ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

18.09.2014р.
Справа № 917/1357/14

за позовом Державного
підприємства "Одеська залізниця", вул.
Пантелеймонівська, 19, м. Одеса, Одеська
область,65023

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Георесурс", вул.
Білоусько, 52Б, с. Абазівка, Полтавський
район, Полтавська область,38715

про стягнення 230539,13 грн. (згідно
заяви вх.№ 12208 від 18.09.2014 року
(канцелярії суду) про збільшення
розміру позовних вимог).

суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання
Жадан Т.С.

представники сторін:

від позивача: Слюсар М.М. дов. від
28.07.2014 року

від відповідача: не з"явився

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна
заява про стягнення 230539,13 грн., за
договором № ОД/П-13-785 дНЮ від 30.09.2013 року,
із яких: основний борг - 221326,93 грн., пеня -
6429,79 грн., 3% річних - 2782,41 грн.

18.09.2014 року за вхідним № 12208(канцелярії
суду) начальник юридичної служби ДП
"Одеська залізниця" С.М.Зайцев подав
заяву про збільшення розміру позовних
вимог (а.с.58-67). Суд подану заяву прийняв
до розгляду та долучив до матеріалів
справи.

18.09.2014 року за вхідним № 12213(канцелярії
суду) представник позивача М.М.Слюсар
подав клопотання про долучення до
матеріалів справи додаткових
документів (а.с.68-70). Суд подане
клопотання прийняв до розгляду та
долучив до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому
засіданні заявлені позовні вимоги
підтримує, вважає їх підтвердженими
належними по справі доказами та
просить суд задовольнити їх в повному
обсязі.

Відповідач повноважного представника
в судове засідання не направив, відзив
на позовну заяву не подав, вимоги п. 4
ухвали суду від 10.07.2014 року про
порушення провадження у справі не
виконав.

Ухвали суду які були направлені на
адресу відповідача вказану в позовній
заяві (вул. Білоусько, 52Б, с. Абазівка,
Полтавський район, Полтавська
область,38715) повернулися до суду з
відміткою пошти "за зазначеною адресою
не проживає"/а.с.45,53/. Згідно витягу
ЄДР(а.с.71) Товариство з обмеженою
відповідальністю "Георесурс"
знаходиться за адресою: вул. Білоусько,
52Б, с. Абазівка, Полтавський район,
Полтавська область,38715, та не перебуває
в процесі припинення.

Відповідно до пункту 3.5.11 Інструкції з
діловодства в господарських судах
України, затвердженою наказом Вищого
господарського суду України від
10.12.2002р. № 75 (з подальшими змінами),
перший, належним чином підписаний,
примірник процесуального документа
(ухвали, рішення, постанови)
залишається у справі; на звороті у
лівому нижньому куті цього примірника
проставляється відповідний штамп суду
з відміткою про відправку документа, що
містить: вихідний реєстраційний номер,
загальну кількість відправлених
примірників документа, дату відправки,
підпис працівника, яким вона здійснена.
Дана відмітка, за умови, що її оформлено
відповідно до наведених вимог названої
Інструкції, є підтвердженням належного
надсилання копій процесуального
документа сторонам та іншим учасникам
судового процесу. Водночас до
повноважень господарських судів не
віднесено з'ясування фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи. Примірники
повідомлень про вручення
рекомендованої кореспонденції,
повернуті органами зв'язку з
позначками "адресат вибув", "адресат
відсутній" і т. п., з урахуванням
конкретних обставин справи можуть
вважатися належними доказами
виконання господарським судом
обов'язку щодо повідомлення учасників
судового процесу про вчинення цим
судом певних процесуальних дій.

З огляду на вищевикладене, а також
достатністю документальних доказів / в
матеріалах справи для її розгляду по
суті, а тому суд розглядає справу за
наявними в ній матеріалами відповідно
до статті 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та
дослідивши і оцінивши за своїм
внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всі обставини справи в їх
сукупності, та за результатами оцінки
поданих позивачем додаткових доказів,
у нарадчій кімнаті суд встановив
наступне:

Між Державним підприємством "Одеська
залізниця" (далі - ДП "Одеська
залізниця", Залізниця) та товариством з
обмеженою відповідальністю "Георесурс"
(далі ТОВ «Георесурс", Підприємство) 30
вересня 2013 року було укладено договір
про складування вантажів в смузі
відведення ДП «Одеська залізниця"
№ОД/П-13-785дНЮ (далі-договір).

За умовами Договору, Залізниця надає
Підприємству послуги з організації
майданчика для складування
вантажу-сировини (пегматиту) та готової
продукції (польового шпату), який
розташований по ст. Лелеківка, в смузі
відведення Залізниці, загальною площею
5538,00 мг.

Договором передбачено що, Залізниця
дозволяє підприємству використовувати
майданчик в смузі відведення для
складування вантажів на період дії
Договору.

Підприємство зобов'язується
сплачувати Залізниці плату за
використання майданчику у смузі
відведення, відповідно до протоколу
погодження договірної ціни та надані
додаткові послуги (п.2.3.2 договору).

Пунктом 3.1 договору встановлено, що
підприємство, здійснює 100 % попередню
оплату залізниці за використання
визначеного майданчику в смузі
відведення, шляхом перерахування
коштів в розмірі 19936,80 грн., в т.ч. ПДВ
- 3322,80 грн. на розрахунковий рахунок
Залізниці, на протязі трьох
(банківських днів з моменту
пред'явлення рахунку за послуги
щомісячно до/ п'ятого числа.

Факт надання послуг Залізницею та
приймання їх результатів
Підприємством оформлюється Актом
приймання-передачі, який підписується
повноважними представниками сторін
протягом 3трьох) робочих днів після
фактичного надання послуг (п. 3.4).

Пунктом 3.7 встановлено, що Підприємство
своєчасно та в повному обсязі
відшкодовує витрати Залізниці по
сплаті земельного податку під об'єктом
у розмірі передбаченому діючим
законодавством, протягом 10 банківських
днів, згідно виставленого рахунку.

Позивач надав суду рахунки, які були
виставлені Відповідачу від 25.10.2013р. №
46 (плата за послуги по тимчасовому
складуванню вантажу за 21 день вересня)
у розмірі 13955, 76 грн. та рахунок № 47
(податок на землю за вересень 2013 року) у
розмірі 523, 57 грн. та підписані акти №№
46, 47 прийому-передачі виконаних робіт
(послуг) без будь-яких заперечень з боку
ТОВ «Георесурс"; від 25.10.2013р. № 48 (за
послуги по тимчасовому складуванню
вантажу за жовтень 2013 року) у сумі 19936,80
грн., та рахунок №49 (податок на землю за
лютень 2013 року) у сумі 747, 96 грн., а також
підписані акти №№48, 49 прийому-передачі
виконаних робіт(послуг) без будь-яких
заперечень з боку ТОВ «Георесурс"; від
05.11.2013р. рахунки №№50, 51, відповідно у
загальній сумі 20684, 76 грн. та підписані
акти №50, 51 прийому - передачі виконаних
робіт (послуг) без будь-яких заперечень
з боку ТОВ «Георесурс"; від 05.12.2013р.
№№54,55 у загальній сумі 20684,76 грн. та
були направлені поштою, проте дані
рахунки були повернуті поштою у зв'язку
із закінченням терміну зберігання; від
08.01.2014 №№1,2 у загальній сумі 20684,76 грн.
та рахунок №3 від 20.10.2014 пеня за
прострочену оплату; від 04.02.2014р. №№6,7 у
загальній сумі20684,76 грн.; від 06.03.2014р.
№№10,11 у загальній сумі заборгованості
20684,76 грн.

Вказані рахунки ТОВ "Георесурс" не
сплачені.

Таким чином, станом на 20.05.2014, внаслідок
невиконання зобов'язань у Відповідача
виникла перед Позивачем у
заборгованість у розмірі 179957, 41 грн.

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено,
що зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати
послугу, сплатити гроші тощо) або
утриматися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. Зобов'язання
виникають з підстав, встановлених
статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості. Сторонами у
зобов'язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до ст. 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до статей 525-527 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор -
прийняти виконання особисто, якщо
інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Стаття 599 ЦК України передбачає,
що зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач належним чином виконував
зобов'язання за вищезазначеним
Договором надав майданчик для
складування вантажів. Відповідач в
порушення прийнятих на себе
зобов'язань за вказаним Договором не
оплатив плату у встановлені у Договорі
строки, за використання майданчика,
заборгованість останнього на момент
подання позову та розгляду даної
справи складає 179 957,41 грн.. Дана
обставина відповідачем не спростована.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача 179 957,41 грн. основного боргу
підтверджені документально та нормами
матеріального права, відповідачем не
спростовані, а тому підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом. Одним із видів
забезпечення виконання зобов'язань
відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного
кодексу України та ст. 199
Господарського кодексу України, є
неустойка (штраф, пеня), розмір якої
визначається відповідно до умов
договору, що не суперечать чинному
законодавству України.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання. Пунктом 4
ст. 231 Господарського кодексу України
визначено, що у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).
Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою НБУ, за увесь час
користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором (п. 6 ст. 231
Господарського кодексу України).

Згідно статті 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань не повинен перевищувати
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який нараховувалась
пеня.

Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу
України визначено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Пунктом 4.3 Договору визначено, що у
разі порушення умов договору винна
сторона виплачує іншій стороні пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ.

Як вже зазначалось судом вище, штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою НБУ, за увесь час
користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором (п. 6 ст. 231
Господарського кодексу України).

Статтею 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань не повинен перевищувати
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який нараховувалась
пеня. Отже, договірні правовідносини
між сторонами щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань врегульовано Законом
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань". Відповідно до ст. 3
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" визначений угодою сторін
розмір пені за несвоєчасне виконання
грошового зобов'язання не може
перевищувати розміру подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла у період, за який
сплачується пеня. (Аналогічна правова
позиція викладена у постанові
Верховного Суду України від 24.10.2011 р. у
справі № 3-114гс11)

Здійснивши перевірку наданого
позивачем розрахунку в частині
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача пені в розмірі 3938,75 грн.,
суд визнає його вірним та приходить до
висновку, що вимоги позивача в цій
частині відповідно до приписів п. 4 ст.
231 Господарського кодексу України та
ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань") є
правомірними, а тому підлягають
задоволенню (розрахунок здійснено за
допомогою калькулятору підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій
"Ліга:Еліт 8.1.5").

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Після проведення перевірки наданого
позивачем розрахунку позовних вимог в
частині стягнення з відповідача 1833,30
грн. 3% річних трьох процентів річних,
суд визнає його вірним та приходить до
висновку, що вимоги позивача в цій
частині відповідно до ст. 625 Цивільного
кодексу України є правомірними, а тому
підлягають задоволенню (розрахунок
здійснено за допомогою калькулятору
підрахунку заборгованості та штрафних
санкцій "Ліга:Еліт 8.1.5").

18.09.2014р. за вх. канцелярії суду №12208 від
позивача надійшла заява вх. канцелярії
суду №12208 про збільшення розміру
позовних вимог. Стягувач надав суду
детальний розрахунок збільшення
розміру вимог, відповідно до якого
просить стягнути з відповідача 221 326,93
грн. - основний борг, 6429,79 грн. - пені,
2782,41 грн. - 3% річних. Суд подану заяву
прийняв, розглянув та задовольнив,
залучивши до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129
Конституції України та ст. 33, ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Допустимих доказів в спростування
вищевикладеного чи будь-яких
обґрунтованих заперечень по суті спору
відповідач суду не надав.

За викладеного, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача 221326,93 грн.
основного боргу, 6429,79 грн. пені та
2782,41грн. 3% річних підтверджені
документально та нормами
матеріального права, не спростовані
відповідачем, а тому підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 ГПК України
рішення приймається господарським
судом за результатами оцінки доказів,
поданих сторонами та іншими учасниками
господарського процесу, а також
доказів, які були витребувані
господарським судом, у нарадчій
кімнаті.

Відповідно до, господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом / статті 43 ГПК
України.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий
збір у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Позивач відповідно до статей 32-34,36,38
ГПК України надав належні докази,
довів обставини на які він посилався як
підставу своїх вимог та обґрунтував
які дають підставу суду позов
задовольнити повністю.

Після виходу з нарадчої кімнати суд
оголосив вступну та резолютивну
частини рішення яким позовні вимоги
задоволено повністю.

Враховуючи викладене, матеріали
справи, обставин справи в їх
сукупності, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши і
оцінивши подані додаткові докази,
керуючись статтями 4 - 47, 22, 28, 32 - 34, 36, 43, 44
- 45, 471, 49, 75, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, у
нарадчій кімнаті, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Георесурс"
(вул. Білоусько, 52Б, с. Абазівка,
Полтавський район, Полтавська
область,38715, ) на
користь Державного підприємства
"Одеська залізниця" (вул.
Пантелеймонівська, 19, м. Одеса, Одеська
область,65023, )
заборгованість за Договором від 09.09.2013
у розмірі - 230539,13 грн., з яких 221326,93 грн.-
основного боргу, 6429,79 грн. пені та
2782,41грн. 3% річних, а також витрати на
сплату судового збору в розмірі 4610,78
грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

СУДДЯ
Іваницький О.Т.

Повне рішення складено 25.09.2014р.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.