КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2014 р. Справа№ 925/667/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Гончарова С.А.

Шаптали Є.Ю.

за участю представників:

від позивача: Тікунов В.В. - представник

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Селекційний
племзавод «Золотоніський» на рішення
Господарського суду Черкаської
області від 10.06.2014 року по справі №
925/667/14 (суддя:В.А. Швидкий)

за позовом Приватного підприємства
«Комунальник 2008»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Селекційний
племзавод «Золотоніський»

про стягнення 99 204,09 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Комунальник
2008» звернулось до Господарського суду
Черкаської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Селекційний
племзавод «Золотоніський» про
стягнення 99 204,09 грн.

Рішенням Господарського суду
Черкаської області від 10.06.2014 року по
справі № 925/667/14 позовні вимоги
Приватного підприємства «Комунальник
2008» задоволено в повному обсязі, на
підставі рішення з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Селекційний племзавод
«Золотоніський» підлягає стягненню на
користь Приватного підприємства
«Комунальник 2008» - 96060,40 грн. основного
боргу, 1248,79 грн. інфляційні, 1894,90 грн. 3 %
річних, 1984,08 грн. судового збору, 9600,00
грн. витрати на адвокатські послуги.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
суду першої інстанції Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Селекційний племзавод
«Золотоніський» подало апеляційну
скаргу до Київського апеляційного
господарського суду, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
Черкаської області від 10.06.2014 року по
справі № 925/667/14 та постановити нове
рішення, яким в позові Приватного
підприємства «Комунальник 2008»
відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
оскаржуване рішення прийняте з
порушенням норм процесуального права,
а тому підлягає скасуванні.

Відповідач у своїй скарзі зазначає, що
суд першої інстанції в порушення
приписів ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України не
відклав розгляду справи в межах
строків передбачених ст. 69
Господарського процесуального кодексу
України.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, про дату, час
та місце розгляду повідомлений
належним чином.

Заслухавши думку представника
позивача, колегія суддів приходить до
висновку про можливість розгляду
справи за відсутності представника
відповідача.

Представник позивача письмового
відзиву на апеляційну скаргу не надав,
однак у судовому засіданні проти її
доводів заперечував, вважаючи її
безпідставною та такою, що не підлягає
задоволенню, а рішення суду є законним,
обґрунтованим та таким, що підлягає
залишенню без змін.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
заслухавши думку представника
позивача, перевіривши матеріали справи
та проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства Київський апеляційний
господарський суд встановив наступне.

10.07.2013 між Приватним підприємством
«Комунальник 2008» (виконавець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Селекційний
племзавод «Золотоніський» (замовник)
укладено Договір №10-07-13/2 (надалі -
Договір) на виконання робіт по
перевезенню зернових, зернобобових
культур та насіння соняшника на
погоджених умовах.

Згідно з п.1.1. Договору виконавець в
порядку та на умовах визначених даним
Договором взяв на себе зобов'язання
здійснювати власним автомобільним
транспортом та з використанням власних
паливно-мастильних матеріалів,
перевезення зернових, зернобобових
культур та насіння соняшника за
узгодженим між сторонами маршрутом, та
згідно заявок замовника.

Положеннями п.3.1. Договору сторони
погодили, що вартість послуг рахується
з розрахунку 50,00 гривень з урахуванням
ПДВ за одну тонну перевезення зернових,
зернобобових культур та насіння
соняшника.

У відповідності до п.п.2.2.2, 3.2. Договору
замовник зобов'язаний своєчасно
провести розрахунки з виконавцем та
оплачує послуги по перевезенню вантажу
на протязі 30 банківських днів з дня
виконання виконавцем робіт, згідно
заявок замовника, та підписання
сторонами відповідного акту
здачі-приймання виконаних робіт
(послуг).

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов Договору у період з
10.07.2013 по 09.12.2013 позивач надав
відповідачу транспортні послуги на
загальну суму 222421,00 грн., що
підтверджується актами
здачі-приймання робіт: №3 від 30.09.2013, №4
від 04.10.2013, №5 від 05.10.2013, №6 від 09.10.2013, №7
від 31.10.2013, №8 від 02.12.2013, №9 від 02.12.2013, №10
від 02.12.2013, №11 від 09.12.2013, які підписані
відповідачем.

Претензій щодо наданих послуг з боку
відповідача не надходило.

02.12.2013 позивач звернувся до відповідача
з претензією про наявність
заборгованості з вимогою про погашення
боргу.

11.02.2014 між сторонами укладено Додаткову
угоду № 1 до Договору з ініціативи
відповідача, згідно п. 1 якої, останній
зобов'язувався остаточно
розрахуватися з наявними борговими
зобов'язаннями в термін до 14.03.2014. А
також відповідно до п. 3 Додаткової
угоди відповідач погодився на
звернення позивача до господарського
суду згідно розрахунку до умов
договору та одержаної претензії.

Належними та допустимими доказами
підтверджується, що відповідач
частково виконав умови укладеного
Договору та сплатив заборгованість у
сумі 126360,60 грн.

Враховуючи викладене, станом на момент
подачі позовної заяви заборгованість
відповідача перед позивачем за спірний
період складає 96060,40 грн.

Положеннями ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України передбачено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Зважаючи, що позивачем надано належні
та допустимі докази, що підтверджують
факт наявності заборгованості, а
відповідачем зазначені доводи не
спростовано, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позовні вимоги в частині
стягнення 96060,40 грн. основного боргу є
обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 1248,79 грн. втрат від
інфляції та 3% річних у сумі 1894,90 грн.

Положеннями ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що судові витрати
складаються з судового збору, сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

У відповідності до ч.2 Інформаційного
листа, Вищого господарського суду, від
29.08.2013, № 01-06/1238/2013 «Про Рішення КСУ у
справі щодо офіційного тлумачення
положень ч. 1 статті 59 Конституції
України, ч. 1 ст. 44 ГПК України (справа
про відшкодування витрат на юридичні
послуги у господарському
судочинстві)») в аспекті
конституційного звернення положення
частини першої статті 44 Господарського
процесуального кодексу України, згідно
з яким до судових витрат віднесені,
зокрема, витрати, пов'язані з оплатою
послуг адвоката, у контексті статті 59
Конституції України слід розуміти так,
що до складу судових витрат на юридичні
послуги, які підлягають відшкодуванню
юридичній особі у господарському
судочинстві, належать суми, сплачені
такою особою, якщо інше не передбачено
законом, лише за послуги адвоката.

Відшкодування витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді, і
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем понесено судові витрати у
вигляді оплати послуг адвоката у сумі 9
600, 00 грн.

В матеріалах справи міститься договір
№057/13 про надання правової допомоги
(юридичних послуг) від 10.12.2013,
укладеного між позивачем та адвокатом
ОСОБА_3. Вартість послуг оцінено у 9 600, 00
грн. ( п. 3.1.). На доказ оплати послуг
адвоката позивач надав квитанцію до
прибуткового касового ордеру №057 від
10.12.2013 про сплату 9 600, 00 грн. на підставі
договору №057/13 від 10.12.2013.

Враховуючи, що належними доказами
підтверджується факт здійснення
позивачем судових витрат у вигляді
оплати послуг адвоката в сумі 9600,00 грн.
зазначена сума підлягає компенсації
позивачу за рахунок відповідача.

Колегія суддів не приймає посилання
апелянта на порушення судом першої
інстанції норм процесуального права, у
зв'язку з необґрунтованістю.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Заперечення скаржника, викладені у
апеляційній скарзі, не приймається
колегією суддів до уваги, оскільки не
підтверджуються матеріалами справи та
не спростовують висновків суду першої
інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає рішення суду першої інстанції
по даній справі обґрунтованим та таким,
що відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам та матеріалам
справи, підстав для його скасування чи
зміни не вбачається, апеляційна скарга
відповідача є необґрунтованою та
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Селекційний племзавод
«Золотоніський» залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду Черкаської області від 10.06.2014 року
по справі № 925/667/14 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 925/667/14 повернути
до Господарського суду Черкаської
області

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
К.В. Тарасенко

Судді
С.А. Гончаров

Є.Ю. Шаптала