КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2014 р. Справа№ 910/15169/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Станіка С.Р.

Корсакової Г.В.

при секретарі судового засідання Вага
В.В.

за участю представників:

від позивача: Луценко В.О.;

від відповідача: Коренєва О.М.

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"Індіго" на рішення Господарського суду
міста Києва від 20.08.2014р. у справі
№910/15169/14 (судя Сташків Р.Б.)

за позовом Товариства з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"Індіго"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Пель Сюрвей"

про визнання недійсними актів
здачі-приймання робіт

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського
суду міста Києва з позовом до
Відповідача про визнання недійсними
актів приймання-передачі робіт №74, 75, 76
від 14.08.12р., №101, 102, 103, 104, 105, 107, 110 від
04.10.12р., №115, 116, 117, 118, 119, 120, 121, 122, 123, 124, 125,
126 від 03.12.12р.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 20.08.14р. відмовлено у
задоволенні позову. Рішення суду
мотивоване тим, що оспорювані акти
здачі-приймання робіт не є правочинами
згідно з ст.202 Цивільного кодексу
України.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
Позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 20.08.14р., прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
послуги зазначені в актах не
передбачені договором №17/07/07 від
17.07.07р., а підписи на спірних актах
приймання-передачі послуг
відрізняються від підписів на
довіреностях.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 10.09.14р.
апеляційну скаргу Позивача прийнято до
провадження, розгляд справи призначено
на 30.09.14р.

24.09.14р. через відділ діловодства
Київського апеляційного
господарського суду Відповідач подав
відзив на апеляційну скаргу, в якому
просив залишити рішення
господарського суду м. Києва у даній
справі без змін.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу, заслухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи та зібрані у ній докази, суд
встановив:

17.07.07р. між Позивачем та Відповідачем
був укладений договір №17/07/07 про
надання послуг сюрвейєра та аварійного
комісара, відповідно до умов якого
Відповідач на підставі письмового
запиту Позивача в обсязі та на умовах,
передбачених цим договором, бере не
себе зобов'язання виконувати
поставлені в заяві Позивача завдання
на території України, та, через своїх
агентів, за її межами, а саме:
здійснювати контроль за проведенням
вантажно- розвантажувальних робіт,
проводити облік майна, вантажів;
готувати рекомендації і поводити
заходи щодо зниження страхового
ризику; проводити розслідування
обставин та причин настання страхових
подій, надавати висновки, які
знаходяться в сфері його компетенції;
визначати розмір та характер збитків і
вживати заходів щодо їх зменшення;
здійснювати розшук втраченого чи
викраденого майна, а також реалізацію
пошкодженого майна; забезпечувати та
реалізовувати регресні права Позивача;
готувати рекомендації та
забезпечувати гарантії щодо загальної
аварії.

Згідно з п.2.4.3 договору Позивач
зобов'язався прийняти, перевірити й у
випадку відсутності зауважень,
підписати акт про прийняття виконаних
робіт, наданий Відповідачем відповідно
до умов цього договору.

Відповідно до п.2.4.4. договору Позивач
зобов'язався вчасно і повністю
оплачувати виконані Відповідачем
роботи після підписання акту виконаних
робіт, а також за умови попереднього
узгодження із Позивачем, компенсувати
додаткові витрати Відповідача на
ведення справи з метою якісного
виконання своїх зобов'язань за цим
договором.

На виконання умов договору №17/07/07
Відповідач надав, а Позивач прийняв
послуги, між сторонами були підписані
акти здачі-приймання робіт (надання
послуг) №74, 75, 76 від 14.08.12р., №101, 102, 103, 104,
105, 107, 110 від 04.10.12р., №115, 116, 117, 118, 119, 120, 121,
122, 123, 124, 125, 126 від 03.12.12р. в рамках
договору страхування №209-19405-10 від
27.05.10р.

03.06.14р. рішенням Господарського суду м.
Києва у справі №910/4801/14 за позовом
Відповідача до Позивача про стягнення
96640,00 грн. позов задоволено повністю,
стягнуто з Позивача на користь
Відповідача суму основного боргу 96640,00
грн.

Під час розгляду справи суд встановив,
що між Позивачем та Відповідачем за
вказаним договором були підписані акти
виконаних робіт за результатами
заявок, копії яких наявні в матеріалах
справи, за якими Позивачем були надані,
а Відповідачем прийняті послуги на
суму 96640,00 грн.

22.07.14р. постановою Київського
апеляційного господарського суду у
справі №910/4801/14 за апеляційною скаргою
Позивача на рішення Господарського
суду міста Києва від 03.06.14р. апеляційну
скаргу Позивача залишено без
задоволення, рішення Господарського
суду міста Києва від 03.06.14р. у справі
№910/4801/14 залишено без змін.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
апеляційна скарга Позивача не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.202 Цивільного кодексу
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст.203 Цивільного кодексу
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ст.241 Цивільного кодексу
України правочин, вчинений
представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання.

Відповідно до ст.35 Господарського
процесуального кодексу України
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно з узагальненням Верховного суду
України «Практика розгляду судами
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 24.11.08р. за
правилами недійсності правочинів не
можна визнавати документи, які за своїм
змістом не є правочинами. Вбачається,
що до таких документів слід відносити,
наприклад, рішення органів державної
влади; свідоцтва; рішення, записи про
реєстрацію; протоколи загальних зборів
господарських товариств, рішення
загальних зборів громадських
об'єднань, розпорядження про
реєстрацію за місцем проживання
фізичної особи та багато інших
документів (акт приймання-передачі,
товарний чек).

У даному спорі Позивач просить суд
визнати недійсними, як правочини, акти
приймання-передачі послуг, підписані
на виконання договору №17/07/07 від 17.07.07р.
з підстав надання Відповідачем інших
послуг ніж тих, що передбачені вказаним
договором та відмінність підписів на
актах та у довіреностях.

Разом із тим, змістом спірних актів є
обставини виконання Відповідачем
певних робіт за договором №17/07/07 від
17.07.07р. Отже, вказані акти є документами,
які фіксують факт виконання
Відповідачем певних робіт за
договором. На підставі цих актів не
відбувається набуття, зміна або
припинення цивільних прав та
обов'язків сторін. Таким чином, спірні
акти не являються правочинами згідно з
ст.202 Цивільного кодексу України.

Підстави, вказані Позивачем у даному
позові, були предметом дослідження
судом у справі №910/4801/14 за позовом
Відповідача до Позивача про стягнення
96640,00 грн. боргу, рішенням якого
встановлено надання Відповідачем
послуг Позивачу за вказаним договором
та задоволений позов, при цьому
зазначені доводи Позивача про надання
Відповідачем інших послуг ніж тих, що
передбачені вказаним договором та
відмінність підписів на актах та у
довіреностях судом були відхилені.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що
місцевим судом правомірно відмовлено
Позивачеві у задоволенні позовних
вимог про визнання актів
здачі-приймання недійсними.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для зміни чи
скасування рішення суду першої
інстанції згідно з ст.104 Господарського
процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
додатковою відповідальністю "Страхова
компанія "Індіго" на рішення
Господарського суду міста Києва від
20.08.2014р. у справі №910/15169/14 залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 20.08.2014р. у справі №910/15169/14
залишити без змін.

Повний текст постанови складено
03.10.2014р.

Головуючий суддя
Ю.Л. Власов

Судді
С.Р. Станік

Г.В. Корсакова