ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.10.2014 Справа № 920/1324/14Господарський суд
Сумської області, у складі судді
Левченка П.І. при секретарі судового
засідання Чепульській Ю.В. розглянув
матеріали справи № 920/1324/14

за позовом - Товариства з обмеженою
відповідальністю «Брок-Енергія» в
особі Охтирської філії Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Брок-Енергія», м. Охтирка Сумської
області,

до відповідача - фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Охтирка
Сумської області,

про стягнення 77585,89 грн.

За участю представників сторін:

позивача - Потоцького С.М., довіреність
№ 74 від 26.12.2013 року,

відповідача - не з'явився.

В судовому засіданні, розпочатому о 10
год. 30 хв. 29.09.2014 року, відповідно до
приписів статті 77 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошувалась перерва до 11 год. 00 хв.
06.10.2014 року.

Суть спору: позивач у своїй позовній
заяві просив стягнути з відповідача на
свою користь 84011,73 грн., з яких: 67507,68 грн.
заборгованості за спожиту теплову
енергію відповідно до договору про
надання послуг з централізованого
опалення та постання гарячої води №
221ТОФ/2009 від 01.10.2009 року, 4336,87 грн. пені,
9883,50 грн. інфляційних збитків та 2283,68
грн. 3% річних, а також витрати по сплаті
судового збору в сумі 1827,00 грн.

Відповідно до уточнення позовних вимог
б/н, б/д (вх. № 12197 від 23.09.2014 року) позивач
просить суд стягнути з відповідача
заборгованість за спожиту теплову
енергію в сумі 67507,68 грн.; пеню в сумі
1690,42 грн.; інфляційні втрати в сумі 7443,80
грн.; 3 % річних в сумі 943,99 грн. та витрати
по сплаті судового збору в сумі 1827,00
грн., тобто позивач, керуючись статтею 22
Господарського процесуального кодексу
України, зменшив розмір позовних вимог.

Відповідач в судове засідання після
перерви не з'вився, свого представника
в засідання суду не направив, відзиву
на позов не подав, про час, дату та місце
судового слухання справи повідомлений
належним чином, про що свідчать
відомості про явку сторін у протоколі
судового засідання від 29.09.2014 року.

Відповідно до пункту 3.9.2. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року, у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них, справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Суд не визнавав явку представників
сторін в судове засідання обов'язковою,
а відтак нез'явлення відповідача або
його представника після перерви в
судове засідання не перешкоджає
розгляду справи та вирішенню спору за
наявними у справі матеріалами,
керуючись статтею 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Представник позивача за супровідними
листами № 1118 від 03.10.2014 року та б/, б/д
(вх. № 12788 від 06.10.2014 року) надав суду
докази надсилання відповідачеві та
докази отримання відповідачем копії
уточнення до позовних вимог (зменшення
розміру позовних вимог).

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до позовних матеріалів, між
позивачем та відповідачем укладено
договір про надання послуг з
централізованого опалення та
постачання гарячої води № 221ТОФ/2009 від
01.10.2009 року (далі - договір), відповідно
до пункту 1.1 якого позивач
зобов'язується надавати відповідачеві
вчасно та відповідної якості послуги з
централізованого опалення та
постачання гарячої води, а відповідач
(споживач) зобов'язується вчасно
оплачувати надані послуги за
встановленими тарифами у строки і на
умовах, передбачених договором.

Пунктом 2.1 договору № 221ТОФ/2009 від 01.10.2009
року про надання послуг з
централізованого опалення та
постачання гарячої води визначено, що
розмір тарифів на послуги
встановлюється органом місцевого
самоврядування відповідно до чинного
законодавства України, а пунктом 3.1
договору встановлено, що розрахунки за
послуги проводяться в грошовій формі
(гривні) на умовах передоплати
відповідно до встановлених тарифів,
які визначені умовами договору, або
додатками до нього. Зміна форми
розрахунків допускається лише за
згодою сторін. Споживач (відповідач у
справі) має право вносити авансові
платежі без обмеження їх граничного
розміру.

Згідно пункту 3.2 договору, відповідач
до 25 числа розрахункового періоду мав
сплачувати позивачеві вартість
зазначеної в договорі кількості
теплової енергії, передбаченої на
розрахунковий період, а остаточний
розрахунок за спожиту теплову енергію
мав здійснюватися до 15 числа місяця,
наступного за розрахунковим, з
урахуванням залишкової суми (сальдо)
розрахунків на початок місяця (пункт 3.4
договору № 221ТОФ/2009 від 01.10.2009).

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
умов договору, укладеного між
сторонами, щодо повної та своєчасної
оплати вартості послуг з
централізованого опалення та
постачання гарячої води, зокрема, за
період з 01.10.2013 року по 31.01.2014 року
заборгованість відповідача з оплати
зазначених послуг становить 67507, 68 грн.

Відповідно до приписів статті 11
Цивільного кодексу України, цивільні
права та обов'язки виникають з дій осіб,
що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені актами цивільного
законодавства, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
а як визначено приписами статті 509
цього ж Кодексу, зобов'язання виникають
із підстав встановлених вищевказаною
правовою нормою.

Згідно зі статтею 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
частині першій статті 193
Господарського Кодексу України, яка
також передбачає, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного
кодексу України та частини сьомої
статті 193 Господарського Кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Відповідно до частини першої статті 530
Цивільного кодексу України, якщо в
зобов'язанні встановлено строк (термін)
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк.

Згідно з положеннями статті 610
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина перша статті 612 названого
Кодексу визначає, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Факт заборгованості відповідача за
надані позивачем послуги з
централізованого опалення та
постачання гарячої води за договором №
221ТОФ/2009 від 01.10.2009 року про надання
послуг з централізованого опалення та
постачання гарячої води, який укладено
між сторонами у справі, повністю
підтверджується матеріалами справи,
зокрема, вищезгаданим договором з
додатками до нього та розрахунком
заборгованості.

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статей 33, 34 названого
Кодексу, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються
учасниками судового процесу.
Обставини, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Стаття 43 Господарського
процесуального кодексу України
визначає, що господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Оскільки відповідачем не надано суду
обґрунтованого відзиву на позов та
доказів сплати заборгованості за
спожиту теплову енергію, то вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
заборгованості за спожиту теплову
енергію в сумі 67507,68 грн. визнаються
судом правомірними, обґрунтованими, і
такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі.

За несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань позивач просить стягнути з
відповідача інфляційні втрати в сумі
7443,80 грн. за період з 01.11.2013 року по 30.06.2014
року та 3 % річних в сумі 943,99 грн. за
період з 01.11.2013 року по 30.06.2014 року.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимоги кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлено договором, або законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги, стосовно
стягнення з відповідача на користь
позивача інфляційних втрат в сумі 7443,80
грн. за період з 01.11.2013 року по 30.06.2014
року та 3 % річних в сумі 943,99 грн. за
період з 01.11.2013 року по 30.06.2014 року, є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню на підставі статті 625
Цивільного кодексу України.

Крім того, позивач, керуючись
положеннями пунктом 6 статті 232, частини
2 статті 343 Господарського кодексу
України, статті 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» та
пункту 5.1.5 договору, який передбачає, що
в разі несвоєчасної оплати
відповідачем теплової енергії,
відповідач сплачує пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ (яка
діяла на момент прострочення виконання
грошового зобов'язання споживачем) від
суми несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен календарний день
(враховуючи вихідні і святкові дні)
прострочення виконання грошового
зобов'язання, просить суд стягнути з
відповідача пеню в сумі 1690,42 грн. за
період з 01.01.2014 року по 30.06.2014 року.

Відповідно до пункту 6 статті 231
Господарського кодексу України,
штрафні санкції (штраф, пеня) за
порушення грошового зобов'язання
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за весь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачений
законом або договором.

Пунктом 6 статті 232 цього ж Кодексу
визначено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Частина 2 статті 343 Господарського
кодексу України передбачає, що платник
грошових коштів сплачує на користь
одержувача цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін, але не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Законом України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» № 543/96-ВР від 22.11.96р. (стаття
3) передбачено, що розмір пені за
прострочення платежу обмежений
подвійною обліковою ставкою
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Нарахування пені передбачено пунктом
5.1.5 договору № 221ТОФ/2009 від 01.10.2009 року
про надання послуг з централізованого
опалення та постачання гарячої води,
укладеного між сторонами, пеня
нарахована позивачем з урахуванням
вимог Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань», тому
позовні вимоги в частині стягнення
пені в сумі 1690,42 грн. за період з 01.01.2014
року по 30.06.2014 року є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору в розмірі 1827,00 грн. покладаються
на відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 АДРЕСА_1, Ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Брок-Енергія» в особі Охтирської
філії Товариства з обмеженою
відповідальністю «Брок-Енергія» (42700,
Сумська область, м. Охтирка, вул.
Снайпера, 13, Ідентифікаційний код 06711512)
заборгованість за надані послуги з
централізованого опалення в сумі 67507,68
грн., пеню в сумі 1690,42 грн., інфляційні
втрати в сумі 7443,80 грн., 3 % річних в сумі
943,99 грн. та витрати по сплаті судового
збору в сумі 1827,00 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 07.10.2014 року

Суддя П.І. Левченко