КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2014 р. Справа№ 32/345

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Алданової С.О.

Синиці О.Ф.

За участю секретаря судового засідання
Ворони В.В.

представників сторін:

від позивача - Михалюк К.О.,
дов. № 384-13 від 23.04.2014 р.;

від відповідача - Семашко
Д.М. дов. б/н від 18.05.2011 р.;

від третьої особи-1 - Сіднєнко О.Л.
дов. № 513 від 20.12.2013 р.;

від третьої особи-2 - Пісна Д.В. дов.
№ 99 від 26.09.2013 р.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Публічного
акціонерного товариства
«Науково-виробниче

підприємство
«Більшовик»

на рішення Господарського суду
міста Києва

від 13.05.2014 року

у справі № 32/345 (суддя
Зеленіна Н.І.)

за позовом Публічного
акціонерного товариства
«Науково-виробниче

підприємство
«Більшовик»

до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Капітальні

інвестиції»

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Фонд державного
майна України

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача ДПІ у Солом'янському
районі ГУ Міндоходів у місті Києві

про визнання недійсним
договору про внесення змін до

договору
купівлі-продажу

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 13.05.2014 року по справі № 32/245 у
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
Публічне акціонерне товариство
«Науково-виробниче підприємство
«Більшовик» звернулося до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення Господарського суду міста
Києва від 13.05.2014 року по справі № 32/345
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позов задовольнити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 16.06.2014 року
апеляційну скаргу було прийнято до
провадження в наступному складі
колегії суддів: головуючий суддя
Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Синиця
О.Ф. та призначено до розгляду на 16.07.2014
року.

Розпорядженням Заступника голови
Київського апеляційного
господарського суду від 16.07.2014 року
змінено склад судової колегії на
наступний: головуючий суддя Ткаченко
Б.О., судді: Алданова С.О., Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 16.07.2014 року
розгляд справи відкладено на 27.08.2014
року.

Розпорядженням Заступника голови
Київського апеляційного
господарського суду від 27.08.2014 року
змінено склад судової колегії на
наступний: головуючий суддя Ткаченко
Б.О., судді: Алданова С.О., Синиця О.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 27.08.2014 року за
клопотанням позивача було залучено до
участі у справі третю особу яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача - ДПІ у
Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
місті Києві, зобов'язано ДПІ надати
пояснення стосовно питань зазначених в
даній ухвалі та відкладено розгляд
справи на 23.09.2014 року.

23.09.2014 року через Відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від ДПІ у
Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
місті Києві надійшли письмові
пояснення стосовно ухвали від 27.08.2014
року, в яких ДПІ зазначає про
відсутність витребуваної документації
та, відповідно, можливості надання
будь-яких пояснень по справі у зв'язку з
виїмкою документів проведеною Службою
безпеки України. На підтвердження
вказаного було надано Постанову про
виїмку документів від 29.10.2010 року та
протокол виїмки від 03.11.2010 року.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані тим, що судом першої
інстанції було неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для
справи, а також невірно застосовано
норми матеріального і процесуального
права, що призвело до прийняття
невірного рішення по суті спору.

Представник Публічного акціонерного
товариства «Науково-виробниче
підприємство «Більшовик» у поясненнях,
наданих у судовому засіданні,
підтримав доводи, викладені в
апеляційній скарзі, просив суд рішення
Господарського суду міста Києва від
13.05.2014 року по справі № 32/345 скасувати та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити повністю.

Представник Товариства з обмеженою
відповідальністю «Капітальні
інвестиції» у поясненнях, наданих у
судовому засіданні, заперечував проти
доводів апелянта, викладених в
апеляційній скарзі, просив суд
відмовити в задоволенні скарги та
залишити без змін оскаржуване судове
рішення місцевого господарського суду
як таке, що прийняте з повним, всебічним
та об'єктивним з'ясуванням обставин,
які мають значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Представники третіх осіб залишили
розгляд апеляційної скарги на розсуд
суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія встановила
наступне.

27.04.2007 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Капітальні
інвестиції» (далі - відповідач,
покупець, ТОВ «Капітальні інвестиції»)
та Відкритим акціонерним товариством
«Науково-виробниче підприємство
«Більшовик», правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
«Науково-виробниче підприємство
«Більшовик» (далі - позивач, продавець,
ПАТ «НВП «Більшовик») укладено договір
купівлі-продажу комплексу будівель,
який було посвідчено приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 та
зареєстровано за № з-1968 (далі - Договір
купівлі-продажу).

За умовами п. 1.1 Договору
купівлі-продажу «продавець передає у
власність покупця майно, яким є
комплекс будівель розташований за
адресою: місто Київ, вулиця Юнкерова
Миколи, будинок № 20 та надалі
іменується - «Майно», а покупець
приймає Майно та сплачує за нього
обумовлену грошову суму.

Згідно Протоколу № 1 про хід торгів на
аукціоні з продажу, який був проведений
Українською універсальною товарною
біржею 16 квітня 2007 року за замовленням
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі міста Києва,
відчужується комплекс будівель
санаторію - профілакторію, що
складається: клуб-їдальня (літ. А)
площею 1 757,20 кв.м.; господарчий корпус,
сміттєзбірник, бойлерна (літ. Б) площею
368,30 кв.м.; спальний корпус на 101 місце
(літ. Г) площею 2 060,00 кв.м.; спальний
корпус на 204 місця (літ. В) площею 4 462,70
кв.м.; артезіанська свердловина (літ. Ж)
площею 19,60 кв.м., загальна площа
відчужуваних будівель - 8 667,80 кв.м.»

Вказаний Протокол № 1 складено 16.04.2007
року (т. 1 а.с. 94).

Відповідно до п. 1.2 Договору
купівлі-продажу вказано, що комплекс
будівель належить Продавцю на підставі
Свідоцтва про право власності серії
САЖ № 472899, виданого Головним
управлінням комунальної власності м.
Києва, Виконавчим органом Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) 18 квітня 2007
року. Свідоцтво видане на підставі
Наказу Головного управління
комунальної власності м. Києва від 18
квітня 2007 року за № 449-В,
зареєстрованого в Київському міському
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна 25 квітня 2007 року за
реєстровим номером 1221-з.

12.06.2007 року між ТОВ «Капітальні
інвестиції» та ПАТ «НВП «Більшовик»
укладено договір про внесення змін до
договору купівлі-продажу комплексу
будівель від 27.04.2007 року, який
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 (далі - Договір про
внесення змін до Договору
купівлі-продажу).

За умовами Договору про внесення змін
до Договору купівлі-продажу, п. 1.1
Договору купівлі-продажу викладено в
наступній редакції:

«Продавець передає у власність майно,
яким є комплекс будівель, розташований
за адресою вул. Юнкерова, 20, м. Київ, та
надалі іменується «Майно», а покупець
приймає та сплачує за нього обумовлену
грошову суму.

Згідно Протоколу № 1 від 16.04.2007 року про
хід торгів на аукціоні з продажу майна,
який проводила Українська
універсальна товарна біржа за
замовленням Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі м.
Києва, відчужується комплекс будівель
санаторію профілакторію, що
складається: клуб-їдальня (літ А),
площею 1 757,20 кв.м., господарчий корпус,
сміттєзбірник, бойлерна, (літ Б) площею
368,30 кв. м. спального корпусу на 101 місце
(літ Г) площею 2 060,00 кв. м, спальний
корпус на 204 місця (літ В) площею 4 462, 70
кв. м., артезіанська свердловина (літ. Ж)
площею 19,60 кв.м. Загальна площа
відчужуваних будівель 8 667,80 кв.м.

Крім того, продавець передає у
власність покупця майно, а саме:
огорожа території, покриття доріг,
декоративний басейн, спортивний
майданчик, мережа каналізаційна,
водопровідна мережа, теплопровідна
мережа, ліфт вантажний, ліфт вантажний,
ліфт пасажирський, ліфт пасажирський,
теплиця».

Звертаючись з позовною заявою, позивач
зазначає, що Договір про внесення змін
до Договору купівлі-продажу було
укладено від імені ПАТ «НВП
«Більшовик» не уповноваженою на це
особою - ОСОБА_8, який в свою чергу не мав
повноважень на укладання договорів про
безоплатне відчуження майна ПАТ «НВП
«Більшовик» від імені товариства та з
порушенням чинного законодавства, у
зв'язку з чим майно незаконно вибуло з
володіння ПАТ «НВП «Більшовик». Крім
того, зміни до Договору купівлі-продажу
від 27.04.2007 року було внесено без
проведення експертної оцінки, без
проведення аукціону та без дозволу
Фонду державного майна.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог, оскільки в
оцінці було досліджено та оцінено
майно яке було вказане, як в Договорі
купівлі-продажу, так і в Договорі про
внесення змін до Договору купівлі
продажу, а також погоджено Фондом
державного майна України. Крім того,
суд зазначив, що при підписанні
Договору про внесення змін до Договору
купівлі продажу представник ПАТ «НВП
«Більшовик» не перевищував своїх
повноважень у розумінні ст. 92 ЦК
України, а також дійшов висновку про
застосування строку позовної давності
до вимог позивача.

Твердження ПАТ «НВП «Більшовик» у
апеляційній скарзі зводяться до того,
що у Протоколі № 1 про хід торгів на
аукціоні з продажу майна не зазначено
огорожі території, покриття доріг,
декоративного басейну, спортивного
майданчику, мережі каналізаційної,
водопровідної мережі, теплопровідної
мережі, ліфтів вантажних, ліфтів
пасажирських, а отже укладення
Договору про внесення змін до Договору
купівлі продажу із зазначенням у ньому
вказаного майна без додаткової оцінки,
додаткового погодження Фонду
державного майна України та проведення
чергового аукціону є безпідставне.
Крім того, апелянт вважає
безпідставним застосування судом
першої інстанції строку позовної
давності.

З огляду на вказане, колегія суддів
зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що
ПАТ «НВП «Більшовик» є господарським
товариством, державна частка у
статутному капіталі якого становить 100
%.

Законом України «Про перелік об'єктів
права державної власності, що не
підлягають приватизації» ПАТ «НВП
«Більшовик» включено до Переліку
об'єктів права державної власності, що
не підлягають приватизації. Постановою
КМУ від 23.12.2004 року № 1734 позивача
включено до Переліку підприємств, які
мають стратегічне значення для
економіки і безпеки держави.

Згідно з ч. 9 ст. 11 Закону України «Про
управління об'єктами державної
власності» господарські організації,
створені на базі об'єктів державної
власності, що не підлягають
приватизації, до виключення їх з
переліку об'єктів державної власності,
що не підлягають приватизації, не
можуть вчиняти дії стосовно майна,
переданого до їх статутного фонду,
наслідком яких може бути відчуження
майна, у тому числі передача його до
статутного фонду інших господарських
організацій, передача в заставу тощо.

Згідно з п. 11 «Порядку стягнення коштів
та продажу інших активів платника
податків, які перебувають у податковій
заставі», затвердженим постановою КМУ
від 15.04.2002 року № 538, платник податків
(для державних і комунальних
підприємств - за узгодженням з органом,
уповноваженим управляти його майном)
не пізніше ніж на 30 календарний день з
моменту отримання ним другої
податкової вимоги самостійно визначає
склад і черговість продажу своїх
активів виходячи з принципів
збереження цілісності майнового
комплексу, що забезпечує ведення його
основної виробничої діяльності, та
повного погашення суми податкового
боргу. Визначені для продажу активи
описуються в акті.

В зазначеному вище Порядку
передбачено, що продажу підлягають
саме описані активи (зазначені в акті
опису).

Крім того, п. 20 вказаного Порядку для
визначення початкової ціни описаних
активів згідно з п. 11 цього Порядку
незалежна оцінка проводиться за
ініціативою та за рахунок платника
податків.

Статтею 21 Закону України «Про заставу»
передбачено, що реалізація
заставленого майна провадиться
спеціалізованими організаціями з
аукціонів (публічних торгів), якщо інше
не передбачено договором, а державних
підприємств та відкритих акціонерних
товариств, створених у процесі
корпоратизації, всі акції яких
перебувають у державній власності, -
виключно з аукціонів (публічних
торгів).

За таких обставин, прийняття рішення
щодо відчуження майна ПАТ «НВП
«Більшовик» з метою погашення
кредиторської заборгованості перед
бюджетом, яка має тенденцію до
стрімкого збільшення, було ініційовано
Державною податковою адміністрацією у
місті Києві, яка направила до Фонду
державного майна України ряд листів
щодо погашення кредиторської
заборгованості ПАТ «НВП «Більшовик» до
бюджету шляхом реалізації майна ПАТ
«НВП «Більшовик», яке знаходиться у
податковій заставі.

04.12.2006 року Наказом Фонду державного
майна України № 1827 було створено
робочу групу по вирішенню питання
погашення простроченої податкової
заборгованості ПАТ «НВП «Більшовик»,
за участю представників Фонду
державного майна України, Державної
податкової адміністрації України,
Державної податкової адміністрації у
м. Києві, ПАТ «НВП «Більшовик». Даною
комісією було прийнято рішення
погодити реалізацію активів, не
задіяних у виробничому процесі ПАТ
«НВП «Більшовик», а саме Дочірнього
підприємства «Оздоровчий комплекс
«Берегиня» ПАТ «НВП «Більшовик».

З огляду на вказане, продажу активів
ПАТ «НВП «Більшовик», що перебувають у
податковій заставі, обов'язково мало
передувати попереднє відповідне
погодження Фонду державного майна
України.

Фонд державного майна України,
керуючись вимогами ст. 13 Закону України
«Про оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні», забезпечив рецензування
Звіту про оцінку майна. Об'єктом звіту є
окремо виділене нерухоме майно
Дочірнього підприємства «Оздоровчий
комплекс «Берегиня» ПАТ «НВП
«Більшовик», що знаходиться за адресою:
м. Київ, вул. Миколи Юнкерова, 20,
виконаного Товариством з обмеженою
відповідальністю «Самсон» станом на
31.12.2006 року (далі - Звіт про оцінку майна)
(т. 3 а.с. 4-225).

За результатами рецензування звіт
визнано таким, що відповідає вимогам
нормативно-правових актів з оцінки і
класифікується за ознакою абз. 3 п. 67
Національного стандарту № 1 «Загальні
засади оцінки майна і майнових прав»,
затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003
року № 1440, як такий, що у цілому
відповідає вимогам
нормативно-правових актів з оцінки
майна, але має незначні недоліки, що не
вплинули на достовірність оцінки,
вказане підтверджується зокрема
листом № 03-11/07 від 22.01.2007 року (т. 3 а.с. 3).

У висновку Звіту про оцінку майна
встановлено, що ринкова вартість
окремо виділеного майна, яке належить
Дочірньому підприємству «Оздоровчий
комплекс «Берегиня» ПАТ «НВП
«Більшовик» та розташоване за адресою:
м. Київ, вул. Миколи Юнкерова, 20, станом
на 31.12.2006 року становила 32 781 720,00 грн. з
урахуванням ПДВ.

Вартість майна була визначена із
застосуванням дохідного і витратного
підходів у рамках методу потенційної
прибутковості, оскільки таким чином
вартість об'єкту є найбільш
оптимальною (найвищою). До теплопункту,
артезіанської свердловини та теплиці
оцінювач застосував витратний підхід,
а до іншого майна дохідний підхід,
разом вони визначають найбільш
прибутковий варіант реалізації майна.

При цьому, з письмових пояснень
оцінювач зазначає, що розрахунок
вартості об'єктів у межах дохідного
підходу не відмежовує
інфраструктурних об'єктів (мережі
каналізаційна, теплова, водопровідна,
ліфти і т.д.), оскільки вказані об'єкти
забезпечують функціонування об'єкту в
цілому та не можуть бути відокремлені
та надані в оренду або продані окремо.
Оскільки за висновком оцінювача,
неврахування вказаних об'єктів
призвело б до зменшення ціни майнового
комплексу.

Відповідно до положень ст. 186
Цивільного кодексу України річ,
призначена для обслуговування іншої
(головної) речі і пов'язана з нею
спільним призначенням, є її
приналежністю. Приналежність слідує за
головною річчю, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 187 Цивільного кодексу
України складовою частиною речі є все
те, що не може бути відокремлене від
речі без її пошкодження або істотного
знецінення. При переході права на річ
її складові частини не підлягають
відокремленню.

Підсумовуючи, оцінювач зазначив, що ним
було проведено оцінку об'єкту як
майнового комплексу з усією
інфраструктурою, у відповідності до
законодавства, до якої увійшли: огорожа
території, покриття доріг,
декоративний басейн, спортивний
майданчик, мережа каналізаційна,
водопровідна мережа, теплопровідна
мережа, ліфт вантажний, ліфт вантажний,
ліфт пасажирський, ліфт пасажирський,
теплиця.

Як зазначено вище, та вбачається зі
Звіту про оцінку майна, об'єктом оцінки
є окремо виділене нерухоме майно, що
розташоване за адресою: м. Київ, вул.
Миколи Юнкерова, 20, та належить ДП
«Оздоровчий комплекс «Берегиня» ПАТ
«НВП «Більшовик».

Пунктом 3.1 Звіту про оцінку майна
встановлено, що до складу об'єкта
оцінки входять наступні будівлі та
споруди (перелік наданий Замовником -
ПАТ «НВП «Більшовик»): спальний корпус
на 101 місце, господарський корпус,
клуб-їдальня, спальний корпус на 204
місця, артезіанська свердловина,
сміттєзбірник, будинок для охорони,
теплопункт, теплиця.

Пунктами 4.2.1-4.2.6 Звіту про оцінку мана
передбачено, що розрахунок фізичного
зносу будівель та споруд,
конструктивні елементи яких наведено у
відповідних таблицях, де зазначено, що
до складу цих елементів включено,
зокрема, внутрішні санітарно-технічні
та електротехнічні прилади.

Крім того, у паспортах-сертифікатах
об'єктів незалежної оцінки
(нерухомості) за формами ПСО-02
зазначено, що до складу будівель
входять, зокрема, електроосвітлення,
теплозабезпечення, водопостачання,
каналізація, ліфт.

Також, у журналах підрахунку площ
будівель, придбаних відповідачем,
вказано, крім інших, такі об'єкти, як
вентиляційні камери, ліфтові,
вбиральні, бойлерні, душові, санвузли.

Згідно п. 3.3. Звіту про оцінку майна,
земельна ділянка оздоровчого
комплексу «Берегиня» по периметру
огороджена металевим парканом,
внутрішні шляхи та пішохідні доріжки
мають тверде покриття.

Згідно наказу Фонду державного майна
України від 08.11.2005 року № 2946, яким
затверджено Положення про порядок
здійснення контролю за розпорядженням
активами, що належать господарським
товариствам, визначено порядок
здійснення контролю за розпорядженням
активами, які є власністю
господарських товариств, у статутних
капіталах яких державна частка
становить більше 50 відсотків (далі -
майно), в частині продажу, міни,
безоплатної передачі, передачі як
внесок до статутних капіталів інших
юридичних осіб майна господарських
товариств.

Дія цього Положення поширюється на
господарські товариства, у яких
функції управління корпоративними
правами держави здійснює Фонд
державного майна України, його
регіональні відділення або
уповноважені органи.

Фонд державного майна України погодив
відчуження у 2007 році майна ПАТ «НВП
«Більшовик», яким є комплекс будівель
розташований за адресою: місто Київ,
вулиця Юнкерова Миколи, будинок № 20.

Колегія суддів, враховуючи викладене
вище, погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що об'єкти,
зазначені у Договорі від 12.06.2007 року про
внесення змін до Договору
купівлі-продажу комплексу будівель від
27.04.2007 року, було оцінено у
встановленому законом порядку, а їх
вартість була включена до загальної
вартості майна, зазначеного у Звіті.

Статтею 191 Цивільного кодексу України
визначено, що підприємство є єдиним
майновим комплексом, що
використовується для здійснення
підприємницької діяльності. До складу
підприємства як єдиного майнового
комплексу входять усі види майна,
призначені для його діяльності,
включаючи земельні ділянки, будівлі,
споруди, устаткування, інвентар,
сировину, продукцію, права вимоги,
борги, а також право на торговельну
марку або інше позначення та інші
права, якщо інше не встановлено
договором або законом. Підприємство як
єдиний майновий комплекс є
нерухомістю. Підприємство або його
частина можуть бути об'єктом
купівлі-продажу, застави, оренди та
інших правочинів.

Фонд державного майна України,
погодивши Звіт про оцінку майна,
належним чином погодив реалізацію
майна ПАТ «НВП «Більшовик», включеного
до Договору від 12.06.2007 року про внесення
змін до Договору купівлі-продажу
комплексу будівель від 27.04.2007 року.

Факт включення до Звіту про оцінку
майна об'єктів, переданих відповідачу
за Договором про внесення до Договору
купівлі-продажу підтверджується також
письмовими поясненнями генерального
директора ТОВ «Самсон», яке
здійснювало оцінку нерухомого майна
Дочірнього підприємства «Оздоровчий
комплекс «Берегиня» ПАТ «НВП
«Більшовик».

Крім того, за твердженням покупця він
оплатив об'єкти що були описані самим
позивачем, оцінені та вказані у
Договорі про внесення змін до Договору
купівлі-продажу, а представник
позивача підписав його, оскільки
сторони вважали, що вказані об'єкти є
невід'ємними від основних будівель та
були попередньо описані, оцінені та
погоджені Фондом державного майна
України.

На підтвердження вказаного відповідач
посилається на:

- Акт опису активів, самостійно
виділених платником податків для
продажу (т. 2 а.с. 100-101).

- Лист № 03-24/07 від 01.06.2007 року та
лист № 03-16/07, отриманий позивачем 15.05.2007
року, у якому зазначено, що об'єкти
визначені у Договорі про внесення змін
до Договору купівлі-продажу ввійшли в
загальну вартість при оцінці окремо
виділеного майна ДП «Оздоровчий
комплекс «Берегиня» ПАТ «НВП
«Більшовик» (т. 2 а.с. 73-74). Листи були
надані в.о голови правління директору
ОСОБА_9, який підписував спірний
договір.

- Лист Фонду державного майна
України від 22.01.2007 року № 03-11/07, яким
погоджено Звіт про оцінку ринкової
вартості майна.

За таких обставин, покупець вважав, що
до нього перейшли всі права на оцінене
та погоджене Фондом державного майна
України до продажу окремо виділене
майно, яке належить Дочірньому
підприємству «Оздоровчий комплекс
«Берегиня» ПАТ «НВП «Більшовик».

Також відповідач стверджує, що позивач
звернувся з позовом лише під час
перевірки підприємства позивача
Контрольно-ревізійним управлінням в
місті Києві (далі - КРУ). За результатами
якої було складено Акт від 16.06.2010 року №
08-30/716. Раніше позивач не вважав
порушеним своє право.

Стосовно посилання позивача на
перевищення повноважень у ОСОБА_9, який
на час підписання оскаржуваного
договору перебував на посаді в.о.
голови правління ПАТ «Більшовик»,
колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 8.19.15.8 Статуту ПАТ «Більшовик»,
діючого на момент укладення Договорів,
встановлено, що до повноважень Голови
правління-Генерального директора
Товариства віднесено питання
розпоряджатися коштами та майном
Товариства в межах, що визначені
рішеннями Вищого органу Товариства,
наглядової ради та цим Статутом.

Згідно з п. 8.19.10.2 Статуту ПАТ
«Більшовик», Правління Товариства
колегіально вирішує питання щодо
фінансово-господарської діяльності
Товариства в межах передбачених
Статутом.

Відповідно до п. 8.19.12 Статуту позивача,
на підставі рішень, прийнятих
правлінням Товариства Голова
правління - Генеральний директор
Товариства видає накази та інші
розпорядчі документи щодо діяльності
Товариства.

Як передбачено п. 2.2.8 п. 2.2 Трудового
договору, з виконуючим обов'язки
керівника виконавчого органу ПАТ
«Більшовик», який укладено 17.04.2006 року
між Фондом державного майна України та
ОСОБА_9, встановлена заборона в.о.
голови правління ПАТ «Більшовик»
вчиняти будь-які дії та приймати
рішення щодо розпорядження
необоротними активами товариства,
встановлення зобов'язань товариства
або гарантування зобов'язань третіх
осіб без відповідного письмового
дозволу ФДМУ.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 92
Цивільного кодексу України,
встановлено що орган або особа, яка
відповідно до установчих документів
юридичної особи чи закону виступає від
її імені зобов'язана діяти в інтересах
юридичної особи, добросовісно і
розумно та не перевищувати своїх
повноважень.

У відносинах із третіми особами
обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження.

Пунктом 3.3 постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 11 від
29.05.2013 року «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» роз'яснено, що вирішуючи
спори, пов'язані з представництвом
юридичної особи у вчиненні правочинів,
господарські суди повинні враховувати
таке.

Припис абз. 1 ч. 3 ст. 92 ЦК України
«зобов'язує орган або особу, яка
виступає від імені юридичної особи не
перевищувати своїх повноважень.
Водночас саме лише порушення даного
обов'язку не є підставою для визнання
недійсними правочинів, вчинених цими
органами (особами) від імені юридичної
особи з третіми особами, оскільки у
відносинах із третіми особами
обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження (абзац
другий частини третьої статті 92 ЦК
України). Отже, позов про визнання
недійсним відповідного правочину може
бути задоволений у разі доведеності
юридичною особою (позивачем) у
господарському суді тієї обставини, що
її контрагент знав або повинен був
знати про наявні обмеження повноважень
представника цієї юридичної особи, але,
незважаючи на це, вчинив з ним
оспорюваний правочин.

У зв'язку з наведеним господарському
суду слід виходити з того, що
контрагент юридичної особи знає (або
повинен знати) про обмеження
повноважень цієї особи, якщо:

- такі обмеження передбачені законом
(наприклад, абзацом другим частини
другої статті 98 ЦК України);

- про відповідні обмеження було вміщено
відомості у відкритому доступі на
офіційному веб-сайті розпорядника
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців.

Якщо договір містить умову (пункт) про
підписання його особою, яка діє на
підставі статуту підприємства чи
іншого документа, що встановлює
повноваження зазначеної особи, то
наведене свідчить про обізнаність
іншої сторони даного договору з таким
статутом (іншим документом) у частині,
яка стосується відповідних
повноважень, і в такому разі суд не може
брати до уваги посилання цієї сторони
на те, що їй було невідомо про наявні
обмеження повноважень представника її
контрагента.»

Такі положення ст. 92 ЦК України,
являються гарантією стабільності
майнового обороту і загальноприйнятим
стандартом у світовій практиці
відповідно до Першої директиви
Європейського Союзу від 09.03.1968 року
(68/1581 ЕЕС).

Як вбачається зі Статуту, жодних
обмежень, які б впливали на можливість
підписання ОСОБА_9 оскаржуваного
Договору про внесення змін до Договору
купівлі-продажу, непередбачено.

За таких обставин, посилання на
Трудовий договір не є підставою
вважати, що відповідач при укладанні
спірного Договору знав чи за всіма
обставинами не міг не знати про
обмеження щодо повноважень ОСОБА_9 при
виконані ним обов'язків в.о. голови
правління ПАТ «Більшовик», щодо
вчинення ним будь-яких дій та прийняття
рішень щодо розпорядження спірними
необоротними активами товариства без
відповідного письмового дозволу ФДМУ.
Оскільки незрозуміло, яким чином
відповідач міг бути обізнаним з
вказаними обмеженнями та у матеріалах
справи відсутні докази зворотного.

Статтею 154 Цивільного кодексу України
передбачено, що установчим документом
акціонерного товариства є його статут,
а отже, трудовий договір не являється
установчим документом в розумінні ст.
ст. 154, 92 Цивільного кодексу України.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 92
Цивільного кодексу України, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що дії ОСОБА_9,
на момент підписання Договору від
12.06.2007 року про внесення змін до
Договору купівлі-продажу комплексу
будівель від 27.04.2007 року, не може
вважатися перевищенням повноважень,
які тягнуть за собою визнання
вказаного договору недійсним. Оскільки
ТОВ «Капітальні інвестиції» не було
обізнане про обмеження в.о. голови
правління директора ПАТ «Більшовик» -
ОСОБА_9, передбачені у трудовому
договорі.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на ч. 1 ст. 9 Конституції України, якою
передбачено, що чинні міжнародні
договори, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, є
частиною національного законодавства
України.

Законом України N 475/97-ВР від 17.07.1997 року
було ратифіковано Конвенцію про захист
прав і основних свобод людини 1950 року,
Перший протокол та протоколи N 2, 4, 7, 11 до
Конвенції.

Згідно із ст. 1 Першого протоколу
Конвенції кожна фізична або юридична
особа має право мирно володіти своїм
майном. Ніхто не може бути позбавлений
своєї власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з
прав людини у справі «Федоренко проти
України» від 30.06.2006 року визначено, що
відповідно до прецедентного права
органів, що діють на підставі
Конвенції, право власності може бути
«існуючим майном» або коштами,
включаючи позови, для задоволення яких
позивач може обґрунтовувати їх
принаймні «виправданими очікуваннями»
щодо отримання можливості ефективного
використання права власності.

Колегія зазначає, що майном у значенні
ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції
вважається законне та обґрунтоване
очікування набути майно або майнове
право за договором, укладеним, у даному
випадку, з державним підприємством.

У даному випадку, як стверджує
відповідач, очікуванням є використання
окремо виділеного майна, яке належить
Дочірньому підприємству «Оздоровчий
комплекс «Берегиня» ПАТ «НВП
«Більшовик». За таких обставин, без
передання у власність, наприклад,
мережі каналізаційної, водопровідної
мережі, теплопровідної мережі, ліфтів,
майно у сукупності не може коштувати
суму передбачену в оцінці та
експлуатуватися належним чином у
відповідності до його цілей.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 ЦК України
договір є однією з підстав виникнення
зобов'язань та є обов'язковим для
виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Вирішуючи спір про визнання угоди
(правочину) недійсною, господарський
суд встановлює наявність тих обставин,
з якими закон пов'язує визнання угод
недійсними та настання відповідних
наслідків, а саме: відповідність змісту
угоди вимогам закону, додержання
встановленої форми угоди,
правоздатність сторін за угодою, у чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору. При цьому обставини, що мають
істотне значення для вирішення спору
повинні підтверджуватись сторонами
належними та допустимими доказами
відповідно до вимог статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України .

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно із частинами першою - третьою,
п'ятою та шостою статті 203 Цивільного
кодексу України, зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам. Особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Враховуючи досліджене вище, колегія
суддів дійшла висновку про відсутність
підстав для визнання Договору від
12.06.2007 року про внесення змін до
Договору купівлі-продажу комплексу
будівель від 27.04.2007 року недійсним з
підстав вказаних позивачем.

Стосовно посилання скаржника на
невірне застосування судом першої
інстанції строків позовної давності
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного
кодексу України перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Згідно з ст. 257 Цивільного кодексу
України, загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 4 ст. 267 Цивільного кодексу
України передбачено, що сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Як встановлено ч. 3 ст. 267 Цивільного
кодексу України, позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про задоволення клопотання
відповідача від 31.08.2010 року про
застосування наслідків спливу строку
позовної давності, оскільки
«оспорюваний Договір було укладено
27.04.2007 року, а позовна заява була подана
до господарського суду міста Києва
лише 15.06.2010 року», тобто пройшло більше 3
років з моменту порушення права
позивача.

Колегія суддів не може погодитися з
даним висновком, оскільки в даній
справі оскаржується не Договір
купівлі-продажу від 27.04.2007 року, а
Договір від 12.06.2007 року про внесення
змін до Договору купівлі-продажу
комплексу будівель від 27.04.2007 року.

Тобто, 12.06.2007 року, а не 27.04.2007 року є
днем, з якого позивач вважає порушеним
своє право. А днем подачі позову є не
15.06.2010 року, а 11.06.2010 року, що
підтверджується відтиском печатки
поштового відділення на описі
вкладення у цінний лист та конверті,
яким була направлена позовна заява (т. 1
а.с. 18-19).

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 255
Цивільного кодексу України письмові
заяви та повідомлення, здані до
установи зв'язку до закінчення
останнього дня строку, вважаються
такими, що здані своєчасно, то
позивачем строк не пропущено.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про помилкове застосування
судом першої інстанції строку позовної
давності до вимоги позивача.

Незважаючи на це, колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду першої інстанції, оскільки
позивач не довів належними та
допустимими доказами наявність
обставин, на підставі яких Договір від
12.06.2007 року про внесення змін до
Договору купівлі-продажу комплексу
будівель від 27.04.2007 року має бути
визнаний недійсним.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини справи, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обставини, викладені в апеляційній
скарзі, не знайшли підтвердження під
час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
рішення Господарського суду міста
Києва від 13.05.2014 року по справі № 32/345
прийнято з повним та всебічним
дослідженням обставин, які мають
значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційна скарга Публічного
акціонерного товариства
«Науково-виробниче підприємство
«Більшовик» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за її подання і розгляд
покладаються на Публічне акціонерне
товариство «Науково-виробниче
підприємство «Більшовик» (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Науково-виробниче підприємство
«Більшовик» залишити без задоволення,
а рішення Господарського суду міста
Києва від 13.05.2014 року по справі № 32/345
залишити без змін.

2. Матеріали справи № 32/345
повернути до Господарського суду міста
Києва.

3. Постанова набирає законної сили
з моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
Б.О. Ткаченко

Судді
С.О. Алданова

О.Ф. Синиця

Повний текст рішення складено 29.09.2014
року.