ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2014
Справа № 917/1379/14

По позову Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2, АДРЕСА_1

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет позову, на стороні
позивача Фізична особа-підприємець
ОСОБА_3, АДРЕСА_2

До відповідача Товариство з обмеженою
відповідальністю "Бізнес-клуб "Лідер",
39600, м. Кременчук, вул. Красіна, 89-а

Про стягнення 750 000,00 грн. в
відшкодування збитків, завданих
забезпеченням позову,

Суддя БУНЯКІНА Ганна Іванівна

Представники:

від позивача: ОСОБА_5, довіреність НАЕ №
017887 (реєстр. № 2590) від 29.09.2014 р.;

від третьої особи: відсутні;

від відповідача: відсутні.

30.09.2014 року у судовому засіданні
відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 85 ГПК України
оголошено вступну і резолютивну
частину рішення, додано до справи та
повідомлено про строк виготовлення
повного тексту рішення.

Рішення виноситься після перерви,
оголошеної в судовому засіданні 16.09.2014
р. в порядку ст. 77 ГПК України з огляду
на необхідність поповнення матеріалів
справи додатковими документальними
доказами.

Суть спору: Розглядається позовна
заява Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 про стягнення з Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Бізнес-клуб "Лідер" 750 000,00 грн. в
відшкодування збитків, завданих
забезпеченням позову.

Відповідач проти позовних вимог
заперечує за мотивами відзиву на
позовну заяву № б/н від 11.08.2014
року (вх. № 10499 від 14.08.2014 року).

Відповідач представництво у судове
засідання не забезпечив, про причини
неявки суд не повідомив, повідомлений
належним чином про дату, час і місце
проведення судового засідання
відповідно до чинного процесуального
законодавства.

Третя особа представництво у судове
засідання не забезпечила, повідомлена
належним чином про дату, час і місце
проведення судового засідання
відповідно до чинного процесуального
законодавства.

Позивач на позовних вимогах наполягає
за мотивами позовної заяви,
посилаючись на завдані відповідачем
збитки, спричинені забезпеченням
позову, поданого до Автозаводського
районного суду м. Кременчука..

Позивач надав суду заяву про зменшення
позовних вимог № б/н від 30.09.2014 року (вх.
№ 12755 від 30.09.2014 року), якою посилається
на ст. 22 ГПК України і просить залишити
без розгляду позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача 50 000,00 грн.
штрафу та 650 000,00 грн. неодержаного
прибутку (втраченої вигоди), а також
повернути сплачену суму судового збору
у розмірі 13 173,00 грн.

Відповідно до статті 22 Господарського
процесуального кодексу України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. Господарський
суд не приймає відмови від позову,
зменшення розміру позовних вимог,
визнання позову відповідачем, якщо ці
дії суперечать законодавству або
порушують чиї-небудь права і
охоронювані законом інтереси.

Суд не приймає до розгляду дану заяву
за наступного. До вказаної заяви не
додано доказів надіслання її
відповідачеві, екземпляри для
відповідача та третьої особи додані до
неї в додатки. Представники
відповідача та третьої особи у судове
засідання 30.09.2014 року не з'явилися.
Передбачений ч. 3 ст. 69 ГПК України строк
вирішення спору закінчується в день
прийняття даного рішення. Зазначене
унеможливлює відкладення розгляду
справи чи оголошення перерви у
судовому засіданні для повідомлення
відповідача про заяву позивача про
зменшення позовних вимог та повернення
судового збору, оскільки розгляд
справи повинен бути завершений.
Вирішення даного клопотання по суті
буде порушенням прав і охоронюваних
законом інтересів відповідача,
передбачених ст. 22 ГПК України.

Як роз'яснив Пленум Вищого
господарського суду України у пп. 3.9.2
постанови від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" (із
змінами та доповненнями), у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах
справи доказів для розгляду спору по
суті, належне повідомлення
відповідача про час, дату і місце
проведення судового засідання згідно з
п. п. 2.6.11, 2.6.17 Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
затвердженої наказом Державної
судової адміністрації України № 28 від
20.02.2013 р., закінчення строку вирішення
спору з урахуванням ч. 3 ст. 69 ГПК
України, суд не розцінює неявку
відповідача як підставу для подальшого
відкладення розгляду справи та
розглядає спір за наявними матеріалами
відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника позивача,
оцінивши надані докази, суд

в с т а н о в и в:

19.05.2014 року позивач - фізична особа
підприємець ОСОБА_2 - та третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору - фізична особа -
підприємець ОСОБА_3 - уклали Договір
оренди нежитлового приміщення площею
70,3 кв. м, що розташоване за адресою:
АДРЕСА_3. Позивач є власником вказаного
приміщення на підставі Договору
купівлі-продажу нежитлового
приміщення від 06.04.2014 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Кременчуцького міського нотаріального
округу ОСОБА_6 (реєстраційний номер 580).

При укладенні договору оренди
нежитлового приміщення від 19.05.2014 року
сторони добровільно визначили всі його
істотні умови, зокрема:

- розмір орендної плати за весь термін
оренди складає 700 000 (сімсот тисяч)
гривень (п. 4.1. договору оренди);

- після підписання даного Договору
орендар зобов'язаний протягом 1 (одного)
місяця внести наперед орендну плату у
розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень (п.
4. 3. договору);

- орендар має право проводити ремонт,
реконструкцію, перебудову, добудову,
перепланування, обладнання та
оформлення приміщення, що орендується
на власний розсуд (п. 5.3. договору
оренди,)

- сторони погодили виняткову підставу
для розірвання договору в
односторонньому порядку, зокрема
неможливість орендаря провести ремонт,
реконструкцію, перебудову, добудову,
перепланування, обладнання та
оформлення приміщення, що орендується
на власний розсуд (п. 9.1. договору
оренди);

- у випадку розірвання даного договору
в односторонньому порядку винна
сторона зобов'язана іншій стороні
сплатити штраф у розмірі 50 000 (п'ятдесят
тисяч) гривень (п. 9.4 договору оренди).

23.05.2014 року позивач отримав поштою
ухвалу Автозаводського районного суду
м. Кременчука Полтавської
області від 23.05.2014 року по справі №
524/4520/14-ц про накладення арешту на
нежитлове приміщення площею 70,3 кв. м. що
розташоване за адресою: АДРЕСА_3, яке, як
зазначено вище, належить позивачу на
праві приватної власності..

27.05.2014 року на адресу позивача надійшла
вимога ФОП ОСОБА_3 про передачу
приміщення з двома оригіналами
підписаного акта приймання-передачі.
Цього ж дня на виконання п. 4.3 договору
ФОП ОСОБА_2 отримав від ФОП ОСОБА_3
наперед орендну плату у розмірі 50 000,00
гривень, про що свідчить квитанція
№ D031117372 від 27.05.2014 року.

28.05.2014 року позивач отримав поштою
ухвалу Автозаводського районного суду
м. Кременчука Полтавської
області про відкриття провадження від
23.05.2014 року по справі № 524/4520/14-ц за
позовом ТОВ "Бізнес-клуб "Лідер" до
ОСОБА_7, ОСОБА_2 про визнання договору
купівлі-продажу недійсним, визнання
права власності та витребування майна
з чужого незаконного володіння.

03.06.2014 року на адресу позивача поштою
надійшла ухвала Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 30.05.2014 року по
справі № 524/4520/14-ц, якою
заборонено ФОП ОСОБА_2 вчиняти дії щодо
реконструкції, капітального ремонту,
поліпшення, технічного переоснащення,
зміни функціонального призначення,
проведення реставрації,
перепланування, зовнішнього та
внутрішнього оздоблення приміщення
площею 70,3 кв. м., що розташоване за
адресою: АДРЕСА_3.

Оскільки основною умовою договору
оренди була саме можливість орендаря
шляхом проведення ремонтних робіт
обладнати та оформити приміщення на
власний розсуд для своїх потреб,
позивач направив на адресу ФОП ОСОБА_3
підписаний акт приймання-передачі з
листом, у якому повідомлялося про
ухвали Автозаводського районного суду
м. Кременчука.

Керуючись п. 9.1. договору оренди, ФОП
ОСОБА_3 06.06.2014 року направила позивачеві
підписані оригінали двох актів про
повернення приміщення та повідомлення
про розірвання договору оренди
нежитлового приміщення від 19.05.2014 року
в односторонньому порядку. У даному
повідомленні також містилась вимога
про повернення сплачених коштів в
рахунок орендної плати у сумі 50 000,00
грн., а також сплати штрафу за порушення
зобов'язання за договором у сумі 50 000,00
грн.

23.06.2014 року позивач, керуючись ч. 1 ст. 222
Господарського кодексу України, для
поновлення порушених майнових прав та
законних інтересів ФОП ОСОБА_3 та для
запобігання судового вирішення спору
задовольнив вимогу останньої від 06.06.2014
року, повернув орендну плату у сумі 50
000,00 грн., а також сплатив штраф за
порушення зобов'язання за договором у
сумі 50 000,00 грн. (про вказане свідчить
платіжне доручення №42 від 23.06.2014 року
на суму 100 000,00 грн.).

10.06.2014 року на виконання вищезазначеної
ухвали Автозаводського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від
30.05.2014 року винесена постанова про
відкриття виконавчого провадження №
43621212 про заборону ФОП ОСОБА_2 вчиняти
дії щодо реконструкції, капітального
ремонту, поліпшення, технічного
переоснащення, зміни функціонального
призначення, проведення реставрації,
перепланування, зовнішнього і
внутрішнього оздоблення приміщення
(документ вступив у законну силу 30.05.2014
року).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
посилається на те, що на дату укладення
договору оренди нежитлового
приміщення він являвся єдиним
власником нежитлового приміщення
площею 70,3 кв. м. що розташоване за
адресою: АДРЕСА_3, і йому не було відомо
про наявність будь-яких спорів щодо
вказаного приміщення.

Отже, неправомірне вжиття заходів
забезпечення поданим ТОВ "Бізнес-клуб
"Лідер" до Автозаводського районного
суду м. Кременчука позову спричинило
позивачеві збитки на загальну суму 100
000,00 грн. Крім того, неможливість
виконати умови договору та передати
нежитлове приміщення в оренду призвело
до втрати доходу, який ФОП ОСОБА_2 мав
реально одержати за звичайних обставин
(упущена вигода) у сумі 650 000,00 грн..

З огляду на викладене, позивач
звернувся до господарського суду з
даною позовною заявою з вимогою щодо
стягнення з відповідача 750 000,00 грн. в
відшкодування збитків, завданих
забезпеченням позову.

Проаналізувавши наявні у справі докази
та надавши їм правову оцінку, суд
дійшов висновку про відмову у позові,
виходячи з нижченаведеного.

Відповідно до ст. 1 ГПК України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні
правосуддя, в силу ст. 2 Закону України
"Про судоустрій та статус суддів" є,
зокрема, захист гарантованих
Конституцією України та законами, прав
і законних інтересів юридичних осіб.
Встановивши наявність у особи, яка
звернулася з позовом, суб'єктивного
матеріального права або охоронюваного
законом інтересу, на захист яких подано
позов, суд з'ясовує наявність чи
відсутність факту порушення або
оспорювання і, відповідно, ухвалює
рішення про захист порушеного права
або відмовляє позивачу у захисті,
встановивши безпідставність та
необґрунтованість заявлених вимог.

Як вбачається із позовної заяви,
вимогою ФОП ОСОБА_2 є стягнення з
відповідача - ТОВ "Бізнес клуб "Лідер" 750
000,00 грн. в відшкодування збитків,
завданих забезпеченням позову.

Відповідно до приписів статті 22 ЦК
України збитками є втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки), доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). Таким чином,
у вигляді упущеної вигоди
відшкодовуються тільки ті збитки, які б
могли бути реально отримані.

Пред'явлення вимоги про відшкодування
неодержаних доходів (упущеної вигоди)
покладає обов'язок доведення, що ці
доходи (вигода) не є абстрактними, а
дійсно були б отримані в разі
використання спірної земельної
ділянки. Позивач повинен довести також,
що він міг і повинен був отримати
визначені доходи, і тільки
неправомірні дії відповідача стали
єдиною і достатньою причиною, яка
позбавила його можливості отримати
прибуток.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); 2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Положеннями статей 224 - 225
Господарського кодексу України
передбачено, що учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено. До
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються додаткові витрати (штрафні
санкції, сплачені іншим суб'єктам,
вартість додаткових робіт, додатково
витрачених матеріалів тощо), понесені
стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною. Проте, як вбачається з
матеріалів справи, та не оспорюється
позивачем, будь - які господарські
зобов'язання між позивачем та
відповідачем відсутні.

Для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення: протиправної
поведінки, збитків, причинного зв'язку
між протиправною поведінкою боржника
та збитками, вини.

Відсутність хоча б одного із вище
перелічених елементів, утворюючих
склад цивільного правопорушення,
звільняє боржника від
відповідальності, оскільки його
поведінка не може бути кваліфікована,
як правопорушення.

Породжуючи настання цивільних прав та
обов'язків згідно ч. 2 ст.11 ЦК України,
відповідальність у вигляді
відшкодування збитків вимагає для її
застосування наявності складу
правопорушення, а саме протиправної
поведінки (дії чи бездіяльності особи),
шкідливого результату такої поведінки,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою та заподіяними збитками,
вини особи, яка заподіяла збитки.
Протиправною є поведінка, що не
відповідає вимогам закону або
договору, тягне за собою порушення
майнових прав та інтересів іншої особи
і спричинила заподіяння збитків
(шкоди).

Пунктом 1 Роз'яснення Вищого
арбітражного суду України від 01.04.1994 р.
№ 02-5/215 "Про деякі питання практики
вирішення спорів пов'язаних з
відшкодуванням шкоди" визначено, що
відповідно до статті 11 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
підставою виникнення цивільних прав і
обов'язків, у тому числі щодо
відшкодування кредиторові або іншій
особі збитків (шкоди), є зобов'язання,
які виникають з договорів та інших
правочинів або внаслідок завдання
шкоди. За статтею 174 Господарського
кодексу України (далі - ГК України)
господарські зобов'язання можуть
виникати внаслідок заподіяння шкоди
суб'єкту або суб'єктом господарювання.

Вирішуючи спори про стягнення
заподіяних збитків, господарський суд
перш за все повинен з'ясувати правові
підстави покладення на винну особу
зазначеної майнової відповідальності.
При цьому господарському суду слід
відрізняти обов'язок боржника
відшкодувати збитки, завдані
невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання, що випливає з
договору (статті 623 ЦК України), від
позадоговірної шкоди, тобто від
зобов'язання, що виникає внаслідок
завдання шкоди (глава 82 ЦК України).

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Для відшкодування шкоди необхідно
довести такі факти: неправомірність
поведінки особи, наявність шкоди,
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та шкодою, вина завдавача
шкоди. Наявність всіх вищезазначених
умов є обов'язковим для прийняття судом
рішення про відшкодування завданої
шкоди (Ухвала Верховного Суду України
(судова колегія з цивільних справ) від
21.12.2005 р.). Оскільки протиправність
поведінки завдавача шкоди є однією із
підстав відповідальності, шкода,
завдана правомірними діями за
загальним правилом не відшкодовується.

Відповідно до пункту 6 Роз'яснення
Вищого арбітражного суду України від
01.04.1994 р. № 02-5/215 "Про деякі питання
практики вирішення спорів пов'язаних з
відшкодуванням шкоди", для правильного
вирішення спорів, пов'язаних з
відшкодуванням шкоди, важливе значення
має розподіл між сторонами обов'язку
доказування, тобто визначення, які
юридичні факти повинен довести позивач
або відповідач. При цьому встановлення
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою особи, яка завдала шкоду, та
збитками потерпілої сторони є важливим
елементом доказування наявності
реальних збитків. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
завдавача є причиною, а збитки, які
виникли у потерпілої особи, - наслідком
такої протиправної поведінки.

Як вбачається з матеріалів справи,
укладений між позивачем та третьою
особою договір оренди нежитлового
приміщення від 19.05.2014 року було
розірвано в односторонньому порядку за
ініціативою третьої особи з огляду на
неможливість виконання позивачем
взятих на себе зобов'язань за
договором. Позивач, в свою чергу, був
позбавлений можливості вчиняти
будь-які дії стосовно належного йому на
праві приватної власності нежитлового
приміщення, яке є предметом
зазначеного договору оренди, через
прийняту Автозаводським районним
судом м. Кременчука ухвалу про вжиття
заходів забезпечення позову .

Подаючи даний позов до господарського
суду Полтавської області, позивач
просить стягнути збитки, завдані йому
застосованими Автозаводським районним
судом м. Кременчука
заходами забезпечення позову,
посилаючись на приписи статті 155
Цивільного процесуального кодексу
України.

Відповідно до частини першої вказаної
статті у разі скасування заходів
забезпечення позову, набрання законної
сили рішенням про відмову у
задоволенні позову чи ухвалою про
закриття провадження у справі або
залишення заяви без розгляду особа,
щодо якої вжито заходи забезпечення
позову, має право на відшкодування
збитків, завданих забезпеченням
позову. Тобто, позивач має право на
відшкодування завданих йому збитків
виключно в межах цивільної справи №
524/4520/14-ц за позовом ТОВ "Бізнес-клуб
"Лідер" до ОСОБА_7, ОСОБА_2 про визнання
договору купівлі-продажу недійсним,
визнання права власності та
витребування майна з чужого
незаконного володіння.

Статтею 66 Господарського
процесуального кодексу України
визначається, що господарський суд за
заявою сторони, прокурора або з власної
ініціативи має право вжити
передбачених статтею 67 цього Кодексу
заходів до забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається в
будь-якій стадії провадження у справі,
якщо невжиття таких заходів може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення господарського суду.
Питання про скасування забезпечення
позову вирішується господарським
судом, що розглядає справу, із
зазначенням про це в рішенні чи ухвалі
(стаття 68 ГПК України). Тобто, у даних
статтях також чітко вказується, що
заходи забезпечення позову вживаються
лише в межах господарської справи.

Зазначене свідчить про невірно обраний
спосіб захисту порушеного права
позивачем.

Слід також зазначити, що ухвали
Автозаводського районного суду м.
Кременчука від 23.05.2014 року та 30.05.2014
року, на які посилається позивач,
підтримані апеляційною інстанцією.
Вказане підтверджує правомірність
застосування саме таких заходів
забезпечення.

Стосовно заявлених до стягнення 750 000,00
грн., то за своєю суттю вказані грошові
кошти не підпадають під визначення
збитків. Так, з них: 50 000,00 грн. - це
повернута позивачем сума авансу після
розірвання договору оренди; 50 000,00 грн. -
сплачений позивачем штраф відповідно
до п. 9.4 укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ФОП
ОСОБА_3 договору оренди для запобігання
судового вирішення спору між орендарем
та орендодавцем; 650 000,00 грн. - не
обґрунтований позивачем розмір
очікуваного прибутку, який міг би бути
отриманим.

Таким чином, позивачем не доведено
наявності усіх фактів, які б давали
підстави для стягнення збитків.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129
Конституції України та ст. 33, ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оскільки позивачем не доведено
чотирьох складових правопорушення
відповідно до чинного законодавства
(наявність неправомірної поведінки
відповідача, безпосередній
причинно-наслідковий зв'язок між діями
відповідача та понесеними позивачем
збитками і розміром відшкодування) з
боку відповідача щодо понесених
позивачем збитків, визначених як ціна
позову, відсутні підстави для
задоволення позову.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати, понесені позивачем при подачі
позову, покладаються на позивача.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст. ст. 22, 49, 75, 82-85 ГПК України,
суд

ВИРІШИВ :

У позові відмовити.

Повне рішення складено 06.10.2014 року.

СУДДЯ
БУНЯКІНА Г.І.