КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2014 р. Справа№ 911/1911/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Коршун Н.М.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Кожара Б.Д. (власник,
паспорт серії НОМЕР_4, виданий
Макарівським РВ ГУМВС України в
Київській області 09.07.1997 р.)

від відповідача - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Приватного малого підприємства
«Іскра»

на рішення господарського суду
Київської області від 05.08.2014 р.

у справі №911/1911/14 (суддя Черногуз А.Ф.)

за позовом Приватного малого
підприємства «Іскра»

до Відкритого акціонерного товариства
«Макарівська Сільгоспхімія»

про визнання права власності на рухоме
майно за набувальною давністю

ВСТАНОВИВ:

Приватне мале підприємство «Іскра»
звернулось до господарського суду
Київської області з позовною заявою до
Відкритого акціонерного товариства
«Макарівська Сільгоспхімія» про
визнання за позивачем права власності
на рухоме майно - транспортний засіб -
автомобіль марки САЗ-3507, 1987 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1, що знаходиться за адресою:
Київська область, смт. Макарів, вул.
Львівська, 24, за набувальною давністю.

Рішенням господарського суду
Київської області від 05.08.2014 р. у позові
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати вказане рішення та прийняти
нове, яким позовні вимоги задовольнити
повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що
рішення суду першої інстанції про
відмову в задоволенні позовних вимог є
заангажованим,
тенденційно-упередженим, незаконним і
необґрунтованим, таким що постановлено
з грубим порушенням вимог ст.ст. 8, 129 ч. 3
Конституції України, п. 1 ст. 6
Європейської Конвенції з
основоположних прав та свобод людини
та положень п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 104 ГПК
України.

Позивач в судовому засіданні повністю
підтримав доводи, викладені в
апеляційній скарзі, просив її
задовольнити, рішення скасувати, позов
задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився про причини
неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що в матеріалах справи
містяться докази належного
повідомлення всіх учасників судового
процесу про час та місце проведення
судового засідання по розгляду
апеляційної скарги, а строки розгляду
апеляційної скарги обмежені ст. 102 ГПК
України, колегія суддів, вважає
можливим здійснити перевірку рішення
суду першої інстанції у даній справі в
апеляційному порядку за наявними
матеріалами справи та без участі
представника відповідача.

Колегія суддів зазначає, що ухвалою від
25.09.2014 р. явка сторін у судове засідання
обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, апеляційний
господарський суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України
без участі представника відповідача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представника
позивача, перевіривши матеріали
справи, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

01.04.1994 р. між Макарівським районним
об'єднанням «Сільгоспхімія»
(орендодавець) та Малим підприємством
«Іскра» (орендар) було укладено договір
оренди, відповідно до п. 1 якого
орендодавець передає, а орендар
приймає в оренду автомашину САЗ-3507
державний номер НОМЕР_1, номер шасі
НОМЕР_3, номер двигуна НОМЕР_2, рік
випуску 1987, строк до кінця амортизації
три роки (а.с.10).

Орендована автомашина переходить у
власність орендаря по закінченню
амортизаційного терміну служби (п. 5
договору).

Договір укладено терміном на три роки,
договір вступає в силу з моменту
передачі автомобіля по акту
приймання-передачі (п. 6 договору).

Відповідно до акта приймання передачі
від 01.04.1994 р. та акта технічного стану
від 01.04.1994 р. орендодавець передав, а
орендар прийняв в користування
обумовлену в п. 1 договору автомашину.

Позивач зазначив, що протягом трьох
років виплачував грошовими коштами, а
також шляхом поставки продукції
обумовлену сторонами орендну плату,
виконавши свої зобов'язання у повному
обсязі.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Частинами 1, 4 ст. 778 ЦК України
передбачено, що наймач може поліпшити
річ, яка є предметом договору найму,
лише за згодою наймодавця. Якщо в
результаті поліпшення, зробленого за
згодою наймодавця, створена нова річ,
наймач стає її співвласником. Частка
наймача у праві власності відповідає
вартості його витрат на поліпшення
речі, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років або рухомим майном -
протягом п'яти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Особа, яка заявляє про давність
володіння, може приєднати до часу свого
володіння увесь час, протягом якого цим
майном володіла особа, чиїм
спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Якщо особа заволоділа майном на
підставі договору з його власником,
який після закінчення строку договору
не пред'явив вимоги про його
повернення, вона набуває право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно через п'ятнадцять, а на
рухоме майно - через п'ять років з часу
спливу позовної давності.

Втрата не з своєї волі майна його
володільцем не перериває набувальної
давності у разі повернення майна
протягом одного року або пред'явлення
протягом цього строку позову про його
витребування.

Право власності за набувальною
давністю на нерухоме майно,
транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду.

Позивач звертався до відповідача з
претензією від 23.06.2006 р., в якій просив
виконати обов'язок з передачі майна за
договором. Вказана претензія залишена
відповідачем без відповіді та
задоволення.

Враховуючи наведені положення, позивач
просить визнати за ним право власності
на автомашину САЗ-3507 державний номер
НОМЕР_1, рік випуску 1987.

Відповідно до ч. 1 ст. 144 ГК України,
майнові права та майнові обов'язки
суб'єкта господарювання можуть
виникати з угод, передбачених законом,
а також з угод, не передбачених законом,
але таких, що йому не суперечать.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способом захисту цивільних
прав та інтересів, зокрема, є визнання
права.

Правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст. 316 ЦК України).

З картки обліку державного
автомототранспорту, наданої Центром
надання послуг, пов'язаних з
використанням автотранспортних
засобів з облуговування Бородянського
та Макарівського районів при УДАІ
ГУМВС України в Київській області
(копія міститься в матеріалах справи)
власником спірного транспортного
засобу є «Райсільгоспхімія».

З копії технічного паспорту, що додана
до позовної заяви, вбачається, що
власником транспортного засобу є
Макарівське районне виробниче
об'єдання «Райсільгоспхімія».

Водночас, в договорі оренди та акті
приймання-передачі в якості
орендодавця зазначено - Макарівське
районне об'єднання «Сільгоспхімія».
Крім того, на договорі та акті відсутня
печатка відповідача, а на договорі,
крім цього, відсутнє прізвище особи, що
підписала договір.

У своїх поясненнях позивач зазначав, що
Відкрите акціонерне товариство
«Макарівська сільгоспхімія» є
правонаступником Макарівського
районного виробничого об'єдання
«Райсільгоспхімія» та Макарівського
районного об'єднання «Сільгоспхімія».

Як вбачається з матеріалів справи,
розгляд справи судом першої інстанції
відкладався неодноразово для надання
позивачем доказів того, що ВАТ
«Макарівська сільгоспохімія» є
правонаступником Макарівського
районного виробничого об'єдання
«Райсільгоспхімія» та Макарівського
районного об'єднання «Сільгоспхімія»,
проте позивачем не було надано доказів
на підтвердження вказаних обставин. До
матеріалів апеляційної скарги
позивачем були долучені докази, які на
думку позивача доводять такі
обставини. Слід зазначити, що
відповідно до приписів ст. 101 ГПК
України, позивачем не було
обгрунтовано неможливість подання
таких доказів в суді першої інстанції.
Тому, в процесі розгляду даної справи
по суті, колегія суддів не дає оцінку
таким доказам, оскільки позивачем не
було обгрунтовано неможливість
подання таких доказів в суді першої
інстанції з причин, що не залежали від
нього.

Крім того, в матеріалах справи
міститься копія постанови Київського
апеляційного господарського суду від
19.01.2004 р. по справі №249/5-03 за позовом ВАТ
«Макарівська сільгоспхімія» до ПМП
«Іскра» за участю третьої особи РВ ФДМ
України по Київській області про
визнання договору оренди майна
недійсним.

У вказаній постанові зазначено, що ВАТ
«Макарівська сільгоспхімія» не
доведено, що він є правонаступником
Макарівського районного виробничого
об'єднання по агрохімічному
обслуговуванню сільського
господарства Київської області
«Сільгоспхімія», а відтак не довів, що
передане за договором оренди майно є
його власністю, відсутні підстави для
переходу права власності на об'єкт
оренди до позивача, а тому не існує
порушенного права позивача чи
охоронюваних законом інтересів
(а.с.95-97).

Оскільки позивачем не було надано
доказів правонаступництва Відкритого
акціонерного товариства «Макарівська
сільгоспхімія», а з договору оренди
неможливо встановити, що Відкрите
акціонерне товариство «Макарівська
сільгоспхімія» є зобов'язаною особою,
колегія суддів погоджуєтьсяз
висновком місцевого господарського
суду та вважає вимогу позивача
безпідставною, необґрунтованою та
такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Позивачем, в порушення зазначеної
норми, належним чином апеляційну
скаргу не обґрунтовано, доказів та
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції апеляційному суду не
наведено.

З огляду на викладене, посилання
скаржника на те, що рішення суду першої
інстанції є заангажованим,
тенденційно-упередженим, незаконним і
необґрунтованим, таким що постановлено
з грубим порушенням вимог ст.ст. 8, 129 ч. 3
Конституції України, п. 1 ст. 6
Європейської Конвенції з
основоположних прав та свобод людини
та положень п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 104 ГПК
України, не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні.
Крім того, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновку місцевого
господарського суду та не
підтверджуються наявними матеріалами
справи.

Колегія суддів вважає, що рішення
господарського суду Київської області
від 05.08.2014 р. у даній справі є таким, що
відповідає нормам матеріального і
процесуального права, фактичним
обставинам та матеріалам справи, у
зв'язку з чим підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.
105 ГПК України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного малого
підприємства «Іскра» залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду Київської
області від 05.08.2014 р. у справі №911/1911/14
залишити без змін.

Справу №911/1911/14 повернути до
господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
судовим рішенням апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя
С.О. Алданова

Судді
С.Я. Дикунська

Н.М. Коршун