ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2014 р.
Справа № 914/2212/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Р.Матвіїва при секретарі
судового засідання Д.Зубкович
розглянув матеріали

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Егмонт Україна", м.
Київ;

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів;

про: стягнення 214 721 грн. 92 коп.

У судовому засіданні взяли участь
представники:

позивача: Василенко Я.О. - представник
на підставі довіреності б/н від
17.02.2014року;

відповідача: ОСОБА_3 - представник на
підставі довіреності б/н від 08.09.2014
року.

Обставини розгляду справи. Ухвалою від
24.06.2014 року прийнято до розгляду
позовну заяву та порушено провадження
у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Егмонт
Україна" до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення 214 721 грн. 92 коп.
Розгляд справи призначено на 08.07.2014
року.

У судовому засіданні 08.07.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав, подав письмові пояснення по
справі, документи для долучення до
матеріалів справи. Відповідач явки
представника не забезпечив,
повідомлення про отримання ним ухвали
про порушення провадження у справі на
момент судового засідання не
повернулося. Розгляд справи відкладено
на 17.07.2014 року.

У судовому засіданні 17.07.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав. Представник відповідача у
судове засідання не з`явився,
повідомлення про вручення поштового
відправлення станом на момент судового
засідання не повернулося. Судом
відкладено розгляд справи на 25.07.2014
року.

У судове засідання 25.07.2014 року сторони
явки представників не забезпечили,
причин неявки не повідомили. На момент
судового засідання повідомлення про
отримання відповідачем ухвали про
порушення провадження у справі не
повернулося. Розгляд справи відкладено
на 21.08.2014 року.

У судовому засіданні 21.08.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав. Представник відповідача у
судове засідання не з`явився, Конверти,
адресовані відповідачу, повернулися з
відміткою «за закінченням терміну
зберігання». Представником позивача
подано клопотання про продовження
строку розгляду справи з метою подання
документів для долучення до матеріалів
справи. Судом продовжено строк
розгляду справи та відкладено її
розгляд на 02.09.2014 року.

У судове засідання 02.09.2014 року позивач
явки представника не забезпечив, подав
документи для долучення до матеріалів
справи. Представник відповідача подав
клопотання про продовження строку
розгляду справи для забезпечення
можливості подати обґрунтований
відзив на позовну заяву, просив
відкласти розгляд справи. Судом
задоволено подане клопотання та
відкладено розгляд справи на 16.09.2014
року.

У судовому засіданні 16.09.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав. Представник відповідача
подав заперечення на позовну заяву.

Представникам сторін, що брали участь в
судових засіданнях, роз'яснено зміст
ст. ст. 20, 22 Господарського
процесуального кодексу України щодо
його прав та обов'язків, зокрема про
право заявляти відводи судді.

Від фіксації судового процесу
технічними засобами представник
сторони відмовився.

У судовому засіданні 16.09.2014 року судом
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Суть спору. Спір між сторонами виник у
зв'язку із невиконанням відповідачем
грошових зобов'язань за договором
купівлі-продажу. Товариство з
обмеженою відповідальністю "Егмонт
Україна" (надалі по тексту рішення -
позивач, продавець згідно з договором)
звернулось із позовом до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі по
тексту рішення - відповідач, покупець
згідно з договором) про стягнення 214 721
грн. 92 коп., з яких 200 515 грн. 34 коп.
основний борг, 14206 грн. 58 коп. 3% річних.

На виконання умов договору
купівлі-продажу позивачем поставлено
відповідачу відповідний товар на
загальну суму 583 804 грн. 63 коп. Натомість
відповідачем оплачено отриманий товар
лише частково, що стало підставою для
вирішення спору в судовому порядку.

Відповідач подав відзив на позовну
заяву, проти наявності боргу у
вказаному позивачем розмірі заперечив.
До матеріалів справи долучив договори
купівлі-продажу книжкової продукції №
1510 від 15.04.2010 року та купівлі-продажу
друкованої продукції від 01.12.2010 року.

У процесі розгляду справи суд
встановив наступне. 01 грудня 2009 року
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Егмонт Україна» та
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
уклали договір купівлі-продажу
друкованої продукції № 25/11/09 від 01
грудня 2009 року (надалі по тексту
рішення - договір), відповідно до п. 1.1
якого позивач зобов'язується
передавати у власність відповідача, а
відповідач зобов'язується оплачувати і
приймати на протязі дії даного
договору друковану продукцію -
періодичні видання засобів масової
інформації.

Відповідно до п. 1.2 договору
номенклатура, кількість та ціна
продукції, що підлягає поставці, в
кожному конкретному випадку
визначається сторонами на основі
окремих накладних до даного договору.

У п. 2.1 договору передбачено, що
відповідач повинен сплатити
позивачеві за поставлену продукцію на
протязі 30 календарних днів з моменту
поставки продукції.

Згідно з п. п. 10.1, 10.2, 10.3 договору він
вступає в силу з моменту підписання і
діє протягом року. При відсутності
письмових заперечень сторін, договір
пролонгується автоматично ще на один
рік. Договір складений у двох
екземплярах, що мають однакову
юридичну силу.

Крім цього, 01.12.2010 року сторони уклали
договір купівлі-продажу друкованої
продукції, відповідно до п. 1.1 якого
позивач зобов'язується передавати у
власність відповідача, а відповідач
зобов'язується оплачувати і приймати
на протязі дії даного договору
друковану продукцію - періодичні
видання засобів масової інформації.
Умови даного договору аналогічні з
попереднім договором, відмінними є
лише пп. 3.1 (товар доставляється покупцю
за адресою м. Львів, вул. Коновальця, 85в)
та пп. 6.1.4 (у випадку порушення пп. 1.3
договору покупець сплачує штраф у
розмірі 8, 00 грн. за одиницю продукції).
Відповідно до пп. 9.1 договору від , 01.12.2010
року цей договір вступає в силу з
моменту підписання і діє до 31.12.2012 року.
При відсутності письмових заперечень
сторін, договір пролонгується
автоматично ще на один рік.

15.04.2010 року між сторонами було укладено
ще один договір купівлі-продажу
продукції, відповідно до пп. 1.1 якого
постачальник зобов'язався передавати у
власність, а покупець приймати та
оплачувати товар на умовах, визначених
в даному договорі. Відповідно до пп.
6.1договір укладено при повному
взаєморозумінні сторонами предмета
договору. З моменту укладення даного
договору всі домовленості, досягнуті
раніше в усній чи письмовій формі,
втрачають силу.

Договором визначено умови та строки
поставки товару. Зокрема, поставка
товару здійснюється силами та за
рахунок постачальника в магазин
покупця протягом 5 робочих днів з
моменту подання останнім заявки. Датою
поставки вважається передачі
постачальником товару покупцю.
Моментом отримання товару вважається
підпис, печатка покупця на видатковій
накладні постачальника, а також
доручення від покупця про отримання
товару (п. 3).

Згідно з пп. 4.1 договору покупець
проводить оплату протягом 90 днів з
моменту поставки товару на
розрахунковий рахунок постачальника.

У період з травня 2010 року по листопад 2012
року покупцю передано товар на суму 565
805 грн. 63 коп., підтвердженням чого є
видаткові накладні № РН-0002291 від 26
травня 2010 року, № РН-0002740 від 22 червня 2010
року, № РН-0003490 від 30 липня 2010 року, №
РН-0004218 від 13 вересня 2010 року, № РН-0004219
від 13 вересня 2010 року, № РН-0004220 від 13
вересня 2010 року, № РН-0004120 від 02 вересня
2011 року, № РН-0004121 від 02 вересня 2011 року,
№ РН-0004233 від 12 вересня 2011 року, №
РН-0004601 від 28 вересня 2011 року, № РН-0004602
від 28 вересня 2011 року, № РН-0004622 від 29
вересня 2011 року, № РН-0004623 від 29 вересня
2011 року, № РН-0004834 від 14 жовтня 201 1 року,
№ РН-0004835 від 14 жовтня 2011 року, № РН-0005743
від 15 листопада 2011 року, № РН-0005744 від 15
листопада 2011 року, № РН-0005745 від 15
листопада 2011 року, № РН-0006462 від 30
листопада 2011 року, № РН-0006463 від 30
листопада 2011 року, № РН-0006496 від 02
грудня 2011 року, № РН-0006530 від 08 грудня 2011
року, № РН-0006533 від 08 грудня 2011 року, №
РН-0006637 від 12 грудня 2011 року, № РН-0006638
від 12 грудня 2011 року, № РН-0006747 від 14
грудня 2011 року, № С-00000410 від 16 лютого 2012
року, № С-00000412 від 16 лютого 2012 року, №
С-00000413 від 16 лютого 2012 року, № С-00001017 від
06 березня 2012 року, № С-00001018 від 06
березня 2012 року, № С-00001598 від 23 березня
2012 року, № С-00001599 від 23березня 2012 року,
№ С-00001758 від 28 березня 2012 року, № С-00001759
від 28 березня 2012 року, № С-00002437 від 23
квітня 2012 року, № С-00002438 від 23 квітня 2012
року, № С-00002441 від 23 квітня 2012 року, №
С-00006190 від 10 вересня 2012 року, № С-00006191
від 10 вересня 2012 року, № С-00006192 від 10
вересня 2012 року, № С-00006244 від 12 вересня
2012 року.

У розрахунок суми поставленого товару
позивач включив 14 098 грн. 86 коп. та 3 900
грн., сплачені згідно з платіжними
дорученнями № 7857 від 26.11.2011 року з
призначенням платежу
«перерах.грошов.компенс.вартості
повернутих раніше постав.тов.зг.видатк
накл.№ 6190, 6192» та № 6974 від 16.05.2012 року з
призначенням платежу
«перерах.грошов.компенс.вартості
повернутих раніше постав.тов.зг.видатк
накл. № 2438 від 23.04.12 р.». Відтак, вказані
суми не можуть бути зараховані до суми
поставленого товару, оскільки товар,
поставлений згідно з видатковими
накладними № 6190, 6192, 2438, вже включений в
розрахунок заборгованості за
здійснену поставку, а вказані платіжні
доручення не можуть бути
підтвердженням поставки товару, що
випливає і з вказаного призначення
платежу.

Оригінали зазначених видаткових
накладних оглянуто судом у судовому
засіданні, звірено з поданими у
матеріали справи копіями, встановлено
їх відповідність. Суд зазначає, що
товар за видатковими накладними №
С-00006190 від 10 вересня 2012 року та № С-00006191
від 10 вересня 2012 року, на яких відсутні
відтиски печаток одержувача, але
наявні підписи одержувача, був
поставлений позивачем та отриманий
представником покупця, так як частина
товару згідно з накладною на
повернення від 01.11.2012 року була
повернута постачальнику, а решта
відповідно прийнята. Крім цього,
поставку за вказаними накладними не
заперечує і представник відповідача та
зазначає її у поданому акті звірки
взаєморозрахунків станом на 16.09.2014
року.

Наявними у матеріалах справи
накладними на повернення № 9195 від
01.11.2012 року, № 9196 від 01.11.2012 року, № ВН-31011
від 29.12.2011 року, № ВН-0000086 від 01.03.2012 року,
№ 110512 від 16.05.2012 року, № 0284, № ВН-0004337 від
08.08.2011 року, № ВН-0004336 від 08.08.2011 року, №
ВН-0004338 від 08.08.2011 року, № ВН-0004339 від
08.08.2011 року, № ВН-0004335 від 08.08.2011 року, №
ВН-0004334 від 08.08.2011 року, № ВН-0004154 від
25.07.2011 року, № ВН-0004153 від 25.07.2011 року, №
ВН-0004152 від 25.07.2011 року, № ВН-0004151 від
25.07.2011 року, № ВН-0004150 від 25.07.2011 року, №
ВН-0004146 від 25.07.2011 року, № ВН-0004147 від
25.07.2011 року, № ВН-0004148 від 25.07.2011 року, №
ВН-0004149 від 25.07.2011 року, № ВН-0003165 від
10.05.2011 року, № ВН-0002803 від 31.03.2011 року, №
ВН-0000009 від 17.01.2011 року, № ВН-0000008 від
17.01.2011 року, № ВН-0000007 від 17.01.2011 року, №
ВН-0000006 від 17.01.2011 року, № ВН-0000005 від
17.01.2011 року, № ВН-0000004 від 17.01.2011 року, №
ВН-0000003 від 17.01.2011 року, № ВН-0000056 від
17.01.2011 року, № 001 від 13.10.2010 року
підтверджується повернення покупцем
товару на загальну суму 79 410 грн. 96 коп.

У поданому позивачем розрахунку
заборгованості вказується, що покупцем
було повернуто товар на суму 91 364 грн. 93
коп., але накладні на повернення товару
на суму 11 953 грн. 97 коп. у позивача
відсутні, проте їх прийняття товару на
вказану суму представником позивача
визнається та в суму заборгованості не
включається.

Відтак, оплаті підлягав товар на суму 474
440 грн. 70 коп.

Здійснивши часткову оплату (291 924 грн. 22
коп. за період з 2010 по 2012 роки, що
підтверджено довідкою від 04.06.2014 року)
за прийнятий товар, відповідачем
залишилась не оплаченою на суму 182 516
грн. 48 коп.

Вирішуючи спір у досудовому порядку,
дотримуючись ч. 2 ст. 6 Господарського
процесуального кодексу України
позивач звертався до відповідача з
письмовою претензією (вих. № 544 від
22.04.2014 року) з проханням врегулювати
спір у досудовому порядку і сплатити
заборгованість без урахування індексу
інфляції та трьох відсотків річних.
Однак претензія була повернена на
адресу позивача з відміткою пошти
"за закінченням терміну зберігання".
Копія претензії з доказами надіслання
та повернення долучені до позовної
заяви.

Дані факти матеріалами справи
підтверджуються, сторонами не
заперечувались та документарно не
спростовувались.

Дослідивши представлені суду докази,
заслухавши пояснення представника
сторони, суд вважає позовні вимоги
підставними, обґрунтованими та такими,
що підлягають до задоволення частково
з огляду на наступне.

Як встановлено судом вище, між
сторонами було укладено наступні
договори купівлі-продажу, яким
визначили взаємні права та обов'язки: №
25/11/09 від 01 грудня 2009 року, б/н від 01
грудня 2010 року, б/н від 15.04.2010 року.

Договори купівлі-продажу від 01 грудня
2009 року та від 01 грудня 2010 року
стосуються купівлі друкованої
продукції - періодичних видань засобів
масової інформації, договір від 15.04.2010
року - купівлі книжкової продукції.

За твердженнями сторін, про наявність
договору від 01.12.2009 року представнику
відповідача не відомо, як і
представнику позивача не відомо, чи
існували договори від 01.12.2010 року та від
15.04.2010 року. Проте, поставка товару в
цілому не заперечується
представниками сторін, а у довідці про
зарахування коштів на рахунок позивача
за здійснену поставку вказується
зокрема договір від 15.04.2010 року.

У наявних у матеріалах справи
видаткових накладних інформація про
замовлення не зазначена, вказано «без
замовлення», однак, із переліку
товарів, зазначених у накладних,
вбачається, що поставлялась як
книжкова продукція, так і періодичні
видання. Наведене дає підстави вважати,
що поставка здійснювалась на виконання
усіх договорів.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного
кодексу України).

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (ст. 655
Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Згідно із ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Договором купівлі-продажу періодичних
видань передбачався розрахунковий
період 30 днів (пп. 2.1), а договором
купівлі-продажу книжкової продукції - 90
днів (пп. 4.1).

Як встановлено судом вище з наявних у
матеріалах справи доказів, покупець
розраховувався за поставлений товар
невчасно та не у повному обсязі. Так з
урахуванням поставки на загальну суму
565 805 грн. 63 коп., часткових проплат
відповідача (291 924 грн. 22 коп.) і
часткового повернення товару (91 364 грн.
93 коп.), заборгованість станом на момент
звернення з позовною заявою становить
182 516 грн. 48 коп. Наявність
заборгованості у вказаному розмірі
підтверджується достатніми та
достовірними доказами, поданими
представником позивача у матеріали
справи, дослідженими та описаними вище.

Натомість у процесі розгляду справи
відповідачем належними доказами не
спростовано наявності боргу та не
подано доказів його погашення. Зокрема,
суд звертає увагу на те, що згідно з
актом звірки взаєморозрахунків станом
на 16.09.2014 року, поданим представником
відповідача, борг перед позивачем за
отриману продукцію становить 160 733 грн.
89 коп. Однак, у матеріалах справи
знаходяться видаткові накладні,
оформлені належним чином, які
підтверджують поставку позивачем та
прийняття відповідачем товару ще на
суму 112 479 грн. 64 коп., але які в акті
звірки представника відповідача не
зазначені (накладні № № 4233 від 12.09.2011
року, 1018 від 06.03.2012 року, 1758 від 28.03.2012
року, 1759 від 28.03.2012 року, 6192 від 10.09.2012
року, 6244 від 12.09.2012 року, накладні за
період з 26.05.2010 року по 13.09.2010 року,
платіжні доручення від 16.05.2012 року та
від 26.11.2012 року).

Крім цього, згідно з деякими
видатковими накладними було
поставлено товар на суму, іншу, ніж та,
що вказана представником відповідача у
акті звірки. Зокрема, відмінності у
сумах стосуються видаткових накладних
№ № 1601 від 04.04.2011 року, 5341 від 15.11.2010
року, 4623 від 29.09.2011 року, 413 від 16.02.2012
року.

Суд також звертає увагу на заперечення
представника відповідача стосовно
відсутності печаток на деяких
видаткових накладних, по яких
нараховувався борг, і зазначає
наступне. Стосовно відсутності печаток
на видаткових накладних № № 6190, 6191, 6192
від 10.09.2012 року представником позивача
подавалися письмові пояснення (вх. №
35861 від 21.08.2014 року). Наступне схвалення
юридичною особою правочину, вчиненого
від її імені представником, з
перевищенням повноважень,
унеможливлює визнання такого
правочину недійсним (стаття 241 ЦК
України). Настання передбачених цією
статтею наслідків ставиться в
залежність від того, чи було в
подальшому схвалено правочин особою,
від імені якої його вчинено; тому
господарський суд повинен у розгляді
відповідної справи з'ясовувати
пов'язані з цим обставини. Доказами
такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т. ін.). Наведене
стосується й тих випадків, коли
правочин вчинений не представником
юридичної особи з перевищенням
повноважень, а особою, яка взагалі не
мала повноважень щодо вчинення даного
правочину (п. 3.4 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29 травня 2013 року N 11 «Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними»). Наведена вище
позиція відображена також в постанові
Вищого господарського суду України від
10.12.2013 року у справі 3 26/102-12. Так доказами
подальшого схвалення поставки товару
згідно з вказаними видатковими
накладними відповідачем є здійснення
нею часткового повернення товару
згідно з накладною на повернення № 9195
від 01.11.2012 року. Більше того,
представником відповідача у акті
звірки наведені накладні визнаються
такими, по яких виник борг.

Представник відповідача заперечував
наявність заборгованості у вказаному
позивачем розмірі і стверджував, що
позивачем не долучено до матеріалів
справи видаткових накладних на
повернення за 2013 рік та від 10.01.2012 року,
з приводу чого суд зазначає наступне.
Як встановлено судом, подані
представником відповідача накладні на
повернення від 10.01.2012 року на суму 11 209
грн. 50 коп. та від 16.05.2012 року на суму 3 900
грн. представником позивача дійсно не
подані, однак, повернення товару на
вказані суми враховані позивачем при
розрахунку заборгованості, що
відображено в письмових поясненнях вх.
№ 29486 від 08.07.2014 року, і товар на вказані
суми не включено в суму заборгованості.
Стосовно ж накладних на повернення
товару від 01.11.2012 року на суму 2 661 грн. 36
коп., від 01.03.012 року на суму 11 209 грн. 50
коп., то їх копії долучалися
представником позивача до матеріалів
справи і враховувалися при розрахунку
заборгованості. Видаткова накладна №
010100413 від 10.04.2013 року на повернення
товару на суму 8 170 грн. 52 коп.
представлена представником
відповідача без підпису та печатки
позивача, тобто є неналежно оформленою
і до уваги не береться. Крім цього, суд
звертає увагу відповідача на суму
повернутого товару, вказану позивачем.
Так, за твердженням позивача, вона
становить 91 364 грн. 93 коп., хоча
накладними на повернення
підтверджується сума 79 410 грн. 96 коп.
Враховуючи відсутність у суду права
виходити за межі заявлених позовних
вимог, не зважаючи на те, що позивач не
скористався своїм правом на заявлення
вимог у більшому розмірі, ніж вони
існують по наявних у нього документах,
суд вважає за необхідне задоволити
вимогу про стягнення основного боргу у
розмірі, що підтверджується належними
доказами, а саме 182 516 грн. 48 коп.

Крім суми основного боргу, позивач
заявляє до стягнення 14 206 грн. 58 коп. 3 %
річних, з приводу чого суд зазначає
наступне.

У статті 610 Цивільного кодексу України
зазначається, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Частиною 1 статті
612 Цивільного кодексу України
встановлено, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Судом вище встановлено, сторонами не
заперечується, що строки оплати за
відповідними накладними, які свідчать
про отримання товару, відповідачем
пропущені.

Відповідно до ст. 216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
Господарським кодексом України, іншими
законами та договором.

У силу приписів статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом. Передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові (абз. 4, 5 п. 2 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 «Про
практику застосування Вищим
господарським судом України у розгляді
справ окремих норм матеріального
права»).

Суд зазначає, що нарахування 3 %
відбувається з урахуванням здійснення
поставки як друкованої періодичної
продукції, за яку потрібно було
здійснювати розрахунки протягом 30 днів
з моменту поставки продукції (п. 2.1
договору від 01.12.2009 року, від 01.12.2010
року), так і книжкової продукції, за яку
потрібно було здійснювати розрахунки
протягом 90 днів з моменту поставки
продукції. Здійснивши перерахунок
вказаних позивачем сум 3 % річних у
відповідності до вимог законодавства
та з урахуванням наведеного, судом
встановлено, що стягненню підлягає 13 078
грн. 11 коп. 3 % річних.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Судові витрати у відповідності до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України суд покладає на відповідача
пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 49, 82-85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Егмонт Україна» (03680,
м. Київ, вул. Димитрова, 5, корп. 10А, ) суму основного боргу у
розмірі 182 516 грн. 48 коп., 13 078 грн. 11 коп. 3
% річних та 3 907 грн. 94 коп. в рахунок
відшкодування сплаченого судового
збору.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
у частині стягнення 17 999 грн. основного
боргу та 1 128 грн. 47 коп. 3 % річних.

Наказ видати після набрання судовим
рішення в законної сили, в порядку ст. 116
Господарського процесуального кодексу
України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст. ст. 91-93
Господарського процесуального кодексу
України.

Повне рішення складено та підписано
01.10.2014 року.

Суддя
Матвіїв Р.І.