м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомПублічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
України"доТовариства з обмеженою
відповідальністю "СГС Плюс"про
стягнення 323152,73 грн.
Суддя Літвінова
Представники сторін:
від позивача: Данилевський О.М. -
представник за дов.;
від відповідача: не з'явився.
У судовому засіданні 01.10.2014, на підставі
ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернувся до
господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "СГС Плюс" про
стягнення основного боргу - 293 571,94 грн.,
пені - 10218,49 грн., інфляційних втрат у
розмірі 17393,97 грн., 3 % річних у розмірі
1968,33 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх обов'язків щодо оплати
отриманого природного газу відповідно
до умов договору № 2177/14-КП-40
купівлі-продажу природного газу від
31.01.2014.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 21.07.2014 року порушено
провадження по справі № 910/14831/14,
розгляд справи призначено на 18.08.2014.

Ухвалою від 18.08.2014р. було відкладено
розгляд справи на 10.09.2014.

Ухвалою від 10.09.2014р. було продовжено
строк розгляду справи на 15 днів,
відкладено розгляд справи на 01.10.2014р.

В судовому засіданні 01.110.2014, на
підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача та
відповідача, господарський суд міста
Києва,-

ВСТАНОВИВ:

31.01.2014 між Публічним акціонерним
товариством "Національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України"
(продавець) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "СГС ПЛЮС" (покупець)
укладено Договір № 2177/14-КП-40
купівлі-продажу природного газу.

Пунктом 1.1. Договору закріплено, що
продавець зобов'язується передати у
власність Покупцю у 2014 році природний
газ, ввезений на митну територію
України ПАТ «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» за кодом
згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
цей природний газ (надалі - газ), на
умовах цього договору.

Згідно п. 3.3 Договору, приймання
-передача газу, переданого продавцем
покупцеві у відповідному місці продажу
оформлюється актом приймання-передачі
газу. Обсяг споживання газу покупцем у
відповідному місяці поставки
встановлюються шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу покупця.

Відповідно до п. 5.2 Договору, ціна за 1000
куб.м. газу становить 3113,00 грн. без
урахування податку на додану вартість,
збору у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу, крім того: -
збір у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ -
2%; податок на додану вартість за
ставкою - 20%. Крім того, тариф на
транспортування природного газу
магістральними та розподільними
трубопроводами - 287,00 грн., крім того ПДВ
- 20% - 57,40 грн., всього з ПДВ - 344,40 грн. До
сплати за 1000 куб.м. природного газу -
3462,26 грн., крім того ПДВ - 20% - 692,45 грн.,
всього з ПДВ - 4154,71 грн.

На виконання умов договору, а саме
пункту 2.1. позивачем поставлено, а
відповідачем прийнято природного газу
в об'ємі 70,660 тис. куб.м. на загальну суму
293571,94 грн., що підтверджується актами
приймання - передачі природного газу,
які наявні у матеріалах справи передає.

Пунктом 6.1 договору, сторони погодили,
що оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа (включно) місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Однак в супереч приписам договору
відповідач свої зобов'язання належним
чином не виконав, прострочив сплату та
не розрахувався за поставлений у січні
- лютому 2014 природний газ.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України
передбачено, що цивільні права та
обов"язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства. Пунктом 1 частини 2
зазначеної статті визначені підстави
виникнення цивільних прав та
обов"язків, якими зокрема є договори та
інші правочини. Отже внаслідок
укладання договору №2177/14-КП-40 від 31.01.2014
між сторонами виникли цивільні права
та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
Господарського кодексу України (далі
ГК України) як спеціального акту
законодавства, що регулює
правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
ГК України до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Одночасно, відповідно до ст. 655 ЦК
України, за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 ЦК України
встановлено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів до нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Матеріали справи не містять жодних
доказів часткової/повної сплати
відповідачем виниклої заборгованості
за поставлений природний газ за період
з січня по лютий 2014року.

Отже, розмір несплаченої
заборгованості становить 293 571,94грн.

Відповідно до статті 525 Цивільного
кодексу України, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться; якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ст. 530 ЦК України).

Зазначені вище норми Цивільного
кодексу України кореспондуються
положеннями статті 193 ГК України.

Статтею 614 ЦК України визначено, що
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлене договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Позивач заявив до стягнення пеню - 10218,49
грн., інфляційні втрати - 17393,97 грн.,3 %
річних - 1968,33 грн., згідно прохальної
частини позовної заяви.

Сплата пені за порушення п. 6.1 Договору,
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період за який
сплачується пеня від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення, передбачено п. 7.2
Договору.

Статтею 230 Господарського кодексу
України визначено, що порушення
зобов'язання є підставою для
застосування господарських санкцій
(неустойка, штраф, пеня). Штрафними
санкціями визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Неустойкою відповідно до ст. 549
Цивільного кодексу України є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного
кодексу України, якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства. Пенею
відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Здійснивши перерахунок пені з
урахуванням умов договору,
прострочення по сплаті грошового
зобов'язання, господарський суд
встановив що заявлена позивачем сума
пені в розмірі 10218,49 грн. є
обґрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625 ЦК
України встановлює виняток із
загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, що
закріплює принцип вини як підставу
відповідальності боржника.

З системного аналізу наведених
законодавчих норм, вбачається право
кредитора вимагати стягнення боргу,
враховуючи індекс інфляції та
відсотків річних, як спосіб захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Суд, зробивши арифметичний розрахунок
3% річних в межах заявленого позивачем
періоду, вважає що сума 3% річних які
нараховані позивачем не перевищує
розмір, який може бути нарахований за
обраний період, у зв'язку з чим
задоволенню підлягає 3% річних у
розмірі 1968,33 грн.

Що стосується інфляційних нарахувань у
розмірі 17 393,97 грн., суд зазначає
наступне.

Згідно з Законом України "Про
індексацію грошових доходів населення"
індекс споживчих цін (індекс інфляції)
обчислюється спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади в
галузі статистики і не пізніше 10 числа
місяця, що настає за звітним,
публікується в офіційних періодичних
виданнях. На даний час індекс інфляції
розраховується Державною службою
статистики України і щомісячно
публікується, зокрема, в газеті
"Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені
друкованими засобами масової
інформації з посиланням на зазначений
державний орган відповідні показники
згідно з статтями 17, 18 Закону України
"Про інформацію" є офіційними і можуть
використовуватися господарським судом
і учасниками судового процесу для
визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць (п. 3.2 постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013).

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція) (п. 3.2
постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань").

Рекомендаціями Верховного Суду
України щодо порядку застосування
індексів інфляції при розгляді судових
справ, даних у листі Верховного Суду
України № 62-97р від 03.04.1997 р., відповідно
до яких визначення загального індексу
за певний період часу здійснюється
шляхом перемноження помісячних
індексів, тобто накопичувальним
підсумком. Його застосування до
визначення заборгованості
здійснюється за умов, якщо в цей період
з боку боржника не здійснювалося
платежів, тобто розмір основного боргу
не змінювався. У випадку, якщо боржник
здійснював платежі, загальні індекси
інфляції і розмір заборгованості
визначаються шляхом множення не за
весь період прострочення, а виключно по
кожному періоду, в якому розмір
заборгованості не змінювався, зі
складанням сум отриманих в результаті
інфляційних збитків кожного періоду.
При цьому, слід вважати, що сума,
внесена за період з 1 по 15 число
відповідного місяця, індексується за
період з врахуванням цього місяця, а
якщо з 16 по 31 число, то розрахунок
починається з наступного місяця.

За актом приймання передачі природного
газу від 31.01.2014р., враховуючи п. 6.1.
договору остаточний розрахунок
повинен бути здійснений до 14.02.2014р.,
тобто з 15.02.2014р. почалося прострочення
виконання відповідачем свого
зобов'язання щодо сплати вартості
поставленого природного газу. За актом
приймання - передачі природного газу
від 28.02.2014р., остаточний розрахунок
повинен бути здійснений до 14.03.2014р.,
тобто з 15.03.2014р. почалося прострочення
виконання відповідачем свого
зобов'язання щодо сплати вартості
поставленого природного газу

При здійсненні перерахунку
інфляційних втрат за період вказаний
позивачем, суд встановив, що нараховані
позивачем інфляційні витрати не
перевищують розмірі інфляційних
витрат які можуть бути нараховані за
обраний позивачем період, у зв'язку з
чим задоволенні підлягають сума
інфляційних витрат у розмірі 17393,97 грн.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
задоволенню в частині основного боргу -
293 571,94 грн., пені - 10 218,49 грн., 3 % річних - 1
968,33 грн., інфляційних витрат - 17 393,97 грн.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З боку відповідача не було надано суду
доказів в спростування викладеного.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України у
зв'язку з повним задоволенням позовних
вимог, судовий збір, сплачений
позивачем за подачу позовної заяви,
покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «СГС Плюс» (99046,
Автономна республіка Крим, м.
Севастополь, вул. Генерала Мельника,
буд. 9-А, код 32294088) на користь Публічного
акціонерного товариства «Національна
компанія «Нафтогаз України» (01001, м.
Київ, вул. Б.Хмельницького, буд.6, код
20077720) суму основного боргу у розмірі 293
571,94 грн. (двісті дев'яносто три тисячі
п'ятсот сімдесят одна гривня 94 коп.),
пеню у розмірі 10 218,49 грн. (десять тисяч
двісті вісімнадцять гривень 49 коп.), 3%
річних у розмірі 1 968,33 грн. (одна тисяча
дев'ятсот шістдесят вісім гривень 33
коп.) та 6 463,05 грн. (шість тисяч чотириста
шістдесят три гривень 05 коп.) судового
збору.

3.Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

4.Після набрання рішенням законної сили
видати наказ.

Дата підписання

повного тексту рішення: 06.10.2014

Суддя

М.Є. Літвінова