ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
Рішення

01.10.2014 р.
Справа № 907/47/14

За позовом Товариства з додатковою
відповідальністю „Мукачівський
пивоварний завод", м. Мукачево

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю „Агротрейд", м.
Тбілісі, Грузія

про стягнення 36 000 дол. США (відповідно
до курсу НБУ станом на 31.03.2014 року
становить 394 365 грн. 60 коп.)
заборгованості за поставлений товар, 1
423,23 дол. США (відповідно до курсу НБУ
станом на 31.03.2014 року становить 15 590 грн.
95 коп.) пені та 328,44 дол. США (відповідно
до курсу НБУ станом на 31.03.2014 року
становить 3 597 грн. 91 коп.) три проценти
річних (з врахуванням заяви про зміну
предмету позову),

Суддя господарського суду - Пригара Л.І.

представники:

Позивача - Лукеча І.М., директор

Линнік В.В., довіреність № 251
від 30.09.2014 року

Відповідача - не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Товариством з додатковою
відповідальністю „Мукачівський
пивоварний завод", м. Мукачево заявлено
позов до відповідача Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Агротрейд", м. Тбілісі, Грузія про
стягнення 292 415 грн. 04 коп. (36583,08 дол. США),
в тому числі 287 748 грн. (36 000 дол. США)
заборгованості за поставлений товар, 3
791 грн. 97 коп. (474,41 дол. США) пені та 875 грн.
07 коп. (109,48 дол. США) три проценти річних.
Позивачем через канцелярію суду 03.03.2014
року подано заяву, в якій просить суд
змінити предмет позову та стягнути з
відповідача суму 361 882 грн. 76 коп.
(відповідно до курсу НБУ станом на
03.03.2014 року становить 37 309,81 дол. США), в
тому числі 36 000 дол. США (відповідно до
курсу НБУ станом на 03.03.2014 року
становить 349 178 грн. 40 коп.)
заборгованості за поставлений товар, 10
322 грн. 29 коп. пені та 2 382 грн. 07 коп. три
проценти річних. Позивачем через
канцелярію суду 31.03.2014 року подано
заяву про збільшення розміру позовних
вимог № 79 від 31.03.2014 року, в якій просить
суд змінити предмет позову та стягнути
з відповідача 36 000 дол. США (відповідно
до курсу НБУ станом на 31.03.2014 року
становить 394 365 грн. 60 коп.)
заборгованості за поставлений товар, 1
423,23 дол. США (відповідно до курсу НБУ
станом на 31.03.2014 року становить 15 590 грн.
95 коп.) пені та 328,44 дол. США (відповідно
до курсу НБУ станом на 31.03.2014 року
становить 3 597 грн. 91 коп.) три проценти
річних.

Представники позивача просять суд
задоволити позов в повному обсязі, з
врахуванням заяви про зміну предмету
позову, обґрунтовуючи позовні вимоги
доданими до матеріалів справи
документальними доказами, зокрема
стверджують, що відповідач своєчасно
не виконав умови договору поставки №
1/10 від 10.10.2013 року, а саме не оплатив
своєчасно повну вартість поставленого
йому товару в розмірі 36 000 дол. США
(відповідно до курсу НБУ станом на
31.03.2014 року становить 394 365 грн. 60 коп.)
Крім того, за порушення строків оплати
поставленого товару, відповідачу
нараховано пеню в розмірі 1 423,23 дол. США
(відповідно до курсу НБУ станом на
31.03.2014 року становить 15 590 грн. 95 коп.) (п.
7.1. договору) та 328,44 дол. США (відповідно
до курсу НБУ станом на 31.03.2014 року
становить 3 597 грн. 91 коп.) три проценти
річних (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України).

Положеннями Господарського
процесуального кодексу України не
передбачено визначення договірної
підсудності справ господарським судам.

При цьому, правовідносини, пов'язані з
усіма видами зовнішньоекономічної
діяльності в Україні регулюються
положеннями Закону України „Про
зовнішньоекономічну діяльність", а
питання, що виникають у сфері
приватноправових відносин з іноземним
елементом (хоча б один учасник
правовідносин є іноземцем, особою без
громадянства або іноземною особою),
зокрема і питання підсудності судам
України справ з іноземним елементом,
визначені Законом України „Про
міжнародне приватне право".

Відповідно до ст. 38 Закону України „Про
зовнішньоекономічну діяльність" спори,
що виникають між суб'єктами
зовнішньоекономічної діяльності,
іноземними суб'єктами господарської
діяльності у процесі такої діяльності
можуть розглядатися судами України, а
також за згодою сторін спору
Міжнародним комерційним арбітражним
судом та Морською арбітражною комісією
при Торгово - промисловій палаті
України та іншими органами вирішення
спору, якщо це не суперечить чинним
законам України або передбачено
міжнародними договорами України.

Згідно зі ст. 4 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд вирішує
господарські справи на підставі
Конституції України, цього Кодексу,
інших законодавчих актів України,
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана
міжнародними договорами України.

Статтею 76 Закону України „Про
міжнародне приватне право"
передбачено, що суди можуть приймати до
свого провадження і розглядати будь -
які справи з іноземним елементом,
зокрема, у випадку, якщо сторони
передбачили своєю угодою підсудність
справи з іноземним елементом судам
України, крім випадків, передбачених у
статті 77 цього Закону, якою визначено
випадки виключної підсудності у
справах з іноземним елементом.

Таким чином, якщо сторони передбачили
своєю угодою підсудність справи з
іноземним елементом судам України,
крім випадків виключної підсудності
(пункт 1 частини 1 статті 76 Закону
України „Про міжнародне приватне
право"), спір підлягає вирішенню в
господарських судах України з
урахуванням вимог розділу III ГПК
України (Рекомендації Вищого
господарського суду України від 09.11.2009
року № 04-06/159 „Про внесення
змін та доповнень до Роз'яснення
президії Вищого господарського суду
України від 31.05.2002 року № 04-5/608 „Про
деякі питання практики розгляду справ
за участю іноземних підприємств та
організацій").

Відповідно до п. 9.1. укладеного між
сторонами договору поставки, спірні
питання, які виникають при виконанні
договору, передаються на розгляд
господарському суду Закарпатської
області, Україна.

Враховуючи положення зазначених вище
законів та умов Договору, укладеного
між сторонами спору, вказаний спір
підлягає розгляду в господарському
суді України, зокрема, господарському
суді Закарпатської області
(Аналогічної правової позиції
дотримується Вищий господарський суд
України, постанова від 23.07.2009 року у
справі № 05-6-45/39).

З огляду на вищезазначене, ухвалою
господарського суду Закарпатської
області від 25.01.2014 року було порушено
провадження у справі та прийнято заяву
до розгляду.

Оскільки відповідач знаходиться в
Грузії, з метою забезпечення
реалізації принципів змагальності та
рівності перед законом і судом, було
вирішено зупинити провадження у справі
до 01.10.2014 року до 10 год. 30 хв. та
зобов'язано позивача надати суду
належним чином засвідчені переклади на
грузинську та російську мови позовної
заяви з доданими до неї документами,
ухвали суду про порушення провадження
у справі від 25.01.2014 року, ухвали суду про
зупинення провадження у справі від
01.04.2014 року, доручення про вручення
документів, підтвердження про вручення
документа, виклик (повідомлення) про
день судового розгляду для надіслання
їх через компетентні органи юстиції
відповідачу.

30.09.2014 року через відділ діловодства
господарського суду Закарпатської
області надійшло підтвердження про
вручення 31.07.2014 року Міським судом
Тбілісі (Грузія) представнику ТзОВ
„Агротрейд" Мачарашвілі Мухрану
зазначених вище документів.

Відповідач явку уповноваженого
представника в судове засідання 01.10.2014
року не забезпечив, витребувані
ухвалою суду документи не подав, про
причини неявки суд не повідомив. Із
заявами та клопотаннями до суду не
звертався.

Відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №
18 від 26.12.2011 року „Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.

Разом з тим, згідно п. 3.9.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року № 18 із
наступними змінами та доповненнями, в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання
суду відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст.
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
строку.

Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005 року у справі „Смірнова проти
України").

Враховуючи вищевикладене у
відповідності до приписів ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України та п. 3.9.2. Постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року № 18 (із змінами і
доповненнями) у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї
із сторін, справа може бути розглянута
без їх участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню, а тому відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України та ст. 6 Конвенція про захист
прав людини та основоположних свобод,
суд вважає за можливе розглянути
справу без участі представника
відповідача за наявними у справі
матеріалами, яких достатньо для
встановлення обставин і вирішення
спору по суті.

Вивчивши та дослідивши матеріали
справи, заслухавши пояснення
представників позивача

суд встановив:

10 жовтня 2013 року між Товариством з
додатковою відповідальністю
„Мукачівський пивоварний завод", м.
Мукачево (постачальник) та Товариством
з обмеженою відповідальністю
„Агротрейд", м. Тбілісі, Грузія
(покупець) був укладений договір
поставки № 1/10. Згідно умов даного
договору постачальник (позивач) взяв на
себе зобов'язання поставити, а покупець
(відповідач) взяв на себе зобов'язання
прийняти та оплатити солод світлий
ячмінний пивоварний, у відповідності з
умовами визначеними договором (п. 1.1.
договору).

Розділом 3 договору сторони
передбачили, що ціна товару складає 600
доларів США за одну тонну товару, на
умовах СРТ - порт Поті (Грузія). Оплата
товару проводиться на протязі 7-ми днів
з моменту поставки товару (п. 3.1.
договору).

Пунктом 6.1. договору встановлено, що
поставка товару здійснюється на умовах
СРТ Поті (порт). Поставка товару
здійснюється критими вагонами. Солод
упакований в поліпропіленових мішках з
вологостійкою прокладкою по 40 кг
кожний (п. 6.2. договору).

На виконання умов вищезазначеного
договору позивач здійснив відповідачу
поставку товару на загальну суму 36 000
дол. США (відповідно до курсу НБУ станом
на 31.03.2014 року становить 394 365 грн. 60 коп.).
Факт поставки позивачем товару
підтверджується митною декларацією
серії ЕК № 10АА від 12.11.2013 року,
вантажною накладною № УЗ-22 від 22.11.2013
року та вагонною відомістю № 50 від
27.11.2013 року, які містяться у матеріалах
справи. Як зазначає позивач та не
спростовано відповідачем, останній
відповідного розрахунку так і не
провів.

Статтею 5 Закону України „Про
міжнародне приватне право"
передбачено, що у випадках,
передбачених законом, учасники
(учасник) правовідносин можуть
самостійно здійснювати вибір права, що
підлягає застосуванню до змісту
правових відносин. Вибір права згідно з
частиною першою цієї статті має бути
явно вираженим або прямо випливати з
дій сторін правочину, умов правочину чи
обставин справи, які розглядаються в їх
сукупності, якщо інше не передбачено
законом.

Відповідно до п. 9.1. укладеного між
сторонами договору поставки, спірні
питання, які виникають при виконанні
договору, передаються на розгляд
господарському суду Закарпатської
області, Україна.

Відповідно застосуванню при вирішенні
даного спору підлягає право України
разом з положеннями Конвенції
Організації Об'єднаних Націй „Про
договори міжнародної купівлі - продажу
товарів" від 11 квітня 1980 року (Конвенція
купівлі - продажу товару), учасниками
якої є Україна та Республіка Грузія.

За договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в

інших цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму (ч.
1 ст. 712 Цивільного кодексу України).

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю -
продаж, якщо інше не встановлено
договором, законом або не випливає з
характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором
купівлі - продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню
у цей строк.

Аналогічні норми, передбачені також
Конвенцією Організації Об'єднаних
Націй „Про договори міжнародної
купівлі - продажу товарів" від 11 квітня
1980 року. Відповідно до ст. 1 Конвенції,
вона застосовується до договорів
купівлі - продажу товарів між
сторонами, комерційні підприємства
яких перебувають у різних державах: a)
коли ці держави є Договірними
державами; або б) коли згідно з нормами
міжнародного приватного права
застосовано право Договірної держави.

Статтею 4 Конвенції передбачено, що
конвенція регулює тільки укладення
договорів купівлі - продажу та ті права
й зобов'язання продавця і покупця, які
випливають з такого договору. Зокрема,
оскільки інше безпосередньо не
передбачено Конвенцією, вона не
стосується: a) дійсності самого
договору, чи яких - небудь його
положень, чи будь - якого звичаю; б)
наслідків, які може мати договір щодо
права власності на проданий товар.

Продавець повинен поставити товар,
який за кількістю, якістю й описанням
відповідає вимогам договору і який
затарований чи упакований так, як це
вимагається за договором (ст. 35
Конвенції).

У відповідності до ст. 53 Конвенції,
покупець зобов'язаний сплатити
вартість товару і прийняти поставку
товару згідно з вимогами договору та
цієї Конвенції. Зобов'язання покупця
сплатити вартість включає вжиття таких
заходів і додержання таких
формальностей, які можуть вимагатися
згідно з договором або згідно з
законами і правилами для того, щоб
зробити можливим здійснення платежу
(ст. 54 Конвенції).

Згідно ст. 59 Конвенції, покупець
зобов'язаний сплатити вартість у день,
який встановлено чи може бути
визначено згідно з договором та цією
Конвенцією, без необхідності якогось
запиту або виконання яких - небудь
формальностей з боку продавця.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач неналежно виконав взяті на
себе зобов'язання, не оплатив повну
вартість поставленого товару, в зв'язку
з чим за ним рахується заборгованість в
розмірі 36 000 дол. США (відповідно до
курсу НБУ станом на 31.03.2014 року
становить 394 365 грн. 60 коп.). Позовні
вимоги в частині стягнення суми
заборгованості за поставлений товар в
розмірі 36 000 дол. США (відповідно до
курсу НБУ станом на 31.03.2014 року
становить 394 365 грн. 60 коп.) доведені
доданими до матеріалів справи
документальними доказами,
відповідачем не спростовані.

У відповідності до ст. 193
Господарського кодексу України від
16.01.2003 року № 436 - IV, ст. 526
Цивільного кодексу України від
16.01.2003 року № 435 -IV, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
законодавства. Порушене право позивача
підлягає захисту шляхом стягнення на
його користь 36 000 дол. США (відповідно до
курсу НБУ станом на 31.03.2014 року
становить 394 365 грн. 60 коп.)
заборгованості за поставлений товар.

Позивач звернувся з вимогою про
стягнення з відповідача пені у розмірі
1 423,23 дол. США (відповідно до
курсу НБУ станом на 31.03.2014 року
становить 15 590 грн. 95 коп.)

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

На підставі ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно ст. ст. 230 - 232 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання. У разі,
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому в договорі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасного виконання грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Пунктом 7.2. договору встановлено, що у
разі прострочення покупцем
(відповідачем) строків оплати товару,
покупець (відповідач) зобов'язаний
сплатити продавцеві (позивачу) пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від простроченої суми за кожен день
прострочення платежу.

Таким чином, позивачем за несвоєчасне
виконання відповідачем грошового
зобов'язання нарахована пеня, яка
визначена з врахуванням обмеження її
розміру подвійною обліковою
ставкою НБУ, складає 1 423,23 дол. США
(відповідно до курсу НБУ станом на
31.03.2014 року становить 15 590 грн. 95 коп.)
(розгорнутий розрахунок пені міститься
в матеріалах справи), підлягає
стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
врахуванням індексу інфляції за весь
період прострочення, а також три
проценти річних з простроченої суми.
Сума трьох процентів річних складає
328,44 дол. США (відповідно до курсу НБУ
станом на 31.03.2014 року становить 3 597 грн.
91 коп.) (розгорнутий розрахунок трьох
процентів річних міститься у
матеріалах справи), підлягає стягненню
з відповідача.

З огляду на вищенаведене, суд вважає
вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача заборгованості за
поставлений товар, пені та трьох
процентів річних, документально
доведеними, обґрунтованими та
відповідачем не спростованими. Таким
чином, позов підлягає задоволенню у
повному обсязі.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести обставини, на
які вона посилається як на підстави
своїх вимог чи заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, викладених позивачем, не
надав.

Відповідно до п. 3.4. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року № 18 „Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" ціна позову про
стягнення іноземної валюти
визначається в іноземній валюті та
національній валюті України
відповідно до офіційного курсу,
встановленого Національним банком
України на день подання позову (п. 4 ч. 1
ст. 55 ГПК). При визначенні ціни позову,
поданого в іноземній валюті, необхідно
виходити з тієї валюти, в якій
провадились чи повинні бути проведені
розрахунки між сторонами.

Судові витрати підлягають віднесенню
на відповідача у відповідності до
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України у розмірі 8 334 грн. 69 коп.
на відшкодування витрат по сплаті
судового збору.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 44, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю „Агротрейд", Грузія,
м. Тбілісі,
Глдані-Надзаладевський район, вул.
Героїв курсантів, 322, під'їзд 1, поверх 3,
кв. 331 (ідентифікаційний код 400026725) на
користь Товариства з додатковою
відповідальністю „Мукачівський
пивоварний завод", м. Мукачево, вул.
Підгорянська, 101 (код ЄДРЮОФОП 00382467)
суму 36 000 дол. США (відповідно до курсу
НБУ станом на 31.03.2014 року становить 394 365
грн. 60 коп.) заборгованості за
поставлений товар, 1 423,23 дол. США
(відповідно до курсу НБУ станом на
31.03.2014 року становить 15 590 грн. 95 коп.)
пені та 328,44 дол. США (відповідно до
курсу НБУ станом на 31.03.2014 року
становить 3 597 грн. 91 коп.) три проценти
річних, а також суму 8 334 (Вісім тисяч
триста тридцять чотири гривень) грн. 69
коп. на відшкодування витрат по сплаті
судового збору.

3. Рішення набирає законної сили в
порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 06.10.2014 року

Суддя
Пригара Л.І.