ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07 жовтня 2014 р. Справа №
903/842/14

Господарський суд Волинської
області, розглянувши матеріали по
справі

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Виробниче об'єднання
"Ковельсільмаш", м.Ковель

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЄвроТек", м.
Краснодар, Краснодарський край
Російська Федерація

про стягнення 250 000 рос. рублів

Суддя С.В. Бондарєв

Представники сторін:

від позивача: Сорока Г.О., дов. №51/01-245210021
від 13.08.2014р.

від відповідача: н/з

Відповідно до ст. 20
Господарського процесуального кодексу
України представнику позивача
роз'яснено право відводу судді. Відводу
судді заявлено не було. В судовому
засіданні учаснику судового процесу
згідно ст. 22 ГПК України роз'яснено
процесуальні права та обов'язки.

В судовому засіданні 07.10.2014 року
відповідно до ст. 85 ГПК України
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Суть спору: Позивач- Товариство з
обмеженою відповідальністю "Виробниче
об'єднання Ковельсільмаш"-звернувся до
господарського суду з позовом до
відповідача- Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЄвроТек"-про
стягнення 250 000 рос. рублів
заборгованості за отриману продукцію
згідно контракту №50/05-73-СМ від 01.04.2013р.

В обгрунтування позовних вимог
позивач посилався на неналежне
виконання відповідачем взятих на себе
зобов'язань по оплаті отриманої
продукції згідно контракту №50/05-73-СМ
від 01.04.2013р.

Ухвалою суду від 10.09.2014р. порушено
провадження у справі, розгляд спору
призначено на 30.09.2014р. на 12год. 00хв.

Представник позивача в судовому
засіданні 30.09.2014р. позовні вимоги
підтримав та просив задовольнити
останні в повному обсязі.

Водночас, супровідним листом від
30.09.2014р. №б/н (вх.№ 01-29/9246/14) долучив до
матеріалів справи повідомлення ТзОВ
"ЄвроТек" адресоване ТзОВ "Виробниче
об'єднання Ковельсільмаш" б/н без дати
та банківські виписки від 02.10.2013р.,
16.01.2014р., 17.01.2014р., 23.01.2014р., 26.05.2014р.,
23.09.2013р., 02.10.2013р.

Ухвалою суду від 30.09.2014р. розгляд
справи відкладався згідно ст. 77 ГПК
України з метою повного та всебічного
з'ясування всіх обставин по справі,
зважаючи на неявку відповідача в
судове засідання, неподання ним
витребуваних судом доказів по справі
та необхідність витребування
додаткових доказів по справі.

Крім того, зобов'язано сторін
представити суду: позивача- чіткий,
обгрунтований розрахунок суми позову
з зазначенням підстав нарахувань,
проплат, докази часткової проплати;
уточнити позовні вимоги в частині
еквіваленту; статут; документи, що
підтверджують статус юридичної
особи-Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЄвроТек"; додаток до
договору; відповідача- пояснення
(обгрунтовані доводи та заперечення) по
суті позовних вимог, докази часткової
оплати, статут.

06.10.2014р. через відділ
документального забезпечення та
контролю - канцелярію суду від
відповідача надійшла до суду заява
№б/н (вх. №01-29/9433/14), в якій відповідач
визнає позов та просить розглядати
справу без участі відповідача.

Представник позивача в судовому
засіданні 07.10.2014р. позовні вимоги
підтримав та просив задовольнити
останні в повному обсязі. Водночас,
звернувся до суду з заявою від 07.10.2014р.
№б/н (вх.№01-29/9490/14), в якій уточнив, що у
відповідності до пункту 4.3. контракту
валютою розрахунків по даному
контракту є рублі, а тому просив
стягнути з відповідача заборгованість
в розмірі 250 000 рублів.

Відповідач в судове засідання
07.10.2014р. не з'явився, водночас у заяві
№б/н (вх. №01-29/9433/14) від 06.10.2014р. просив
розглядати справу без його участі.

Господарський суд, заслухавши
пояснення представника позивача,
визнавши зібрані докази достатніми для
розгляду спору за наявними в справі
матеріалами відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України, -

встановив:

01 квітня 2013 року між позивачем-
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Сільмаш" (продавець),
що перейменовано згідно статуту в ТзОВ
"Виробниче об'єднання "Ковельсільмаш" в
особі директора Литуна С.В. та
відповідачем- Товариством з обмеженою
відповідальністю "ЄвроТек" в особі
директора Беджашева Р.А.(покупець), був
укладений контракт №50/05-73-СМ, згідно
пунктом 1.1. якого покупець купує,
продавець продає продукцію згідно
специфікацій, які є невід'ємною
частиною даного контракту. (а.с. 7-8)

Відповідно до пунктів 4.1.-4.3. даного
контракту ціни на продукцію вказуються
в специфікаціях. Загальна вартість
контракту-5 500 000 російських рублів.
Валютою розрахунків по даному
контракту є рублі.

Пунктами 5.1.-5.2. контракту сторони
погодили порядок розрахунків: 700 000
російських рублів-попередня оплата,
решта суми-на протязі 30 календарних
днів від дати відвантаження.

Згідно п. 6.1. контракту прийом і здача
продукції по кількості проводиться по
рахунку-фактурі і товаророзпорядчим
документам.

Як передбачено пунктом 11.2. даного
контракту, строк дії даного контракту з
моменту його підписання до 31.12.2013р.

Даний контракт підписано сторонами,
підписи скріплені їх печатками.

01.04.2014р. сторонами був підписаний
додаток до контракту від 01.04.2013р.,
згідно якого сторонами будо викладено
розділ 10 контракту від 01.04.2013р. "Порядок
вирішення спорів" в наступній редакції:

"10.1. Продавець та покупець несуть
відповідальність один перед одним за
чинним законодавством України.

10.2. Відповідно до положень ст. 76 ЗУ "Про
міжнародне приватне право" сторони
домовились, що у разі, коли сторони не
можуть дійти згоди шляхом проведення
переговорів, будь-який спір, що виник з
вказаного контракту або у зв'язку з ним,
підлягає передачі на розгляд та
кінцеве вирішення в господарський суд
Волинської області.

10.3. Правом, що регулює вказаний
контракт, є матеріальне право України."
(а.с. 12)

08.08.2014р. сторонами був підписаний
додаток до контракту від 01.04.2013р.,
згідно якого були внесені зміни в назві
продавця з ТзОВ "Сільмаш" на ТзОВ
"Виробниче об'єднання "Ковельсільмаш"
та змінені банківські реквізити
продавця. (а.с. 13)

Позивач свої зобов'язання по продажі
продукції, обумовленої контрактом
№50/05-73-СМ від 01.04.2013р. та специфікацією
№ 2 від 06.08.2013р. на суму 1 381 432,00
російських рублів виконав в повному
обсязі, що стверджується
рахунком-фактурою від 06.08.2013р. на суму 1
381 432,00 російських рублів (а.с. 16) та
міжнародною товарно-транспортною
накладною від 05.10.2013р. на суму 1 381 432,00
російських рублів (а.с. 14).

Відповідач свої зобов'язання по оплаті
за отриманий товар у встановлений
контрактом строк виконав частково, що
стверджується банківськими виписками
за період з 23.09.2013р. по 26.05.2014р. на
загальну суму 1 131 432,00 російських рублі
(а.с. 29-35), що спричинило звернення
кредитора з позовом до суду. Борг
становить 250 000,00 російських рублів.

Крім того, як встановлено судом
позивачем на адресу відповідача
направлялась претензія від 16.01.2014р.
№50/05-95СМ з вимогою оплатити
заборгованість, яка залишена без
відповіді.

У відповідності до ч. 1 ст. 202
Цивільного кодексу України правочин
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав
та обов'язків.

Частиною 1 ст. 205 Цивільного кодексу
України визначено, що правочин може
вчинятися усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Відповідно до ст. 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175
Господарського кодексу України,
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності,
в силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або
утриматися від певної дії, а
управнена сторона має право вимагати
від зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Майнові зобов'язання, які
виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного
кодексу України, цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій, що не
передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Так, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного
кодексу України передбачає, що
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Між сторонами було укладено
договір, що за своєю правовою природою
є договором купівлі-продажу.

Договір №50/05-73-СМ від 01.04.2013р.
предметом судових розглядів не
виступав, недійсним судом не
визнавався, сторонами розірваний не
був.

Згідно із частиною 1 статті 181
Господарського кодексу України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 193
Господарського кодексу України кожна
сторона має вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу. За ч.1
ст.193 Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей передбачених
цим Кодексом.

Відповідно до ст.525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обігу або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно із статтею 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
до виконання сторонами.

У відповідності до ст. 599
Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно ч.1 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів до нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Строком прийняття
товару і прийняття товаророзпорядчих
документів є дата відповідної
накладної на товар і відстрочка
платежу відраховується саме від дати
відповідно накладної.

Відповідач у заяві №б/н (вх. №01-29/9433/14)
від 06.10.2014р. позов в сумі 250 000,00рублів
визнав повністю.

Згідно ч.5 ст. 78 ГПК України у разі
визнання відповідачем позову
господарський суд приймає рішення про
задоволення позову за умови, що дії
відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб.

За змістом п.1 ч.1 ст. 76 Закону
України "Про міжнародне приватне
право", суди можуть приймати до свого
провадження і розглядати будь-які
справи з іноземним елементом, зокрема,
якщо сторони передбачили своєю угодою
підсудність справи з іноземним
елементом судом України, крім випадків,
передбачених у ст. 77 цього Закону.

Отже, заборгованість
відповідача-Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЄвроТек" перед
позивачем-Товариством з обмеженою
відповідальністю "Виробниче об'єднання
"Ковельсільмаш", на день розгляду спору
становить 250 000,00 рублів, стверджується
контрактом №50/05-73-СМ від 01.04.2013р.,
рахунком на оплату 06.08.2013р. на суму 1 381
432,00 рублів, міжнародною
товарно-транспортною накладною від
05.10.2013р. на суму 1 381 432,00 рублів,
банківськими виписками за період з
23.09.2013р. по 26.05.2014р. на загальну суму 1 131
432,00 рублі, відповідачем належними та
допустимими доказами не оспорена та
підлягає до стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю "ЄвроТек" в
силу ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 33 ГПК кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

В силу ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, вимоги
позивача слід визнати обґрунтованими
і такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки спір до суду доведений з
вини відповідача, витрати по сплаті
судового збору в сумі 1 827,00грн., слід
віднести на нього відповідно до ст.49
ГПК України.

Беручи до уваги викладене,
керуючись ст.ст. 11, 202, 205, 525, 526, 599, 626, 629,
655, 692 ЦК України, ст.ст. 173, 174, 175, 181, 193 ГК
України, ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49,78, 82-85 ГПК
України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю "ЄвроТек",
Російська Федерація, Краснодарський
край, м. Краснодар, вул. Мінська, буд. 122,
корпус 7, квартира 31, ІНН/КПП /230801001

на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Виробниче об'єднання
"Ковельсільмаш", м. Ковель, вул.
Варшавська, 1, код 31533318

250 000,00 російських рублів
заборгованості та 1 827,00грн. витрат по
сплаті судового збору.

Повне рішення складено

08.10.2014р.

Суддя
С. В. Бондарєв