КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2014 р.
Справа№ 910/24798/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Ропій Л.М.

Калатай Н.Ф.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників сторін:

від позивача - Сенчило В.В.

від відповідача - ОСОБА_3

ОСОБА_4

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5 на рішення Господарського суду
міста Києва від 10.02.2014 року (Суддя
Сташків Р.Б.).

за позовом Комунального
підприємства по утриманню житлового

господарства
Святошинського району міста Києва

до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5

про стягнення 89480,23 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 10.02.2014 року по справі №910/24798/13
позовні вимоги задоволено в повному
обсязі. Стягнуто з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_5 на користь
Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Святошинського району міста Києва 79774
грн. 64 коп. основного боргу, 3985 грн. 08
коп. інфляційних втрат, 5720 грн. 51 коп.
три відсотки річних та судовий збір у
розмірі 1789 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
вищезазначене рішення та прийняти
нове, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги апелянт зазначив, що при
ухваленні оскаржуваного рішення судом
першої інстанції порушено та
неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 22.05.2014 року
відмовлено в поновлені строку на
апеляційне оскарження та повернуто
Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5
апеляційну скаргу на рішення
Господарського суду міста Києва від
10.02.2014 року по справі № 910/24798/13 без
розгляду на підставі ч.1 п. 4 ст. 97 ГПК
України.

Постановою Вищого господарського суду
України від 29.07.2014 року касаційну
скаргу Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5 задоволено, ухвалу Київського
апеляційного господарського суду від
22.05.2014 року по справі № 910/24798/13
скасовано. Справу з матеріалами
апеляційної скарги передано на розгляд
до Київського апеляційного
господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 11.08.2014 року
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
16.09.2014 року.

15 вересня 2014 року через відділ
документального забезпечення суду, від
представника позивача надійшов відзив
на апеляційну скаргу.

16 вересня 2014 року через відділ
документального забезпечення суду, до
початку судового засідання від
представника відповідача надійшли
пояснення до апеляційної скарги.

В судовому засіданні 16.09.2014 року
оголошено перерву до 07.10.2014 року.

02 жовтня 2014 року через відділ
документального забезпечення суду, від
представника позивача надійшли
додаткові документи по справі.

06 жовтня 2014 року через відділ
документального забезпечення суду, від
представника відповідача, до початку
судового засідання, надійшли додаткові
документи по справі.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 06.10.2014 року, в
зв'язку з перебуванням судді Рябухи В.І.
на лікарняному, для розгляду справи
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді:
Ропій Л.М., Калатай Н.Ф.

В судове засідання 06.10.2014 року з'явились
представники позивача та відповідача.

Представники відповідача в судовому
засіданні підтримали доводи, викладені
в апеляційній скарзі, та просили
скасувати оскаржуване рішення
Господарського суду міста Києва від
10.02.2014 року.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечив проти доводів,
викладених в апеляційній скарзі, та
просив залишити без змін оскаржуване
рішення Господарського суду міста
Києва від 10.02.2014 року.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд, за наявними у справі
та додатково поданими доказами,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що в апеляційній
інстанції справи переглядаються за
правилами розгляду цих справ у першій
інстанції з урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, перевіривши
матеріали справи та проаналізувавши,
на підставі встановлених фактичних
обставин справи, правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, апеляційний
господарський суд встановив наступне.

Комунальне підприємство по утриманню
житлового господарства Святошинського
району міста Києва звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за
період з 01.09.2008 по 31.10.2013 року за спожиті
комунальні послуги, а саме теплової
енергії, холодного та гарячого
водопостачання і електроенергії, які
надає позивач у нежитлові приміщення
загальною площею 131,60 кв.м., розташовані
за адресою: АДРЕСА_2, приміщення №№ 1-12.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий
господарський суд виходив з того, що в
силу приписів ст. 20, 21 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги"
відносини між сторонами спору, як
учасниками відносин у сфері
житлово-комунальних послуг, повинні
ґрунтуватися на договорі про надання
житлово-комунальних послуг, укладеному
на основі типового договору, а
обов'язку відповідача оплачувати
вартість житлово-комунальних послуг
має передувати виконання
постачальником (виконавцем) обов'язку
підготувати договір на надання
житлово-комунальних послуг та надати
його на підписання споживачу.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком місцевого господарського
суду з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 статті 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частиною 2 статті 509 ЦК України
передбачено, що зобов'язання виникають
з підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Договір є підставою виникнення
цивільних прав і обов'язків (ст. ст. 11, 626
ЦК України), які мають виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до договору (ст. 526 ЦК
України), а одностороння відмова від
виконання зобов'язання не допускається
(ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 901 ЦК України встановлено, що за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 903 ЦК України, якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Основні засади господарських відносин,
що виникають у сфері надання та
споживання житлово-комунальних послуг
регулюються Законом України "Про
житлово-комунальні послуги".

Статтею 13 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" визначено,
що залежно від функціонального
призначення житлово-комунальні
послуги поділяються, зокрема, на:
комунальні послуги (централізоване
постачання холодної та гарячої води,
водовідведення, газо- та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо).

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" порядок
надання житлово-комунальних послуг, їх
якісні та кількісні показники мають
відповідати умовам договору та вимогам
законодавства.

Частиною 1 ст. 19 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги"
встановлено, що відносини між
учасниками договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Відповідно до п.п. 1, 5 ч. 3 ст. 20 та п. 3 ч. 2
ст. 21 вищезазначеного Закону, споживач
зобов'язаний укласти договір на
надання житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору; оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом;
виконавець зобов'язаний підготувати та
укласти із споживачем договір на
надання житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

Згідно з п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 26 Закону № 1875
істотними умовами договору на надання
житлово-комунальних послуг є, зокрема,
вичерпний перелік житлово-комунальних
послуг, тарифи та їх складові на кожну з
цих послуг, загальна вартість послуг;
порядок оплати за спожиті
житлово-комунальні послуги.

Враховуючи вищезазначені норми,
колегія суддів приходить до висновку,
що відносини між сторонами по справі
(виконавцем та споживачем), як
учасниками відносин у сфері
житлово-комунальних послуг, повинні
ґрунтуватися на договорі про надання
житлово-комунальних послуг, укладеному
на основі типового договору, а
обов'язку споживача (відповідача)
оплачувати вартість
житлово-комунальних послуг має
передувати виконання позивачем
обов'язку підготувати договір на
надання житлово-комунальних послуг та
надати його на підписання споживачу.

Відтак, висновок місцевого
господарського суду щодо обов'язку
відповідача оплачувати фактично
надані послуги на позадоговірних
засадах є необґрунтованим.

Колегія суддів зазначає, що між
позивачем та відповідачем не укладено
договір про надання
житлово-комунальних послуг, сторони не
дійшли згоди по всіх суттєвих умовах з
надання таких послуг, в т.ч. щодо ціни на
такі послуги та порядку оплати таких
послуг.

Докази про звернення позивача до суду з
позовами до відповідача про спонукання
укласти договір в матеріалах справи
відсутні.

Частина 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Статтею 49 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що стороні, на користь
якої відбулося судове рішення,
господарський суд відшкодовує мито за
рахунок другої сторони і в тому разі,
коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору.

Враховуючи викладене вище, апеляційний
господарський суд приходить до
висновку, що місцевим господарським
суд не повно та об'єктивно з'ясовано
обставини справи, що мають значення для
справи, в зв'язку з чим апеляційна
скарга Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а рішення
Господарського суду міста Києва від
10.02.2014 року по справі №910/24798/13 -
скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 задовольнити.

Скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 10.02.2014 року по справі
№910/24798/13.

Відмовити в задоволенні позовних вимог
Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Святошинського району міста Києва.

Стягнути з Комунального підприємства
по утриманню житлового господарства
Святошинського району міста Києва (м.
Київ, вул. Прилужна, 6; ідентифікаційний
код 03366552) на користь Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_5 (АДРЕСА_1;
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 913
(дев'ятсот тринадцять) грн. 50 коп. -
судового збору за подання апеляційної
скарги.

Головуючий суддя
Л.Г. Сітайло

Судді
Л.М. Ропій

Н.Ф. Калатай

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 06.10.2014 року