м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
до Публічного акціонерного товариства
"Міський комерційний банк"
про стягнення 1 366 300,00 грн.
Суддя Бондарчук В.В.
від позивача: Томін О.О.
від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Брокбізнес"
(далі-позивач) звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Публічного акціонерного
товариства "Міський комерційний банк"
(далі-відповідач) про стягнення 1 366 300,00
Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань щодо повернення
банківського вкладу у передбачені
договором №23-608/ЮО від 25.06.2014 р. строки.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 26.08.2014 р. порушено провадження
у даній справі, призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 15.09.2014
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
08.09.2014 р. через загальний відділ
діловодства представник відповідача
подав клопотання про відкладення
розгляду справи через неможливість
забезпечити явку повноважного
представника у судове засідання.
Розгляд справи відкладався в порядку
п.п. 1-2 ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України.
У даному судовому засіданні
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги.
Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, через загальний
відділ діловодства суду повторно подав
клопотання про відкладення розгляду
справи, у зв'язку з неможливістю
забезпечити явку представника,
оскільки останній приймає участь в
судовому засіданні Деснянського
районного суду міста Чернігова.
З приводу поданого клопотання суд
Згідно зі ст. 28 Господарського
процесуального кодексу України, справи
юридичних осіб в господарському суді
ведуть їх органи, що діють у межах
повноважень, наданих їм законодавством
та установчими документами, через
Керівники підприємств та організацій,
інші особи, повноваження яких
визначені законодавством або
установчими документами, подають
господарському суду документи, що
посвідчують їх посадове становище.
Представниками юридичних осіб можуть
бути також інші особи, повноваження
яких підтверджуються довіреністю від
імені підприємства, організації.
Довіреність видається за підписом
керівника або іншої уповноваженої ним
особи та посвідчується печаткою
підприємства, організації.
Таким чином, юридична особа не обмежена
колом осіб, які можуть представляти її
інтереси в суді, а зазначені в
клопотанні обставини не є підставою
для її задоволення, тому суд відмовляє
у задоволенні клопотання про
відкладення розгляду справи.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 06.10.2014 р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.06.2014 р. між Публічним акціонерним
товариством "Міський комерційний банк"
(далі-банк) та Приватним акціонерним
товариством "Страхова компанія
"Брокбізнес" (далі- клієнт) укладено
договір банківського рахунку №23-608/ЮО,
умовами якого передбачено, що банк
після отримання від клієнта
документів, визначених діючим
законодавством, здійснення належної
ідентифікації клієнта та його
уповноважених представників,
відкриває клієнту поточний рахунок
№01 та здійснює його
розрахунково-касове обслуговування,
отримує плату за обслуговування
клієнта згідно з тарифами на операції
та послуги банку (надалі тарифи), що є
додатками до даного договору.
Підписання даного договору клієнтом
підтверджує отримання ним тарифів та
погодження з ними.

Згідно з п. 2.3. договору, платежі з
рахунку клієнта проводяться за його
дорученням на підставі розрахункових
документів у межах залишку коштів на
рахунку на початок операційного дня. У
разі виникнення у клієнта потреби в
термінових платежах, банк, в разі
технічної можливості, може здійснювати
платежі з рахунку клієнта з
урахуванням поточних надходжень за
умови погодження виконання цих
платежів банком.

Відповідно до п. 2.5 договору, примусове
списання (стягнення) грошових коштів з
рахунку, зупинення операцій та інші
обмеження щодо розпорядження
грошовими коштами за рахунком клієнта
здійснюється банком тільки у випадках
і в порядку передбачених чинним
законодавством України.

Розрахункові документи клієнта на
переказ грошових коштів з рахунку банк
приймає і виконує в день їх
надходження, якщо вони надані в банк в
операційний час вони приймаються як
«вечірні» і виконуються наступного
операційного дня. По узгодженню сторін
та оплати вартості послуг відповідно
до умов даного договору платіжні
доручення клієнта банк може виконати
після операційного часу (п. 2.7 договору).

Пунктом 3.2.1. договору визначено, що
клієнт має право самостійно
розпоряджатися коштами на своєму
рахунку за умови дотримання вимог
чинного законодавства України, крім
випадків примусового списання
(стягнення). Операції по рахунку можуть
бути обмежені лише у випадках,
передбачених законодавством України.

Згідно з п. 3.3.2 договору, банк
зобов'язаний приймати і зараховувати
на рахунок клієнта грошові кошти, що
йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунку та проводити інші операції,
які дозволені нормами чинного
законодавства. Своєчасно здійснювати
розрахункові операції, відповідно до
вимог нормативно-правових актів
України.

Даний договір набирає чинності з дня
його підписання сторонами та діє до
закриття усіх рахунків клієнта. У разі
закриття клієнтом одного рахунку
договір продовжує діяти щодо інших
рахунків (п. 8.1. договору).

З матеріалів справи вбачається,
відповідно до виписки банку по
особовим рахункам з 25.06.2014 р. по 21.07.2014 р.
на рахунку позивача обліковувалися
кошти у загальному розмірі 1 366 520, 42 грн.

21.07.2014 р. позивачем на адресу
відповідача направлено супровідний
лист №1245-03 з платіжним дорученням №2
від 21.07.2014 р., в якому позивач просить
відповідача прийняти до виконання
платіжне доручення на перерахування
коштів на поточний рахунок в
Акціонерному товаристві «БМ Банк», яке
отримано відповідачем 22.07.2014 р., що
підтверджується штампом вхідної
кореспонденції останнього за вхідним
№ 7934.

Довідкою №Б-7-433/07-14 від 28.07.2014 р.
Акціонерне товариство «БМ Банк»
повідомило позивача, що станом на 25.07.2014
р. кошти у розмірі 1 366 300, 00 грн. від
Публічного акціонерного товариства
"Міський комерційний банк" не
надходили.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначає, що відповідач неналежним
чином виконує свої зобов'язання щодо
повернення банківського вкладу у
передбачені договором №23-608/ЮО від
25.06.2014 р. строки, а тому просить суд
стягнути з відповідача 1 366 300, 00 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Проаналізувавши зміст укладеного між
сторонами договору банківського
рахунку №23-608/ЮО від 25.06.2014 р., суд дійшов
висновку, що за своєю правовою природою
він і є договором банківського рахунка.

Згідно з частиною першою статті 509
Цивільного кодексу України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до положень ст. 1066
Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором
банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Банк має право використовувати грошові
кошти на рахунку клієнта, гарантуючи
його право безперешкодно
розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та
контролювати напрями використання
грошових коштів клієнта та
встановлювати інші, не передбачені
договором або законом, обмеження його
права розпоряджатися грошовими
коштами на власний розсуд.

Згідно з ч. 3 ст. 1068 Цивільного кодексу
України, банк зобов'язаний за
розпорядженням клієнта видати або
перерахувати з його рахунка грошові
кошти в день надходження до банку
відповідного розрахункового
документа, якщо інший строк не
передбачений договором банківського
рахунка або законом.

Статтею 1073 Цивільного кодексу України
передбачено, у разі несвоєчасного
зарахування на рахунок грошових
коштів, що надійшли клієнтові, їх
безпідставного списання банком з
рахунка клієнта або порушення банком
розпорядження клієнта про
перерахування грошових коштів з його
рахунка банк повинен негайно після
виявлення порушення зарахувати
відповідну суму на рахунок клієнта або
належного отримувача, сплатити
проценти та відшкодувати завдані
збитки, якщо інше не встановлено
законом.

Відповідно до ст. 1074 Цивільного кодексу
України обмеження прав клієнта щодо
розпоряджання грошовими коштами, що
знаходяться на його рахунку, не
допускається, крім випадків обмеження
права розпоряджання рахунком за
рішенням суду або в інших випадках,
встановлених законом, а також у разі
зупинення фінансових операцій, які
можуть бути пов'язані з легалізацією
(відмиванням) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванням
тероризму, передбачених законом.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного
кодексу України передбачено, що
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Матеріалами справи підтверджується,
що відповідач в порушення умов пунктів
2.7., 3.3.2., договору вчасно не виконав
доручення позивача щодо
перерахування з рахунку позивача
грошові кошти у розмірі 1 366 300, 00 грн. на
користь Акціонерного товариства «БМ
Банк», згідно платіжного доручення №2
від 21.07.2014 р.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України вставлено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст. ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки
відповідач неналежним чином виконує
свої зобов'язання щодо повернення
банківського вкладу у передбачені
договором №23-608/ЮО від 25.06.2014 р. строки,
суд дійшов висновку, що відповідачем
порушено положення ст. ст. 525, 526
Цивільного кодексу України, ст. 193
Господарського кодексу України, а тому
підлягають задоволенню вимоги
позивача про стягнення грошових коштів
у розмірі 1 366 300, 00 грн.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Брокбізнес" задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Міський комерційний банк"
(03141, м. Київ, вул. Солом'янська буд. 33,
ідентифікаційний код - 34353904) з
будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
судового рішення, на користь
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Брокбізнес" (04050, м.
Київ, вул. Білоруська, буд. 3,
ідентифікаційний код - 20344871) 1 366 300 (один
мільйон триста шістдесят шість тисяч
триста) грн. 00 коп. - боргу та 27 360
(двадцять сім тисяч триста шістдесят)
грн. 00 коп. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено: 08.10.2014
р.

Суддя
Бондарчук
В.В.