ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2014 р.Справа № 916/493/14

Господарський суд Одеської області у
складі:

судді В.С.
Петрова

при секретарі Л.М.
Ільєвій

за участю представників:

від позивача - Задоя В.І.,

від відповідача - Коротков С.О.,

від третьої особи - Клочкова І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Державного
підприємства „Адміністрація морських
портів України" в особі Одеської філії
ДП „Адміністрація морських портів
України" (адміністрація Одеського
морського порту) до Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Українська Національна Стивідорна
Компанія", третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача - Державне
підприємство „Одеський морський
торговельний порт", про стягнення 2543011,82
грн., -

ВСТАНОВИВ:

В засіданнях суду 18.08.2014 р. та 19.09.2014 р.
оголошувалась перерва в порядку ч. 3 ст.
77 Господарського процесуального
кодексу України.

Державне підприємство „Адміністрація
морських портів України" в особі
Одеської філії ДП „Адміністрація
морських портів України"
(адміністрація Одеського морського
порту) звернулось до господарського
суду Одеської області з позовною
заявою до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська
Національна Стивідорна Компанія" про
стягнення 1762392,79 грн. компенсації по
договору №КД-4405 від 01.10.2003 року про
надання послуг, посилаючись на
наступне.

01 жовтня 2003 року між ДП "Одеський
морський торговельний порт" (порт) та
ТОВ "Українська Національна Стивідорна
Компанія" (підприємство) було укладено
договір № КД-4405 про надання послуг
портом для відповідача із забезпечення
виконання останнім комплексу робіт та
послуг, пов'язаних із перевалкою
вантажів
(навантажувально-розвантажувальних
робіт).

Як вказує позивач, на виконання вимог
Закону України „Про морські порти
України", Розпорядження Кабінету
Міністрів України № 133-р від 04.03.2013 р. та
наказу Міністерства інфраструктури
України № 163 від 19.03.2013 р. в Україні
проведено реорганізацію державних
підприємств морського транспорту
шляхом виділу стратегічних об'єктів
портової інфраструктури, іншого майна,
прав та обов'язків щодо них відповідно
до розподільчих балансів та утворено
ДП „Адміністрація морських портів
України".

З урахуванням викладеного, позивач
стверджує, що права та обов'язки за
вищевказаним договором перейшли до
нього як правонаступника ДП „Одеський
морський торговельний порт". При цьому
з урахуванням проведеної
реорганізації підприємств морської
транспортної галузі позивачем було
надіслано відповідачу для підписання
проект додаткової угоди № 9, в якій
зазначено про припинення договору з
13.06.2013 р. Як вказує позивач, відповідач
від підписання вказано угоди
відмовився, хоча із припиненням
договору погоджується.

Між тим відповідно до п. 2.6 договору №
КД-4405 від 01.10.2003 р. відповідач мав
гарантувати залучення для перевалення
через ППК-6 вантажопотоку в об'ємі 475,4
тис. тонн на рік.

Так, за ствердженнями позивача, за
період з 01.01.2013р. по 12.06.2013р.
відповідачем згідно актів виконаних
робіт було перевантажено 106740,086 тонн
вантажу, а отже не виконано умови п. 2.6
договору. В свою чергу невиконаний
відповідачем об'єм
навантажувально-розвантажувальних
робіт, який передбачений умовами п. 2.6
договору № КД-4405 від 01.10.2003р., склав 105
561,832 тонни, а сума компенсації згідно з
умовами п. 5.5 даного договір дорівнює 1
468 660,66 грн., разом з ПДВ 20% - 1 762 392,79 грн.

Наразі позивач посилається на те, що з
метою досудового врегулювання питання
сплати відповідачем зазначеної вище
суми компенсації позивачем в порядку
ст.ст. 5, 6 ГПК України, ст. 222
Господарського кодексу України було
пред'явлено письмову претензією №
20А/3/1-389 від 25.10.2013 р. Однак, відповідачем
претензійні вимоги ДП „Адміністрація
морських портів України" було
відхилено та залишено без задоволення,
що зумовило звернення позивача до
господарського суду із заявленим
позовом.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 14.02.2014 р. (суддя Степанова
Л.В.) позовну заяву ДП „Адміністрація
морських портів України" в особі
Одеської філії ДП „Адміністрація
морських портів України"
(адміністрація Одеського морського
порту) прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі № 916/493/14 та справу
призначено до розгляду в засіданні
суду.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 06.03.2014 р. до участі у справі
№ 916/493/14 було залучено в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні позивача -
Державне підприємство „Одеський
морський торговельний порт".

Рішенням господарського суду Одеської
області від 18.03.2014 року у справі №
916/493/14, залишеним без змін постановою
Одеського апеляційного господарського
суду від 13.05.2014 р., у задоволенні позову
ДП „Адміністрація морських портів
України" в особі Одеської філії ДП
„Адміністрація морських портів
України" (адміністрація Одеського
морського порту) відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 16.07.2014 р. касаційну скаргу
ДП Адміністрація морських портів
України" в особі Одеської філії ДП
„Адміністрація морських портів
України" (адміністрація Одеського
морського порту) задоволено частково,
постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 13.05.2014 р. та
рішення господарського суду Одеської
області від 18.03.2014 р. у справі № 916/493/14
скасовано, а вказану справу направлено
на новий розгляд до господарського
суду Одеської області.

На підставі розпорядження керівника
апарату суду від 28.07.2014 р. було
проведено повторний автоматичний
розподіл справи № 916/493/14, за
результатами якого вказану справу
передано на розгляд судді
господарського суду Одеської області
Петрову В.С.

Згідно з автоматизованим розподілом
справ між суддями вказану справу №
916/493/14 передано на розгляд судді
господарського суду Одеської області
Петрову В.С.

Так, ухвалою господарського суду
Одеської області від 30.07.2014 р. справу №
916/493/14 прийнято до провадження судді
Петрова В.С. та призначено до розгляду в
засіданні суду.

Третя особа заявлені позовні вимоги
підтримує у повному обсязі, про що
зазначено у письмових поясненнях по
справі (а.с. 49 т. 2).

Відповідач позовні вимоги не визнає з
підстав, зазначених у письмових
поясненнях по справі (а.с. 44-48 т. 2) і
доповнень до них, а також додаткових
обґрунтувань по справі. Так, відповідач
вказує, що пунктом 2.6 договору
визначено гарантований об'єм
вантажопотоку на рік 475,4 тис. тон, але
гарантований об'єм вантажопотоку на
місяць або квартал договором не
встановлено. Крім того, пунктом 5.5
договору встановлено порядок
розрахунку компенсації втрат виключно
за рік, а не за окремі місяці. Тобто, на
думку відповідача, вимога позивача про
сплату неустойки за період, що є меншим,
ніж календарний рік, суперечить пункту
5.5 цього договору, умови якого є
незмінними до закінчення строку
договору. Як зазначає відповідач, ним
було отримано від позивача тристоронню
додаткову угоду до договору послуг,
підписану з боку ОФ ДП „АМПУ" та з боку
ДП „ОМТП", про припинення дії договору
послуг з 13.06.2013 р. Дана угода містить
пункт 4, яким запропоновано встановити,
що „Зобов'язання підприємства
гарантувати об'єми вантажопереробки,
передбачені п. 2.6 договору, відносно
періоду 2013 року діяло виключно до
моменту припинення договору (тобто з
01.01.2013 р. по 12.06.2013 р. включно). При цьому
гарантований об'єм вантажопереробки за
вищезгаданий період встановлюється і
визначається прямо пропорційно
кількості календарних днів в такому
періоді, а саме розраховується таким
чином: показник гарантованого об'єму
вантажопереробки, передбачений п. 2.6.
договору, ділиться на кількість
календарних днів в 2013 році та
умножається на кількість календарних
днів в періоді з 01.01.2013 р. по 12.06.2013 р.
включно. У випадку, якщо показник
фактичного об'єму вантажопереробки
підприємства за період з 01.01.2013 р. по
12.06.2013 р. включно буде менше показника
гарантованого об'єму вантажопереробки,
розрахованої відповідно до цього
пункту цієї додаткової угоди,
підприємство компенсує Адміністрації
втрати у розмірі 15,5% (без врахування
ПДВ, ПДВ нараховується згідно із чинним
законодавством України) від вартості
комплексу
навантажувально-розвантажувальних
робіт відносно об'єму
вантажопереробки, якого бракує,
виходячи з середньодоходної ставки за
вищезгаданий період. Середньодоходна
ставка розраховується як відношення
доходу, отриманого Підприємством від
навантажувально-розвантажувальних
робіт за період з 01.01.2013 р. по 12,06.2013 р.,
включно, до показника фактичного об'єму
вантажопереробки Підприємства за цей
період".

За ствердженнями відповідача, ТОВ
„УНСК" 01.10.2013 р. підписало
запропоновану тристоронню додаткову
угоду до договору послуг, але із
протоколом розбіжностей від 01.10.2013 р.,
згідно якого пункт 4 запропонованої
тристоронньої додаткової угоди до
договору послуг виключено. Разом з тим
відповідач зазначив, що 31.10.2013 р. ТОВ
„УНСК" направило ОФ ДП „АМПУ" лист
(вих.№1007/6 від 31.10.2013 р.) з урахуванням
положень ст.ст. 181,188 Господарського
кодексу України, та проханням після
підписання протоколу розбіжностей від
01.10.2013 р. направити три екземпляри угоди
з протоколами розбіжностей для
підписання в ДП „ОМТП". Проте, ОФ ДП
„АМПУ" було подано до господарського
суду Одеської області позов до ТОВ
„УНСК" про спонукання укласти
вищевказану додаткову угоду до
договору від 01.10.2003 р. №КД-4405. Рішенням
господарського суду Одеської області
від 03 лютого 2014 р. по справі № 916/3240/13,
залишеним без змін постановою
Одеського апеляційного господарського
суду від 15 квітня 2014 р. та постановою
Вищого господарського суду України від
19 червня 2014 року, у задоволенні позову
Адміністрації відмовлено. Наразі
відповідач вказує, що в постанові ВГСУ
вказано, що п. 4 додаткової угоди за його
правовою природою є зміною умов
договору; зміна умов припиненого
договору суперечить природі
договірних зобов'язань. Так, відповідач
вважає, що Адміністрація зверталась до
суду із позовом у справі № 916/3240/13 саме
тому, що договір не містить положень,
відповідно до яких можливо застосувати
стягнення неустойки за період з 01.01.2013
по 12.06.2013 р.

22.09.2014 року позивачем було подано до
господарського суду Одеської області
заяву про збільшення позовних вимог, в
яких позивач зазначає, що з урахуванням
викладених ВГСУ висновків в постанові
по даній справі, Адміністрацією було
співставлено показники
вантажоперевалки спірного у даній
справі періоду (01.01.2013 -12.06.2013 рр.) і
показники аналогічного попереднього
періоду (01.01.2012 - 12.06.2012 рр.) та одночасно
здійснено розрахунок втрат з
урахуванням даних періоду 01.01.2012 -12.06.2012
рр. і періоду 01.01.2013 - 12.06.2013 рр., в
результаті чого з'ясовано, що розмір
передбаченої договором санкції та
відповідно кількісний показник
позовних вимог у даній справі
становить 2543011,82 грн. (з ПДВ). За таких
обставин, позивач просить стягнути з
відповідача 2 543 011,82 грн.

Відповідач проти збільшених позовних
вимог заперечує та просить суд
відмовити у задоволенні позову у
повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши та дослідивши всі
письмові докази, які містяться в
матеріалах справи, господарський суд
дійшов наступних висновків.

01 жовтня 2003 року між Державним
підприємством "Одеський морський
торговельний порт" (порт) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Українська
Національна Стивідорна Компанія"
(підприємство) було укладено договір №
КД-4405 про надання послуг, відповідно до
п. 1.1 якого порт приймає на себе
зобов'язання щодо виконання для
підприємства, зазначених у підпунктах
3.1.1 - 3.1.7 договору робіт (послуг) по
забезпеченню виконання підприємством
комплексу робіт та послуг, пов'язаних
із перевантаженням вантажів
(навантажувально-розвантажувальних
робіт), а підприємство зобов'язується
прийняти та оплатити виконані роботи.
Підприємство оплачує послуги порту в
порядку та на умовах, передбачених
нижче (п. 1.2 договору № КД-4405 від
01.10.2003р.).

Відповідно до пп. 2.1, 2.5 договору № КД-4405
від 01.10.2003 р. до обов'язку підприємства
віднесено: своєчасно і в повному об'ємі
оплачувати послуги Ппрта.
Забезпечувати в рамках пункту 1.1
даного договору об'єм робіт та послуг у
відношенні фактичного вантажопотоку,
залученого Підприємством відповідно
до умов даного договору.

Крім того, відповідно до п. 2.6 договору
№ КД-4405 від 01.10.2003 р. підприємство
гарантує залучення для перевалення
через ППК-6 вантажопотоку в об'ємі 475,4
тис. тонн на рік.

Обов'язки порту закріплені розділом 3
договору № КД-4405 від 01.10.2003р. Так,
відповідно до п. 3.1, крім іншого, порт
зобов'язаний належним чином надавати
послуги, передбачені даним Договором,
по вантажам, що прибувають на підставі
договорів, укладених Підприємством.

Згідно з п. 4.1 договору № КД-4405 від
01.10.2003р. вартість наданих портом послуг
складає 18 % від вартості комплексу
навантажувально-розвантажувальних
робіт (перевалки), без податку на додану
вартість (ПДВ). Податок на додану
вартість нараховується та сплачується
додатково, якщо інше не встановлено
діючим законодавством України.

Пунктом 4.4 договору № КД-4405 від 01.10.2003р.
передбачено, що після надання
підприємством звіту, порт перевіряє та
узгоджує звіт підприємство на протязі
3-х (трьох) днів з моменту його
отримання. Підприємство зобов'язано
забезпечити уповноваженим
представникам порту доступ до
первинної документації з метою
зрівняння наведених у ній даних з
даними звіту. З моменту повідомлення
портом підприємства про виниклі
розбіжності, сторони зобов'язуються на
протязі 3-х (трьох) днів провести
спільні дії (переговори, звірку
первинної інформації та тощо) та
узгодити дані звіту. На протязі 10-ти
(десяти) після закінчення місяця
сторони підписують акт приймання-здачі
виконаних портом робіт (послуг) на
підставі якого визначається остаточна
сума, що належить порту сплати за
місяць. У разі, якщо сума, що належить
аорту за звітний місяць перевищує суму
здійсненої попередньої оплати,
підприємство доплачує різницю на
протязі 5-ти (п'яти) днів з моменту
отримання рахунку порту. Сума
попередньої оплати зараховується в
рахунок зобов'язань підприємства перед
портом у наступні періоди.

Відповідно до п. 5.5 договору № КД-4405 від
01.10.2003 р. у разі невиконання
підприємством вимог п. 2.6 даного
договору, підприємство компенсує порту
втрати у розмірі 18% від вартості
комплексу
навантажувально-розвантажувальних
робіт у відношенні об'єму вантажу,
якого бракує, виходячи із
середньоприбуткової ставки за
відпрацьований рік.
Середньоприбуткова ставка
розраховується як відношення прибутку,
отриманого від
навантажувально-розвантажувальних
робіт за відпрацьований рік, до
загальної кількості тонн вантажу за
аналогічний період.

Згідно з п. 8.1 договору № КД-4405 від
01.10.2003р. договір може бути доповнений та
змінений по узгодженню сторін з
оформленням доповнень до договору, які
є невід'ємною його частиною.

Договір набирає чинності з моменту
набрання чинності договору оренди
державного нерухомого майна № КД-4407
від 01.10.2003р. та договору оренди
державного рухомого майна № КД - 4406 від
01.10.2003р. та діє на протязі десяти років
(п. 9.1 договору № КД-4405 від 01.10.2003р.).

В подальшому між ДП "Одеський морський
торговельний порт" (порт) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Українська
Національна Стивідорна Компанія"
(підприємство) було укладено низку
додаткових угод договору № КД-4405 від
01.10.2003 р., а саме: № 1 від 01.07.2004р., № 2 від
01.07.2004р., № 3 від 01.08.2006р., № КД-4405/4 від
31.12.2010р., № КД-4405/5 від 01.06.2011р., № КД-4405/6
від 01.11.2011р., № КД-4405/7 від 10.02.2012р. та №
КД-4405/8 від 19.04.2013р.

Зокрема, в додатковій угоди № КД-4405/4
від 31.12.2010р. до договору № КД-4405 від
01.10.2003р., сторони дійшли згоди щодо
доповнення розділу 8 даного договору
пунктом 8.8 наступного змісту: "У даному
договорі під роком розуміється період,
рівний календарному року. Для
співставлення періоду, який складає
менше календарного року, приймаються
аналогічні попередні періоди".

При цьому згідно з додатковою угодою №
КД-4405/5 від 01.06.2011р. до договору № КД-4405
від 01.10.2003р., укладеною між Державним
підприємством "Одеський морський
торговельний порт" (Порт) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Українська
Національна Стивідорна Компанія"
(підприємство), сторони дійшли згоди
щодо викладення п. 5.5 договору № КД-4405
від 01.10.2003р. у наступній редакції: "У
разі невиконання підприємством вимог
п. 2.6 даного договору, підприємство
компенсує порту втрати у розмірі 15,5 %
(без урахування ПДВ, ПДВ нараховується
згідно з діючим законодавством
України) від вартості комплексу
навантажувально-розвантажувальних
робіт у відношенні об'єму вантажу,
якого бракує, виходячи із
середньоприбуткової ставки за
відпрацьований рік.
Середньоприбуткова ставка
розраховується як відношення прибутку,
отриманого від
навантажувально-розвантажувальних
робіт за відпрацьований рік, до
загальної кількості тонн вантажу за
аналогічний період.

Крім того, відповідно до п. 2 вказаної
додаткової угоди сторони встановили,
що вищезазначені зміни п. 5.5 договору
про надання послуг від 01.10.2003р. № КД-4405
застосовуються до відношень між
сторонами, що виникли з 01.10.2003р. та діють
до спливу строку договору про надання
послуг від 01.10.2003р. № КД-4405.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Укладений між ОМТП і відповідачем
договір про надання послуг є підставою
для виникнення у сторін за цим
договором господарських зобов'язань
відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України
(ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629
ЦК України є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію або
утриматися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. Зобов'язання
виникають з підстав, встановлених
статтею 11 цього Кодексу.

Так, згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України
передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає,
що правочином є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14
Цивільного кодексу України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Як вказує позивач, на виконання вимог
Закону України „Про морські порти
України", Розпорядження Кабінету
Міністрів України № 133-р від 04.03.2013 р. та
наказу Міністерства інфраструктури
України № 163 від 19.03.2013 р. в Україні
проведено реорганізацію державних
підприємств морського транспорту
шляхом виділу стратегічних об'єктів
портової інфраструктури, іншого майна,
прав та обов'язків щодо них відповідно
до розподільчих балансів та утворено
ДП „Адміністрація морських портів
України". З урахуванням викладеного,
позивач стверджує, що права та
обов'язки за вищевказаним договором
перейшли до нього як правонаступника
ДП „Одеський морський торговельний
порт".

Так, за актом приймання передачі майна,
майнових прав та зобов'язань від 13.06.2013
р., на виконання наказу Міністерства
інфраструктури України від 19.03.2013 р. №
163 "Про заходи щодо реорганізації
державних підприємств морського
транспорту та утворення державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" комісією з
реорганізації, які належить ДП
"Одеський морський торговельний порт"
було передано ДП "Адміністрація
морських портів України" майно, права
та обов'язки, у тому числі, за договором
№ КД-4405 від 01.10.2003р.

Як вказує позивач та свідчать
матеріали справи, на виконання умов
договору за період з 01.01.2013р. по 12.06.2013 р.
відповідачем було перевантажено 106 740,086
тонн вантажу, що підтверджується
актами здачі-прийняття робіт (надання
послуг) згідно договору про надання
послуг № КД-4405 від 01.10.2003 р. - від 31.01.2013
р., від 28.02.2013 р., від 31.03.2013 р., від 30.04.2013р.,
від 31.05.2013р. та від 12.06.2013р., копії яких
містяться в матеріалах справи. Так,
позивач, співставляючи показники
вантажоперевалки спірного у даній
справі періоду (01.01.2013 -12.06.2013 рр.) і
показники аналогічного попереднього
періоду (01.01.2012 - 12.06.2012 рр.), здійснив
розрахунок втрат з урахуванням даних
періоду 01.01.2012 -12.06.2012 рр. і періоду 01.01.2013
- 12.06.2013 рр., в результаті чого стверджує,
що розмір передбаченої договором
санкції та відповідно кількісний
показник позовних вимог у даній справі
становить 2543011,82 грн. (з ПДВ), що заявлені
до стягнення. В обґрунтування
вказаного розрахунку заявленої до
стягнення суми компенсації позивач
вказує, що сторони, доповнивши договір
пунктом 8.8. згідно додаткової угоди від
31.12.2010 р. № 4 до договору, погодили, що у
цьому договорі під роком розуміється
період, що дорівнює календарному року,
а для співставлення періоду, що
становить менше календарного року,
приймаються аналогічні попередні
періоди.

Так, заявлену позивачем до стягнення
компенсацію втрат у зв'язку з
невиконанням відповідачем зобов'язань
за договором позивач вважає штрафною
санкцією.

Відповідно до вимог ст. 611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Так, згідно з ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського
Кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною 4 статті 231 Господарського
кодексу України закріплено, що у разі
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Як вбачається з матеріалів справи та
було зазначено вище, відповідно до п. 2.6
договору № КД-4405 від 01.10.2003 р.,
відповідач гарантував залучення для
перевалення через ППК-6 вантажопотоку в
об'ємі 475,4 тис. тонн на рік.

Водночас відповідно до п. 5.5 договору №
КД-4405 від 01.10.2003 р. (у редакції
додаткової угоди № КД-4405/5 від 01.06.2011 р.,
що діяла у спірний період) у разі
невиконання відповідачем вказаних
вимог п. 2.6 цього договору останній
компенсує порту втрати у розмірі 15,5 %
(без урахування ПДВ, ПДВ нараховується
згідно з діючим законодавством
України) від вартості комплексу
навантажувально-розвантажувальних
робіт у відношенні об'єму вантажу,
якого бракує, виходячи із
середньоприбуткової ставки за
відпрацьований рік. В свою чергу
середньоприбуткова ставка
розраховується як відношення прибутку,
отриманого від
навантажувально-розвантажувальних
робіт за відпрацьований рік, до
загальної кількості тонн вантажу за
аналогічний період.

Отже, виходячи зі змісту вказаного
пункту п. 5.5 договору, відповідальність
відповідача настає за невиконання
відповідачем вимог п. 2.6 цього договору
щодо гарантованого об'єму залученого
для перевалки вантажу виключно за рік,
а не за менший період.

Наразі судом не приймаються до уваги
посилання позивача на те, що додатковою
угодою № КД-4405/4 від 31.12.2010р. до договору
№ КД-4405 від 01.10.2003р., сторонами
встановлено можливість обрання для
співставлення періоду, який складає
менше календарного року, аналогічного
попереднього періоду. Адже вказані
положення п. 8.8 договору не змінюють
принципу притягнення відповідача до
відповідальності за невиконання вимог
п. 2.6 договору. Той факт, що за цим п. 8.8
договору для співставлення спірного
періоду надання послуг з перевалки
вантажу з 01.01.2013 р. по 12.06.2013 р., який
складає менше календарного року,
можливо обирати аналогічний
попередній період, не свідчить про
порушення відповідачем п. 2.6 договору,
за невиконання якого настає
передбачена п. 5.5 договору
відповідальність. До того ж умовами
договору не встановлено обов'язку
відповідача щодо гарантування іншого
об'єму вантажу (за менший період, ніж
рік) та порядок його визначення.

За таких обставин, суд не погоджується
з доводами позивача про невиконання
відповідачем п. 2.6 договору № КД-4405 від
01.10.2003 р. у спірному періоді.

Разом з тим, як з'ясовано судом, ДП
"Адміністрація морських портів
України" в особі Одеської філії ДП
"Адміністрація морських портів
України" було підготовлено проект
відповідної тристоронньої додаткової
угоди № 9 до спірного договору щодо
дострокового припинення договору та
врегулювання взаємовідносин, які за
наслідками такого припинення
підлягають врегулюванню. Зазначена
додаткова угода без жодних зауважень
та заперечень була підписана ДП "ОМТП"
та надіслана на підписання
відповідачу. За умовами вказаної
додаткової угоди дія спірного договору
№ КД-4405 від 01.10.2003р. припиняється з
13.06.2013 р.

За результатами розгляду додаткової
угоди, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Українська
Національна Стивідорна Компанія"
підписало останню із застереженням, що
така угода є чинною з протоколом
розбіжностей від 01.10.2013 р., примірник
якого додано до додаткової угоди, та з
супровідним листом від 30.10.2013 р. № 1007/6
був надісланий позивачу. Так,
відповідач в частині умов про
припинення договору з 13.06.2013 р.
погодився.

Відповідно до протоколу розбіжностей
від 01.10.2013 р. до вказаної додаткової
угоди до спірного договору ТОВ
„Українська Національна Стивідорна
Компанія" пропонувало виключити з умов
додаткової угоди пункт 4. Згідно цього
пункту пропонувалось встановити, що
„Зобов'язання підприємства (тобто
відповідача) гарантувати об'єми
вантажопереробки, передбачені п. 2.6
договору, відносно періоду 2013 року
діяло виключно до моменту припинення
договору (тобто з 01.01.2013 р. по 12.06.2013 р.
включно). При цьому гарантований об'єм
вантажопереробки за вищезгаданий
період встановлюється і визначається
прямо пропорційно кількості
календарних днів в такому періоді, а
саме розраховується таким чином:
показник гарантованого об'єму
вантажопереробки, передбачений п. 2.6.
договору, ділиться на кількість
календарних днів в 2013 році та
умножається на кількість календарних
днів в періоді з 01.01.2013 р. по 12.06.2013 р.
включно. У випадку, якщо показник
фактичного об'єму вантажопереробки
підприємства за період з 01.01.2013 р. по
12.06.2013 р. включно буде менше показника
гарантованого об'єму вантажопереробки,
розрахованої відповідно до цього
пункту цієї додаткової угоди,
підприємство компенсує Адміністрації
втрати у розмірі 15,5% (без врахування
ПДВ, ПДВ нараховується згідно із чинним
законодавством України) від вартості
комплексу
навантажувально-розвантажувальних
робіт відносно об'єму
вантажопереробки, якого бракує,
виходячи з середньодоходної ставки за
вищезгаданий період. Середньодоходна
ставка розраховується як відношення
доходу, отриманого підприємством від
навантажувально-розвантажувальних
робіт за період з 01.01.2013 р. по 12.06.2013 р.,
включно, до показника фактичного об'єму
вантажопереробки підприємства за цей
період".

В подальшому позивачем було подано
господарського суду Одеської області
позов до ТОВ „Українська Національна
Стивідорна Компанія" про спонукання
укласти вищевказану додаткову угоду до
договору від 01.10.2003 р. №КД-4405.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 03.02.2014 р. по справі № 916/3240/13,
залишеним без змін постановою
Одеського апеляційного господарського
суду від 15.04.2014 р. та постановою Вищого
господарського суду України від 19.06.2014
р., у задоволенні позову ДП „АМПУ" про
спонукання укласти вищевказану
додаткову угоду відмовлено. Зокрема,
постановою ВГСУ встановлено, що п. 4
додаткової угоди за його правовою
природою є зміною умов договору, а
зміна умов припиненого договору
суперечить природі договірних
зобов'язань.

Отже вищенаведене свідчить, що позивач
намагався внести зміни до спірного
договору, за якими можливо було б
застосовувати неустойку за період з
01.01.2013 р. по 12.06.2013 р., саме з причин
відсутності у договорі відповідних
положень.

З урахуванням викладеного, суд вважає
застосування позивачем до відповідача
господарської санкції за невиконання
останнім передбаченого договором
гарантованого об'єму перевалки
вантажів за період з 01.01.2013 р. по 12.06.2013 р.
є необґрунтованим.

Щодо нарахування позивачем ПДВ на суму
компенсації за невиконання
відповідачем гарантованого об'єму
перевалки вантажів за період з 01.01.2013 р.
по 12.06.2013 р. податку на додану вартість
суд зазначає наступне.

Стягнення штрафної санкції не є
операцією з поставки товарів або
послуг, а також не належить до переліку
прирівняних до них господарських
операцій.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 розділу V
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) об'єктом оподаткування є
операції платників податку з
постачання товарів та послуг, місце
постачання яких розташоване на митній
території України згідно зі ст. 186 ПК
України.

Згідно з п. 188.1. ст. 188 розділу V ПК
України база оподаткування операцій з
постачання товарів (послуг)
визначається виходячи з її договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до ст. 39 ПК України, з урахуванням
загальнодержавних податків та зборів
(крім податку на додану вартість та
акцизного податку на спирт етиловий, що
використовується
виробниками-суб'єктами господарювання
для виробництва лікарських засобів, у
тому числі компонентів крові і
вироблених з них препаратів, крім
лікарських засобів у вигляді бальзамів
та еліксирів, і збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування на
послуги стільникового рухомого
зв'язку).

До складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів (послуг).

Між тим компенсація втрат при
невиконанні об'ємів поставки не
відповідає поняттям "поставка товарів"
або "поставка послуг". У відповідності
п.п.14.1.185 та п.п. 14.1.191 Податкового
Кодексу України (ПКУ):

"постачання послуг - будь-яка операція,
що не є постачанням товарів, чи інша
операція з передачі права на об'єкти
права інтелектуальної власності та
інші нематеріальні активи чи надання
інших майнових прав стосовно таких
об'єктів права інтелектуальної
власності, а також надання послуг, що
споживаються в процесі вчинення певної
дії або провадження певної
діяльності...".

"постачання товарів - будь-яка передача
права на розпоряджання товарами як
власник, у тому числі продаж, обмін чи
дарування такого товару, а також
постачання товарів за рішенням суду...".

В ст. 188 Податкового Кодексу України
базою оподаткування операцій є
договірна (контрактна) вартість
товарів (послуг), але не нижче звичайних
цін. Пунктом 192.1. ПКУ передбачає
корегування податкових зобов'язань та
податкового кредиту, якщо після
постачання товарів/послуг
здійснюється будь-яка зміна суми
компенсації їх вартості, включаючи
наступний за постачанням перегляд цін,
перерахунок у випадках повернення
товарів/послуг особі, яка їх надала, або
при поверненні постачальником суми
попередньої оплати товарів/послуг.

Так, у відповідності з п. 14.1.185, п. 14.1.191, п.
185, п. 187 Податкового Кодексу України, не
передбачено нарахування та сплата ПДВ
в складі господарської санкції за
невиконання відповідачем
гарантованого об'єму перевалки
вантажів, встановленому у договорі про
надання послуг від 01.10.2003 р. № КД-4045. При
цьому компенсація втрат, нарахована за
невиконання умов договору № КД-4045 від
01.10.2003 р., не може розглядатись як
компенсація вартості наданих послуг.

Враховуючи викладене, суд доходить
висновку, про безпідставність
нарахування позивачем на суму
господарської санкції за невиконання
відповідачем гарантованого об'єму
перевалки вантажів у спірний період
податку на додану вартість.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона належними і допустимими
доказами повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи надані сторонами докази в
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги Державного підприємства
„Адміністрація морських портів
України" в особі Одеської філії ДП
„Адміністрація морських портів
України" (адміністрація Одеського
морського порту) є необґрунтованими, не
відповідають фактичним обставинам
справи та вимогам чинного
законодавства, тому не підлягають
задоволенню.

У зв'язку з тим, що рішення відбулось не
на користь позивача, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України витрати по сплаті судового
збору, понесені позивачем за розгляд
позову, відносяться за рахунок
позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України,

суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Державного
підприємства „Адміністрація морських
портів України" в особі Одеської філії
ДП „Адміністрація морських портів
України" (адміністрація Одеського
морського порту) до Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Українська Національна Стивідорна
Компанія", третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача - Державне
підприємство „Одеський морський
торговельний порт", про стягнення 2543011,82
грн. відмовити.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та
підписано 29.09.2014 р.

Суддя
В.С. Петров