м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Комплексні рішення"
до Публічного акціонерного
товариства "Старокиївський банк"
про визнання договору
Суддя: Домнічева І.О.
від позивача: не з'явився
від відповідача: Мартяна О.В. - за дов.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Комплексні рішення"
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до Публічного
акціонерного товариства
"Старокиївський банк" про визнання
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідно до п.10.7.4 Статуту позивача,
директор товариства з обмеженою
відповідальністю «Комплексні рішення»
самостійно може вчиняти правочини, що
не перевищують 1 000 000,00 грн. з одним
контрагентом, але при укладенні
договору № 34-2011 від 18.11.2011р., особа яка
діяла від імені позивача перевищила
свої повноваження, що визначені
статутом та уклала договір на суму 1 500
000,00 грн. без згоди учасників
Посилаючись на ст. ст. 203, 215 ЦК України
просить визнати недійсним кредитний
договір № 34-2011 від 18.11.2011р.
Ухвалою від 03.09.2014 р. порушено
провадження у справі, розгляд справи
призначено на 02.10.2014 р.
02.10.14р. через відділ діловодства суду
відповідачем подано додаткові
матеріали по справі.
В судовому засіданні 02.10.14 р.
представник відповідача проти
задоволення позову заперечив у повному
В судовому засіданні 02.10.14 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали,
заслухавши пояснення представника
відповідача, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні дані, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між TOB «Комплексні рішення» (надалі -
позивач, позичальник) та ПАТ
«СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК» (надалі -
відповідач, кредитор) укладено
кредитний договір № 34-2011 від 18.11.2011 р.
Згідно п. 1.1. якого, позивач отримав
кредит на оплату розрахункових
документів при відсутності грошових
коштів на його розрахунковому рахунку
в межах встановленого ліміту
кредитування у розмірі 1500000,00 грн. на
умовах забезпеченості, повернення,
строковості, платності для ведення
статутної діяльності.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги
позивач зазначає, що відповідно до
п.10.7.4 Статуту позивача директор
товариства з обмеженою
відповідальністю «Комплексні рішення»
самостійно може вчиняти правочини, що
не перевищують 1 000 000,00 грн. з
контрагентом, але при укладенні
договору № 34-2011 від 18.11.2011р. особа яка
діяла від імені позивача перевищила
свої повноваження, що визначені
статутом та уклала договір на суму 1 500
000,00 грн. без згоди учасників
товариства.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтуються на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Відповідно до статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Згідно з ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів (ч.
7 ст. 179 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу
України, правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
встановлено загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину, зокрема:

- зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Так, відповідно до п. 10.7.4. статуту
позивача, директор має право: вчиняти
правочини, що не перевищують 1 000 000,00
грн. з одним контрагентом за один день,
та чинити юридичні дії від імень
товариства, давати доручення,
відкривати та використовувати рахунки
товариства в установах банків.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, 17.11.2011 року загальними зборами
засновників TOB «Комплексні рішення»
прийнято рішення про отримання в ПАТ
«СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК» кредиту з
лімітом кредитування 1500000,00 грн.
строком на 6 місяців для поповнення
обігових коштів підприємства та з
наданням директору права підпису всіх
необхідних документів, що
підтверджується протоколом загальних^
зборів товариства №20 від 17.11.2011р.

18.05.2012 року загальними зборами
засновників TOB «Комплексні рішення»
прийнято рішення про пролонгацію
кредитного договору №34-2011 від 18.11.2011р. в
сумі 1500000,00 грн. ПАТ «СТАРОКИЇВСЬКИИ
БАНК» строком на 6 місяців та з наданням
директору права підпису всіх
необхідних документів, що
підтверджується протоколом загальних
зборів товариства №23 від 18.05.2012р.

19.11.2012 року загальними зборами
засновників TOB «Комплексні рішення»
прийнято рішення про пролонгацію
кредитного договору №34-2011 від 18.11.2011р. в
сумі 1500000,00 грн. ПАТ «СТАРОКИЇВСЬКИИ
БАНК» строком на 6 місяців та з наданням
директору права підпису всіх
необхідних документів, що
підтверджується протоколом загальних
зборів товариства №24 від 19.11.2012р.

Крім того, своїми фактичними діями
позивач підтвердив правомірність та
виконання умов укладеного кредитного
договору №34-2011 від 18.11.2011р., так як
сплачував відсотки за користування
кредитом, що підтверджується ордерами
№100 від 09.01.2013р., №10011 від 26.10.2012р., №52 від
24.10.2012р., №1000 від 01.06.2013р.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

У відповідності до Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013 № 11 (далі-Постанова) надано
роз'яснення, що у силу припису статті 204
ЦК України правомірність правочину
презюмується. Отже, обов'язок доведення
наявності обставин, з якими закон
пов'язує визнання господарським судом
оспорюваного правочину недійсним,
покладається на позивача (прокурора - в
разі подання ним відповідного позову).

Правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом
(п. 7 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними»).

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень.

Враховуючи те, що позивач не довів
наявність підстав для визнання
оспорюваних договорів недійсними
відповідно до ст. 33 ГПК України, ст. ст.
203, 215 ЦК України, позов задоволенню не
підлягає.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК
України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Повне рішення складено 02.10.14 р.

Суддя
Домнічева І.О.