ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.10.2014 Справа № 920/1493/14

Господарський суд Сумської області, у
складі судді Зайцевої І.В. при
секретарі судового засідання Лєпковій
І.М., розглянувши матеріали справи №
920/1493/14:

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Технології
гідроочищення», м. Київ,

до відповідача: Комунального
підприємства «Шляхрембуд» Сумської
міської ради, м. Суми,

про стягнення 108 366 грн. 69 коп.,

За участю представників сторін:

Від позивача: представник Павлов В.І.
(довіреність № 9 від 11.07.2014 року);

Від відповідача: не з'явився;

Суть спору: позивач подав позовну
заяву, в якій просить суд стягнути з
відповідача 108 366 грн. 69 коп., в тому
числі 99 999 грн. 60 коп. заборгованості за
виконану роботу відповідно до
укладеного між сторонами договору № 133
від 05.06.2013 року, 7 257 грн. 51 коп. пені
відповідно до п. 6.4 договору, 1 109 грн.
58 коп. 3 % річних.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, але 15.09.2014 року надіслав
відзив на позовну заяву, в якому
зазначає, що оскільки акт прийняття
виконаних будівельних робіт не містить
строку оплати виконаних робіт, а також
не містить посилання на договір, який
би встановлював відповідний строк, при
визначенні даного строку необхідно
користуватися ч. 2 ст. 530 Цивільного
кодексу України, а саме - обчислювати
семиденний строк для оплати з дня
пред'явлення вимоги. Враховуючи те, що
позивачем зазначена вимога
відповідачу не надсилалася, підстав
для стягнення заборгованості не має.
Також відповідач зазначає, що оскільки
акт не містить такий обов'язковий
реквізит первинного документу як дату
складання, він не може вважатися
первинним документом. В зв'язку з
вищевикладеним відповідач просить суд
в задоволенні позовних вимог
відмовити.

Представник позивача в даному судовому
засіданні усно пояснив, що позовні
вимоги підтримує в повному обсязі та
просить суд їх задовольнити.

Враховуючи достатність часу, наданого
позивачу та відповідачу для підготовки
до судового засідання та подання
витребуваних судом документів,
приймаючи до уваги принципи
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені п. 4
ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та
ст. 33 Господарського процесуального
кодексу України, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
йому повноважень, сторонам створені
усі належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача та
оцінивши надані докази, суд встановив:

5 червня 2013 року між сторонами було
укладено договір № 133, за умовами якого
позивач зобов'язується власними і
залученими силами і засобами виконати
роботи, а відповідач-своєчасно
прийняти та оплатити роботи.

Матеріалами справи, зокрема, актом
приймання виконаних будівельних робіт
за червень 2013 року від 14.06.2013 року,
підтверджується факт виконання
позивачем робіт за договором на суму 99
999 грн. 60 коп. (а.с. 10-13).

Відповідно до пункту 3.1. договору за
надання послуг з виконання робіт,
згідно п. 1.1. договору, відповідач
сплачує позивачеві суму, яка буде
обумовлена актами виконаних робіт, з
урахуванням пункту 2.2. договору.

Кінцева сума договору може
змінюватись, виходячи з фактичного
обсягу івиконаних робіт, про що
зазначається в акті виконаних робіт
форми № КБ-2в та КБ-3 (п.2.2.
договору).

Пунктом 3.3. договору визначено, що
оплата здійснюється протягом 10
календарних днів з моменту підписання
обома сторонами актів виконаних робіт
в безготівковій формі шляхом
перерахування відповідачем грошових
коштів на поточний рахунок позивача,
але не пізніше 30.03.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що відповідач
порушив взяті на себе зобов'язання та
всупереч умовам укладеного між
сторонами договору не оплатив вартість
виконаних робіт, в зв'язку з чим у нього
виникла заборгованість перед
позивачем в сумі 99 999 грн. 60 коп.

Судом встановлено факт виконання
позивачем робіт за договором, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи документами.

Відповідно до пункту 1 статті 837
Цивільного кодексу України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Частиною четвертою статті 882
Цивільного кодексу України
встановлено, що передання робіт
підрядником і прийняття їх замовником
оформляється актом, підписаним обома
сторонами. У разі відмови однієї із
сторін від підписання акта про це
вказується в акті і він підписується
другою стороною.

Згідно статей 526, 629 Цивільного кодексу
України, пункту 1 статті 193
Господарського кодексу України,
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, одностороння відмова від
зобов'язання не допускається; договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з положеннями статті 610
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до частиною першої статті 222
Господарського кодексу України,
учасники господарських відносин, що
порушили майнові права або законні
інтереси інших суб'єктів, зобов'язані
поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм
претензії чи звернення до суду.

Частиною 1 статті 530 цього ж Кодексу,
визначено, якщо в зобов'язанні
встановлено строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Відповідач проти позову заперечує і
посилається на те, що акт не містить
строку оплати виконаних робіт, а також
не містить посилання на договір, який
би встановлював відповідний строк, при
визначенні даного строку необхідно
користуватися ч. 2 ст. 530 Цивільного
кодексу України, а саме - обчислювати
семиденний строк для оплати з дня
пред'явлення вимоги. Враховуючи те, що
позивачем зазначена вимога
відповідачу не надсилалася, підстав
для стягнення заборгованості не має.
Також відповідач зазначає, що оскільки
акт не містить такий обов'язковий
реквізит первинного документу як дату
складання, він не може вважатися
первинним документом.

Заперечення відповідача не можуть бути
прийняті судом до уваги з огляду на
наступне.

В судовому засіданні 13.10.2014 року судом
було оглянуто оригінал акту приймання
виконаних будівельних робіт за червень
2013 року. Оригінал вищезазначеного акту
(як і наявна в матеріалах справи
завірена належним чином копія
відповідного акту приймання виконаних
будівельних робіт за червень 2013 року)
містить посилання на договір № 133 від
05.06.2013 року та дату підписання, а саме
14.06.2013 року. До того ж пунктом 3.3.
договору визначено, що оплата
здійснюється не пізніше 30.03.2014 року. В
зв'язку з вищевикладеним, відповідач
мав розрахуватись з позивачем за
виконані роботи найпізніше 30.03.2014 року.
До того ж суд вважає за необхідне
зазначити, що 14 квітня 2014 року
позивачем було направлено
відповідачеві вимогу про сплату
заборгованості № 72, в якій просив
відповідача в 7 денний строк з моменту
одержання претензії сплатити 99 999 грн. 60
коп. боргу, проте відповіді на
претензію відповідач не надав,
заборгованість не погасив.

Відповідачем не подано ні доказів
сплати боргу, ні аргументованих
заперечень проти вимог позивача, тому
позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача 99 999 грн. 60 коп.
заборгованості за виконані роботи суд
вважає обґрунтованими і такими, що
підлягають задоволенню.

Пунктом 6.4 договору встановлено, що у
разі несвоєчасної оплати відповідачем
вартості виконаних позивачем робіт,
відповідач сплачує позивачеві пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
за кожен день прострочення терміну
сплати від суми не перерахованих
коштів.

Статтею 230 Господарського кодексу
України визначено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, не виконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частиною шостою статті 232
Господарського кодексу України,
визначено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» №
2921-ІІІ від 10.01.2002 року, розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період за який сплачується пеня.

Згідно з поданим розрахунком,
відповідачеві нарахована пеня в сумі 7
257 грн. 51 коп. за період з 01.04.2014 року по
13.08.2014 року (а.с. 3).

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлено договором, або законом.

Згідно з поданим розрахунком, розмір 3 %
річних складає 1 109 грн. 58 коп. (а.с. 3).

З огляду на викладене, враховуючи
встановлений судом факт неналежного
виконання відповідачем договірних
зобов'язань щодо повної та своєчасної
оплати виконаних робіт, позовні вимоги
підлягають задоволенню шляхом
стягнення з відповідача 99 999 грн. 60 коп.
заборгованості за виконані роботи, 7 257
грн. 51 коп. пені, 1 109 грн. 58 коп. 3 % річних.

Виходячи з фактичних обставин даної
справи, враховуючи, що спір між
сторонами виник в результаті
неправомірних дій відповідача, а саме,
не повної та несвоєчасної оплати
виконаних робіт, суд дійшов висновку
про відшкодування позивачеві суми
сплаченого судового збору в розмірі 2 167
грн. 34 коп. за рахунок відповідача
відповідно до вимог ст. ст. 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України.

Керуючись статтями 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального
підприємства «Шляхрембуд» Сумської
міської ради (40021, м. Суми, вул.
Лебединська, буд. 3, код 05433057) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Технології
гідроочищення» (01133, м. Київ, провулок
Лабораторний, буд. 1, офіс 177, код 35634715) 99
999 грн. 60 коп. основного боргу, 7 257 грн. 51
коп. пені, 1 109 грн. 58 коп. 3% річних та 2 167
грн. 34 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 15.10.2014 року.

Суддя
І.В. Зайцева