ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року Справа № 915/2353/13

Вищий господарський суд України у
складі: суддя Палій В.В. - головуючий
(доповідач), судді Бенедисюк І.М. і Вовк
І.В.

розглянув касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства
"Миколаївобленерго", м. Миколаїв,

на постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 13.05.2014

у справі № 915/2353/13

за позовом публічного акціонерного
товариства "Миколаївобленерго" (далі
-Товариство), м. Миколаїв,

до Миколаївського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
(далі -Відділення), м. Миколаїв,

про визнання недійсним рішення.

Судове засідання проведено за участю
представників сторін:

Товариства - Клис Н.А. предст. (дов. від
27.12.2013), Волик В.М. предст. (дов. від 14.01.2014)

Відділення - Харченко В.Г. предст. (дов.
від 12.08.2014)

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулося до
господарського суду Миколаївської
області з позовом про визнання
недійсним рішення адміністративної
колегії Миколаївського обласного
територіального відділення від 30.09.2013
№ 131-ріш у справі № 1-26.213/120-2013 (далі -
Рішення АМК).

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 25.02.2014 (суддя
Коваль С.М.) позов задоволено з
посиланням на його обґрунтованість.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 13.05.2014 (судді
Філінюк І.Г. - головуючий, Лавриненко
Л.В, Жеков В.І.) рішення місцевого
господарського суду скасовано із
прийняттям нового рішення про відмову
у позові.

Постанову апеляційного
господарського суду з посиланням,
зокрема, на приписи статей 12, 13, 50 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" (далі -Закон), Правила
користування електричною енергією, які
затверджені постановою НКРЕ від 31.07.1996
№ 28 та Методику розрахунку вартості
робіт з підключення електроустановок
споживачів до електричних мереж
ліцензіата та інших додаткових робіт і
послуг, пов'язаних із ліцензованою
діяльністю (із змінами), яка
затверджена постановою НКРЕ від 25.12.2008
року № 1522 мотивовано доведеністю
Відділенням вчинення Товариством
правопорушення, а саме зловживання
монопольним (домінуючим) становищем на
ринку у вигляді дій, що призвели до
ущемлення інтересів споживачів, які
були б неможливими за умови існування
значної конкуренції на ринку.

Товариство у касаційній скарзі просить
Вищий господарський суд України
постанову апеляційного господарського
суду скасувати, а рішення місцевого
господарського суду залишити в силі.
Скаргу мотивовано прийняттям
оскаржуваного судового акту з
порушенням норм матеріального права.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Сторони відповідно до статті 1114
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) належним
чином повідомлені про час і місце
розгляду скарги.

Розпорядженням секретаря четвертої
судової палати Вищого господарського
суду України від 29.09.2014 № 05-05/1517 змінено
склад суду для розгляду справи № 915/2353/13
та сформовано наступний склад суду:
суддя Палій В.В. -головуючий (доповідач),
судді Бенедисюк І.М., Вовк І.В.

Перевіривши на підставі встановлених
попередніми судовими інстанціями
обставин справи правильність
застосування ними норм процесуального
та матеріального права, заслухавши
пояснення представників сторін, Вищий
господарський суд України дійшов
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення касаційної
скарги з урахуванням такого.

Місцевим та апеляційним
господарськими судами у справі,
зокрема, встановлено, що Рішенням АМК:

- визнано Товариство таким, що
займало монопольне становище у 2011-2012
роках на ринку постачання електричної
енергії за регульованим тарифом
населенню у межах території
Миколаївської області, на якій
розташовані власні електричні мережі
Товариства, як таке, що не мало на цьому
ринку жодного конкурента;

- дії Товариства, що полягали в
неправомірному зобов'язанні гр. ОСОБА_7
здійснити оплату за послугу з
технічної перевірки електроустановки
без належних на те правових підстав,
визнано порушенням законодавства про
захист економічної конкуренції,
передбаченим частиною першою статі 13,
пунктом 2 статті 50 Закону, а саме
зловживанням монопольним (домінуючим)
становищем на ринку у вигляді дій, що
призвели до ущемлення інтересів
споживачів, які були б неможливими за
умов існування значної конкуренції на
ринку;

- за вказане порушення на Товариство
накладено штраф у сумі 68 000 грн.

Причиною виникнення спору зі
справи є питання стосовно наявності чи
відсутності підстав для визнання
Рішення АМК недійсним.

Відповідно до частини другої статті 59
Закону підставами для зміни,
скасування чи визнання недійсними
рішень органів Антимонопольного
комітету України є: неповне з'ясування
обставин, які мають значення для
справи; недоведення обставин, які мають
значення для справи і які визнано
встановленими; невідповідність
висновків, викладених у рішенні,
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Частиною першою статті 36 Закону
передбачено, що органи
Антимонопольного комітету України
розпочинають розгляд справи про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції, зокрема, за
власною ініціативою органів
Антимонопольного комітету України.

Органи Антимонопольного комітету
України можуть прийняти розпорядження
про об'єднання кількох справ в одну або
про виділення справи для окремого
розгляду (частина перша статті 38
Закону).

За змістом статті 49 Закону розгляд
справи про порушення законодавства про
захист економічної конкуренції
підлягає закриттю без прийняття
рішення по суті, якщо: вже розглянуто чи
розглядається органами
Антимонопольного комітету України
справа з тих же підстав щодо того
самого відповідача.

Відповідно до приписів ГПК України:

- судове рішення приймається за
результатами обговорення усіх
обставин справи (частина перша статті
47);

- господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (частина
перша статті 43);

- обставини, встановлені рішенням суду
у, зокрема, господарській справі, що
набрало законної сили, не доводяться
знову при розгляді інших справ, у яких
беруть участь ті самі особи (частина
третя статті 35 в редакції від 16.05.2013).

Суди попередніх інстанцій у розгляді
даної справи не оцінили в контексті
наведених норм зміст дослідженого ними
оскаржуваного рішення, відповідно до
якого розгляд справи № 1-26.213/120-2013
порушено за ініціативи Відділення, у
зв'язку зі здійсненням контролю за
дотриманням Товариством
законодавства про захист економічної
конкуренції щодо надання додаткових
платних послуг, пов'язаних з
ліцензованою діяльністю (зокрема
відключення та підключення до
електропостачання, здійснення
технічної перевірки електроустановок
споживачів), а не за заявою окремого
споживача на досліджуваному ринку.

Порушення законодавства про захист
економічної конкуренції щодо надання
додаткових платних послуг, пов'язаних з
ліцензованою діяльністю, може мати
системний триваючий характер і
виявлятися в порушенні прав кількох
споживачів.

Так, у касаційній скарзі Товариства
зазначено, що за одне й те ж порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції до цього підприємства
неодноразово застосовувалися значні
санкції рішеннями № 80-ріш у справі №
1-26.213/01-2013; № 125-ріш у справі № 1-26.213/114-2012;
№ 126-ріш у справі № 1-26.213/115-2013;
№127-ріш у справі № 1-26.213/116-2013; № 128-ріш у
справі № 1-26.213/113-2013; № 129-ріш у справі №
1-26.213/117-2013; № 130-ріш у справі № 1-26.213/118-2013.

Відповідно ж до статті 61
Конституції України ніхто не може бути
двічі притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

Таким чином, місцевий та
апеляційний господарські суди
припустилися неправильного
застосування приписів частини першої
статті 47 ГПК України щодо прийняття
судового рішення суддею за
результатами обговорення усіх
обставин справи та частини першої
статті 43 цього Кодексу стосовно
всебічного, повного і об'єктивного
розгляду в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, що
відповідно до частини першої статті 11110
ГПК України є підставами для
скасування оскаржуваних судових
рішень.

Касаційна інстанція відповідно до
частини другої статті 1117 ГПК України не
має права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази.

З огляду на наведене, справа має бути
передана на новий розгляд до суду
першої інстанції, під час якого
необхідно встановити обставини,
зазначені в цій постанові, дати їм та
доводам сторін належну правову оцінку
і вирішити спір відповідно до вимог
закону.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11112 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства
"Миколаївобленерго" задовольнити
частково.

2. Рішення господарського суду
Миколаївської області від 25.02.2014 та
постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 13.05.2014 зі
справи № 915/2353/13 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
господарського суду Миколаївської
області.

Суддя
В. Палій

Суддя
І. Бенедисюк

Суддя
І. Вовк