкомстрах»,
позивачем було направлено останньому
заяву про виплату страхового
відшкодування в порядку регресу.
Враховуючи, що відповідачем не
відшкодована заявлена сума, позивач
просить стягнути з відповідача шкоду в
розмірі 3200,80 грн. у судовому порядку.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 22.07.2014 р. порушено провадження
у справі № 910/14750/14, розгляд останньої
призначено на 12.08.2014 р., а також
направлено запит до Моторного
(транспортного) страхового бюро
України з метою отримання інформації.

04.08.2014 р. через канцелярію суду надійшла
відповідь на судовий запит.

08.08.2014 р. через канцелярію суду від
позивача надійшли документи для
долучення до матеріалів справи.

У судове засідання представники сторін
не з'явились, про причини неявки суд не
повідомили, про час та місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 12.08.2014 р. розгляд справи було
відкладено на 02.09.2014 р. на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України.

У вказане засідання представники
сторін не з'явились, про причини неявки
суд не повідомили, вимог ухвали не
виконали.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 02.09.2014 р. розгляд справи було
відкладено на 18.09.2014 р. на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України.

05.09.2014 р. через канцелярію суду від
позивача надійшли додаткові письмові
пояснення по справі.

Представники сторін у судове
засідання не з'явились.

Відповідач відзиву на позов не надав,
представника в судове засідання не
направив, про причини неявки не
повідомив, про день та час проведення
судового засідання повідомлявся
належним чином.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої ст. 64 та ст. 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Ухвалу про порушення провадження та
ухвалу про відкладення розгляду справи
відповідачу було надіслано за належною
адресою (адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), отже,
адресат повідомлений про час і місце
розгляду справи судом належним чином.

За таких обставин суд вважає за можливе
на підставі ст. 75 ГПК України
розглянути справу за відсутності
відповідача за наявними матеріалами.

У судовому засіданні 18.09.2014 р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши надані документи та
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи та вирішення спору
по суті, суд встановив:

03.01.2012 р. між приватним акціонерним
товариством «Страхова компанія
«Українська страхова група» (далі -
страховик) та підприємством з
іноземними інвестиціями «Віп-Рент»
(далі - страхувальник) було укладено
договір добровільного страхування
наземних транспортних засобів,
цивільно-правової відповідальності
водія та від нещасного випадку з водієм
та пасажирами на транспорті (далі -
Договір), умовами якого є страхування
транспортного засобу «Рено»,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

28.11.2012 р. у місті Одеса, на вул.
Катеринінській-Єврейській, відбулася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «Рено», реєстраційний номер
НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та
автомобіля «Деу», реєстраційний номер
НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2.

Постановою Суворовського районного
суду міста Одеси від 14.12.2012 р.
№ 1527/18916/12 винним у вчиненні
вказаного ДТП було визнано ОСОБА_2

30.11.2012 страхувальник звернувся до
позивача з заявою про виплату
страхового відшкодування та надав всі
необхідні документи.

09.01.2013 р. було складено страховий акт №
ДККА-122306 та розрахунок страхового
відшкодування відповідно до акту
виконаних робіт № від 24.12.2012 р.

Позивач на підставі вищевказаних
документів здійснив виплату
страхового відшкодування у розмірі
3200,80 грн., що підтверджується платіжним
дорученням № 258 від 09.01.2013 р.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України
"Про страхування" договір страхування -
це письмова угода між страхувальником
і страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Судом встановлено, що цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_2, винного у
вчиненні ДТП, була застрахована у
відповідача згідно з Полісом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АВ/9764137 (ліміт
відповідальності по майну - 50 000,00 грн.,
франшиза - 510,00 грн.).

Таким чином, у зв'язку з виплатою
страхового відшкодування
страхувальнику позивач набув право
регресу до винної у ДТП особи
відповідно до положень ст. 27 Закону
України "Про страхування".

Статтею 3 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів"передбачено, що обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Згідно зі ст. 5 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" об'єктом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності є майнові інтереси,
що не суперечать законодавству
України, пов'язані з відшкодуванням
особою, цивільно-правова
відповідальність якої застрахована,
шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну
потерпілих внаслідок експлуатації
забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі ст. 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

За правилами, встановленими ст. 27
Закону України "Про страхування" та ст.
993 ЦК України, позивач є саме тією
особою, до якої перейшло право вимоги
від відповідача страхового
відшкодування, виплаченого
страхувальникові на підставі Договору
добровільного страхування.

Відповідну правову позицію викладено
Вищим господарським судом України у
постановах від 14.05.2013 р. по справі №
5011-7/16471-2012 та від 19.08.2013 р. по справі №
910/5734/13.

Крім того, норми законодавства про
страхування не покладають на
страховика за договором добровільного
страхування обов'язок доводити розмір
збитків виключно шляхом проведення
його оцінки відповідно до Закону
України "Про оцінку майна, майнових
прав та професійну оціночну діяльність
в Україні", а згідно ч. 2 ст. 14 Цивільного
кодексу України особа не може бути
примушена до дій, вчинення яких не є
обов'язковим для неї.

При цьому ч. 2 ст. 7 Закону України "Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні", яка визначає випадки, коли
проведення оцінки майна є обов'язковим,
такого обов'язку щодо оцінки на
страховика, що уклав договір
добровільного страхування, також не
покладає.

З преамбули Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" вбачається, що він регулює
відносини у сфері обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів і спрямований на
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та майну
потерпілих при експлуатації наземних
транспортних засобів на території
України.

Статтею 12 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» встановлюється, що розмір
франшизи при відшкодуванні шкоди,
заподіяної майну потерпілих,
встановлюється при укладанні договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності і
не може перевищувати 2 відсотки від
ліміту відповідальності страховика, в
межах якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих.

Відповідно до абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страхове відшкодування
завжди зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
пункту.

Полісом № АВ/9764137, яким застрахована
цивільно-правова відповідальність
винної особи, передбачено, що ліміт
відповідальності страховика перед
страхувальником становить 50 000,00 грн., а
франшиза 510,00 грн.

Отже, відповідальність відповідача в
даному випадку обмежується сумою в 50
000,00 грн. та франшизою - 510,00 грн.

За таких обставин, сума страхового
відшкодування, що підлягає виплаті
відповідачем, складає 2690,80 грн. (3200,80
грн. - 510,00 грн.).

З урахуванням викладеного, беручи до
уваги, що наявність заборгованості
відповідача перед позивачем в частині
виплати шкоди підтверджується
матеріалами справи, суд задовольняє
позовні вимоги в частині стягнення 2690,80
грн.

У стягненні 510,00 грн. судом відмовлено.

Оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку, що заявлені позивачем вимоги
щодо стягнення з відповідача
відшкодування шкоди в порядку регресу
підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України
судовий збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Зокрема з відповідача
підлягає стягненню судовий збір у
розмірі 1535,90 грн.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 4, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Інкомстрах» (03150, м. Київ, вул.
Червоноармійська, 72, оф. 32-33, код 31282951) з
будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення, на користь приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група»
(03038, м. Київ, вул. І. Федорова, 32-а, код
30859524) 2690 (дві тисячі шістсот дев'яносто)
грн. 80 коп. страхове відшкодування, 1535
(одна тисяча п'ятсот тридцять п'ять) грн.
90 коп. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено 03.10.2014 р.

Суддя

О.Г.
Удалова