ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2014 р.Справа № 922/3284/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Доленчука Д.О.

при секретарі судового засідання
Івахненко І.Г.

розглянувши справу

за позовом ФОП ОСОБА_4, м. Харків до
ФОП ОСОБА_2, м. Харків про стягнення
425938,87 грн. за участю представників:

позивача - ОСОБА_3 за довіреністю № 1529
від 16.09.2014 р.

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4
(позивач) звернувся до господарського
суду Харківської області з позовом до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2
(відповідач) про стягнення з
відповідача на користь позивача боргу
за поставлений товар у розмірі 413700,00
грн. та суми штрафних санкцій у розмірі
12238,87 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказував, що ним на підставі договору
поставки продукції в межах
довготривалих господарських зв'язків
від 17.01.2014 р. був поставлений
відповідачу товар на загальну суму
413700,00 грн., який не був оплачений
відповідачем.

Судом розгляд справи було відкладено
на 30.09.2014 р. о 11:00.

Представник позивача до початку
судового засідання, через канцелярію
господарського суду 30.09.2014 р. за вх.№
Д642/14, надав заяву про розгляд справи
без застосування технічних засобів
фіксації судового процесу. Дана заява
не суперечить чинному законодавству,
інтересам сторін, тому приймається
судом та підлягає задоволенню.

Відповідач про судове засідання був
повідомлений належним чином, в судове
засідання його представник не з'явився.

Відповідач, через канцелярію
господарського суду 16.09.2014 р. за вх.№
32201, надав клопотання про розгляд
справи без його участі, яке судом було
долучено до матеріалів справи. Також, в
даному клопотанні відповідач вказував,
що він проти доводів викладених у
позові не заперечує.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі.

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 129
Конституції України основними
засадами судочинства є, зокрема
рівність усіх учасників судового
процесу перед законом і судом, та те, що
відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування і подання
доказів покладено на сторони, суд
згідно за статтею 75 Господарського
процесуального кодексу України
розглядає справу за наявними
матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представника
позивача, встановив наступне.

17.01.2014 р. між сторонами був укладений
договір поставки продукції в межах
довготривалих господарських зв'язків
(надалі - договір).

Відповідно до п.1.1. договору
постачальник (позивач) зобов'язувався в
порядку та на умовах, визначених цим
договором, поставити (передати у
власність) покупцю (відповідачу), а
покупець зобов'язувався в порядку та на
умовах, визначених цим договором,
прийняти і оплатити продукцію
зазначену у даному пункті договору.

Відповідно до п.1.2. договору - кількість
і розгорнута номенклатура (асортимент)
продукції, її ціна, строки поставок за
цим договором визначаються в
накладних, які погоджуються сторонами
і є невід'ємною частиною цього
договору.

Пунктом 4.4. договору було передбачено,
що розрахунок за продукцію, що є
предметом цього договору проводиться
не пізніше 30-ти днів після її поставки.
Не виставлення відповідного рахунку
постачальником не звільняє покупця від
обов'язку оплатити товар у строк,
передбачений цим пунктом.

20.01.2014 р. між сторонами була укладена
додаткова угода № 1 про внесення змін
до договору поставки продукції в межах
довготривалих господарських зв'язків
від 17.01.2014 р.

Згідно позову позивач вказував, що на
підставі даного договору позивачем був
поставлений відповідачу товар на
загальну суму 413700,00 грн., що
підтверджується наступними
видатковими накладними про отримання
товару, а саме:

- № 4/01 від 21.01.2014 р. на суму 23 700,00 грн.;

- № 15/01 від 28.01.2014 р. на суму 38750,00 грн.;

- № 2/02 від 05.02.2014 р. на суму 10500,00 грн.;

- № 23/02 від 20.02.2014 р. на суму 15500,00 грн.;

- № 4/03 від 12.03.2014 р. на суму 69000,00 грн.;

- № 19/03 від 17.03.2014 р. на суму 51000,00 грн.;

- № 23/03 від 19.03.2014 р. на суму 54250,00 грн.;

- № 1/04 від 01.04.2014 р. на суму 14500,00 грн.;

- № 13/04 від 07.04.2014 р. на суму 13750,00 грн.;

- № 19/04 від 09.04.2014 р. на суму 3375,00 грн.;

- № 26/04 від 15.04.2014 р. на суму 15450,00 грн.;

- № 35/04 від 18.04.2014 р. на суму 29750,00 грн.;

- № 43/04 від 22.04.2014 р. на суму 34440,00 грн.;

- № 47/04 від 24.04.2014 р. на суму 5310,00 грн.;

- № 51/04 від 28.04.2014 р. на суму 14850,00 грн.

- № 58/04 від 30.04.2014 р. на суму 4725,00 грн.

Крім того, позивачем в підтвердження
факту отримання відповідачем від
позивача товару за договором були
надані до суду наступні ати приймання -
передачі поставленого товару за
договором: акт від 03.02.2014 р. на суму 62450,00
грн.; акт від 03.03.2014 р. на суму 26000,00 грн.;
акт від 02.04.2014 р. на суму 174250,00 грн. та акт
від 01.05.2014 р. на суму 136150,00 грн.

Проте, дослідивши зазначені вище
видаткові накладні та ати приймання -
передачі поставленого товару за
договором, господарським судом було
встановлено, що згідно них позивачем
був поставлений відповідачу товар на
загальну суму 398850,00 грн., а не на
загальну суму 413700,00 грн. про що було
зазначено позивачем у позові.

При цьому, суд зазначає, що доказів
сплати відповідачем позивачу суми
боргу за поставлений товар у розмірі
398850,00 грн. в матеріалах справи не
міститься.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковими.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події. Якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу
України передбачає, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені
на розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Статтею 712 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України передбачено, що покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

З огляду на вищевикладене
господарський суд прийшов до висновку,
що з відповідача підлягає стягненню на
користь позивача сума боргу за
поставлений товар у розмірі 398850,00 грн.

Відповідно до п. 6.3.2. договору, у разі
прострочення покупцем оплати товарів,
він сплачує постачальнику пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України від суми
заборгованості.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу
України штрафними санкціями є
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського
кодексу України у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

В частині 2 статті 343 Господарського
кодексу України прямо зазначається, що
пеня за прострочку платежу
встановлюється за згодою сторін
господарських договорів, але її розмір
не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного банку
України.

З огляду на вищевикладене, враховуючи
розрахунок позивача пені (штрафних
санкцій) у розмірі 12238,87 грн., судом було
встановлено, що сума пені (штрафних
санкцій) у розмірі 12238,87 грн. підлягає
стягненню з відповідача на користь
відповідача.

За таких обставин суд дійшов до
висновку, що позовні вимоги позивача
підлягають частковому задоволенню, а
саме в частині стягнення з відповідача
на користь позивача суми боргу за
поставлений товар у розмірі 398850,00 грн.
та суми штрафних санкцій у розмірі 12238,87
грн.

Враховуючи те, що позов підлягає
частковому задоволенню, господарський
суд на підставі ст. 49 ГПК України вважав
за необхідне стягнути з відповідача на
користь позивача суму сплаченого
судового збору у пропорційному розмірі
задоволених позовних вимог, яка
становить 8221,78 грн.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. 129 Конституції України,
ст.ст. 509, 526, 530, 628, 629, 692, 712 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 230, 231, 232, 343
Господарського кодексу України, ст.ст.
1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 (61002, АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Фізичної особи
- підприємця ОСОБА_4 (61085, АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2) суму
боргу за поставлений товар у розмірі
398850,00 грн., суму штрафних санкцій у
розмірі 12238,87 грн. та суму судового
збору у розмірі 8221,78 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 06.10.2014 р.

Суддя Д.О. Доленчук