ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року
Справа № 915/304/14

за позовом: Міжнародної благодійної
організації "Екологія-Право-Людина"
/поштова адреса: а/с 316, м. Львів, 79000/

третя особа-1 без самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача:
ОСОБА_1 /АДРЕСА_1, 54000/

третя особа-2 без самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача:
ОСОБА_2 /АДРЕСА_2, 54055/

третя особа-3 без самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача:
Регіональний ландшафтний парк
"Гранітно-Степове Побужжя" /вул.
Колгоспна, 42, с. Мигія, Первомайський
район, Миколаївська обл., 55223/

третя особа-4 без самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача:
Національний природний парк "Бузький
гард" /вул. Колгоспна, 42, с. Мигія,
Первомайський район, Миколаївська обл.,
55223/

до відповідача-1: Арбузинської районної
державної адміністрації Миколаївської
області /пл. Центральна, 18, смт.
Арбузинка, Миколаївська обл., 55300/

до відповідача-2: Відділу
Держземагенства в Арбузинському
районі Миколаївської області /вул.
Шевченка, 208, смт. Арбузинка,
Миколаївська обл., 55301/

до відповідача-3: Доманівської районної
державної адміністрації Миколаївської
області /вул. Леніна, 46, смт. Доманівка,
Миколаївська обл., 56400/

до відповідача-4: Відділу
Держземагенства у Доманівському
районі Миколаївської області /вул.
Радянської Армії, 18, смт. Доманівка,
Миколаївська обл., 56401/

до відповідача-5: Южноукраїнської
міської ради Миколаївської області
/вул. Дружби народів, 48, м.
Южноукраїнськ, Миколаївська обл., 55000/

до відповідача-6: Відділу
Держземагенства у м. Южноукраїнську
Миколаївської області /вул. Миру, 11, м.
Южноукраїнськ, Миколаївська обл., 55001/

до відповідача-7: Державного
підприємства "Державна атомна
енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
/вул. Вєтрова, 3, м. Київ, 01032/

про визнання недійсними державних
актів на право постійного користування
земельними ділянками, скасування
записів реєстрації державних актів,
повернення державних актів до архівів

Господарський суд Миколаївської
області у складі колегії суддів:

Бездоля Д.О. - головуючий

Бритавська Ю.С.

Олейняш Е.М.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача: Шутяк С.В.

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: не з'явився

від відповідача-3: не з'явився

від відповідача-4: не з'явився

від відповідача-5: не з'явився

від відповідача-6: не з'явився

від відповідача-7: Кравченко А.М.,
Смірнов О.О.

від третьої особи-1: ОСОБА_1

від третьої особи-2: не з'явився

від третьої особи-3: не з'явився

від третьої особи-4: не з'явився

СУТЬ СПОРУ: позивач звернувся до
господарського суду з позовом до
відповідачів 1-7 про:

- визнання недійсним державного
акта на право постійного користування
земельною ділянкою площею 11,5863 га серія
ЯЯ № 198650, зареєстрованого 19.07.2006 в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 56;

- скасування запису реєстрації
державного акта на право постійного
користування земельною ділянкою
площею 11,5863 га серія ЯЯ № 198650,
зареєстрованого 19.07.2006 в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 56;

- визнання недійсним державного
акта на право постійного користування
земельною ділянкою площею 11,7992 га серія
ЯЯ № 198651, зареєстрованого 19.07.2006 в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 01;

- скасування запису реєстрації
державного акта на право постійного
користування земельною ділянкою
площею 11,7992 га серія ЯЯ № 198651,
зареєстрованого 19.07.2006 в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 01;

- визнання недійсним державного
акта на право постійного користування
земельною ділянкою площею 4,3363 га серія
ЯЯ № 198652, зареєстрованого 20.07.2006 в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 03;

- скасування запису реєстрації
державного акта на право постійного
користування земельною ділянкою
площею 4,3363 га серія ЯЯ № 198652,
зареєстрованого 20.07.2006 в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 03;

- повернення до відповідних
архівів державних органів земельних
ресурсів державних актів на право
постійного користування земельною
ділянкою серія ЯЯ № 198650, серія ЯЯ № 198651,
серія ЯЯ № 198652, де зберігаються другі
примірники даних актів.

Заявлений позов позивач
обгрунтовує наступним:

- метою створення і діяльності
позивача є здійснення благодійної
діяльності, в т.ч., у сфері захисту
довкілля в інтересах суспільства.
Одним з основних напрямів благодійної
діяльності позивача є сприяння
розвитку природно - заповідного фонду
та природоохоронної справи,
представлення інтересів інших осіб в
судах у справах, пов'язаних з
порушенням екологічних чи інших прав
людини і громадянина або пов'язаних з
порушенням екологічного
законодавства, а отже позивач, який
звернувся до господарського суду за
захистом прав та інтересів інших осіб,
є належним позивачем у даній справі;

- відповідач 7 отримав спірні
державні акти на підставі постанови
Кабінету Міністрів України від 20.06.2006 №
841. Дана постанова Кабінету Міністрів
України визнана судом протиправною та
скасована, а отже спірні державні акти
також є протиправними та мають бути
визнані господарським судом
недійсними на тих же правових
підставах;

- скасування запису реєстрації
спірних державних актів та
зобов'язання відповідача 7 повернути
спірні державні акти до відповідних
архівів має бути здійснене судом на
підставі норм Інструкції про порядок
складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженої наказом Державного
комітету України по земельних ресурсах
від 04.05.1999 № 43, Тимчасового порядку
ведення державного реєстру земель,
затвердженого наказом Державного
комітету України по земельних ресурсах
від 02.07.2003 № 174, та Порядку ведення
Поземельної книги і Порядку ведення
Книги записів про державну реєстрацію
державних актів на право власності на
земельну ділянку та на право
постійного користування земельною
ділянкою, договорів оренди землі,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 09.09.2009 № 1021.

Треті особи 1-2 позов позивача
повністю підтримали та вказали, що
інтерес охорони та збереження природи
як першооснови життя суспільства є їх
основним інтересом, що порушується
спірними державними актами.

Третя особа 3 пояснень по суті
спору не надала, проте подала суду
копії рішень про створення парку та
розширення його меж.

Третя особа 4 позов позивача
повністю підтримала та вказала, що НПП
"Бузький гард" межує з земельними
ділянками, право постійного
користування якими посвідчено
спірними державними актами.

Відповідач 1 проти задоволення
позову позивача заперечив, пояснюючи
це тим, що вимога про визнання
недійсним державного акта не
відноситься до кола повноважень
відповідача 1.

Відповідач 2 проти позову
позивача заперечив, мотивуючи це тим,
що у нього відсутні повноваження у
сфері реєстрації державних актів на
право постійного користування
земельними ділянками.

Відповідач 3 відзив по суті позову
суду не подав.

Відповідач 4 проти задоволення
позову позивача заперечив, мотивуючи
це тим, що на даний час відповідач 4 не
може скасувати спірний запис
реєстрації, оскільки обов'язки
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень
покладено на державних реєстраторів
структурних підрозділів
територіальних органів Міністерства
юстиції України.

Відповідач 5 відзив по суті позову
суду не подав.

Відповідач 6 відзив по суті позову
суду не подав.

Відповідач 7 позов позивача не визнав,
пояснюючи це наступним:

- справа не підвідомча господарським
судам, а тому провадження у справі
підлягає припиненню;

- скасування судом рішення органу
державної влади, який надав право на
оформлення спірних державних актів, не
є підставою для припинення речового
права відповідача 7 на земельні ділянки
згідно з ст. 141 ЗК України;

- позивачем пропущений строк позовної
давності, оскільки про існування
спірних державних актів позивачу стало
відомо 09.11.2010 - з дати винесення
Окружним адміністративним судом міста
Києва постанови у справі № 2а-9770/10/2670.

Ухвалою суду від 14.03.2014
провадження у справі було порушено,
позовна заява прийнята до розгляду,
розгляд справи призначений на 31.03.2014 о 16
год. 30 хв.

Ухвалою суду від 31.03.2014 розгляд
справи був відкладений на 17.04.2014 о 12 год.
00 хв. у зв'язку з залученням до участі у
справі третіх осіб-1, 2, неподанням
сторонами витребуваних судом доказів
та необхідністю витребування нових
доказів по справі.

Ухвалою суду від 17.04.2014 розгляд
справи був відкладений за клопотанням
позивача на 12.05.2014 о 16 год. 30 хв.

Ухвалою суду від 12.05.2014 строк розгляду
спору був продовжений на 15 днів, а
розгляд справи відкладений на 27.05.2014 о 15
год. 00 хв. у зв'язку з необхідністю
витребування судом нових доказів по
справі.

Ухвалою суду від 27.05.2014 був призначений
колегіальний розгляд справи.

Ухвалою суду від 29.05.2014 справу прийнято
до розгляду колегії суддів у складі:
головуючий суддя - Бездоля Д.О., судді -
Бритавська Ю.С., Олейняш Е.М., розгляд
справи призначений на 25.06.2014 о 15 год. 00
хв.

Ухвалою суду від 25.06.2014 розгляд справи
був відкладений на 16.07.2014 о 15 год. 00 хв. у
зв'язку з неподанням учасниками
судового процесу усіх витребуваних
судом доказів та необхідністю
витребування нових доказів по справі.

У судовому засіданні 16.07.2014 суд виніс
відносно відповідача-2 окрему ухвалу.

Ухвалою суду від 16.07.2014 строк розгляду
спору був продовжений на 15 днів, а
розгляд справи відкладений за
клопотанням позивача на 11.08.2014 о 16 год. 30
хв. у зв'язку з неподанням позивачем та
відповідачами 2, 4 витребуваних судом
доказів та необхідністю витребування
судом нових доказів по справі.

У судовому засіданні 11.08.2014 судом
оголошувалась перерва до 12.08.2014 о 16 год.
30 хв.

Ухвалою суду від 12.08.2014 первісний
відповідач-3 був замінений належним
відповідачем-3, розгляд справи
розпочатий заново та призначений на
02.09.2014 о 15 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 02.09.2014 розгляд
справи був відкладений на 25.09.2014 о 15 год.
00 хв. у зв'язку з неподанням учасниками
судового процесу витребуваних судом
доказів, а також неподанням Головним
управлінням Держземагенства України у
Миколаївській області витребуваних
судом відомостей з ДЗК.

У судовому засіданні 25.09.2014
відповідач 7 подав суду заяву про
залучення до участі у справі на стороні
відповідача 7 третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору - ДП
"Екоінформ" Інституту геохімії
навколишнього середовища НАН України
та МНС України.

Розглянувши вказане клопотання,
господарський суд ухвалив відмовити
відповідачу 7 у його задоволенні,
оскільки з наявних матеріалів справи
не вбачається, що рішення суду з цього
спору може вплинути на права або
обов'язки ДП "Екоінформ" Інституту
геохімії навколишнього середовища НАН
України та МНС України щодо однієї з
сторін у справі.

Дослідивши матеріали справи та
вислухавши пояснення представників
учасників судового процесу, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 1 Конвенції про
доступ до інформації, участь
громадськості в процесі прийняття
рішень та доступ до правосуддя з
питань, що стосуються довкілля (дата
набрання чинності для України: 30.10.2001) з
метою сприяння захисту права кожної
людини нинішнього і прийдешніх
поколінь жити в навколишньому
середовищі, сприятливому для її
здоров'я та добробуту, кожна зі Сторін
гарантує права на доступ до інформації,
на участь громадськості в процесі
прийняття рішень і на доступ до
правосуддя з питань, що стосуються
навколишнього середовища, відповідно
до положень цієї Конвенції.

Згідно з п. 2 ст. 9 вказаної
Конвенції кожна зі Сторін у рамках
свого національного законодавства
забезпечує, щоб відповідні
представники зацікавленої
громадськості, а) які проявляють
достатню зацікавленість, або як
альтернатива, б) які вважають, що мало
місце порушення того чи іншого права,
коли це обумовлено
адміністративно-процесуальними
нормами відповідної Сторони, мати
доступ до процедури перегляду
прийнятих рішень в суді та (або) іншому
незалежному та неупередженому органі,
заснованому згідно зі законом, з метою
оскарження законності будь-якого
рішення, дії або бездіяльності з
правового та процесуального погляду за
умови дотримання положень Статті 6, а
також інших відповідних положень цієї
Конвенції там, де це передбачено
національним законодавством і без
шкоди для пункту 3, наведеному нижче.
Наявність достатньої зацікавленості
та факт порушення того чи іншого права
визначаються згідно з положеннями
національного законодавства і залежно
від мети надання зацікавленій
громадськості широкого доступу до
правосуддя в рамках цієї Конвенції. В
цьому контексті для цілей
вищенаведеного підпункту а) достатньо
зацікавленості будь-якої неурядової
організації, що відповідає вимогам,
зазначеним у пункті 5 Статті 2. Для цілей
підпункту б), наведеного вище, така
організація також має право заявляти
про порушення своїх прав.

Відповідно до п. 4 ст. 9 зазначеної
Конвенції крім цього, і без порушення
вищенаведеного пункту 1 процедури,
згадані вище в пунктах 1, 2, 3, мають
забезпечувати адекватні та ефективні
засоби правового захисту, включаючи у
разі потреби засоби правового захисту
у формі судової заборони, і бути
справедливими, неупередженими,
своєчасними і не пов'язаними з
непомірно великими витратами.

Отже, ратифікацією цієї Конвенції
держава Україна узяла на себе
зобов'язання надати неурядовим
організаціям широкий доступ до
правосуддя з питань, що стосуються
навколишнього середовища, відповідно
до положень цієї Конвенції.

Відповідно до п. и) ст. 9 Закону
України "Про охорону навколишнього
природного середовища" кожний
громадянин України має право на
оскарження у судовому порядку рішень,
дій або бездіяльності органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових осіб щодо
порушення екологічних прав громадян у
порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України
"Про охорону навколишнього природного
середовища" порушені права громадян у
галузі охорони навколишнього
природного середовища мають бути
поновлені, а їх захист здійснюється в
судовому порядку відповідно до
законодавства України.

Відповідно до ст. 1 Закону України
"Про благодійну діяльність та
благодійні організації" бенефіціар -
набувач благодійної допомоги (фізична
особа, неприбуткова організація або
територіальна громада), що одержує
допомогу від одного чи кількох
благодійників для досягнення цілей,
визначених цим Законом; благодійна
організація - юридична особа
приватного права, установчі документи
якої визначають благодійну діяльність
в одній чи кількох сферах, визначених
цим Законом, як основну мету її
діяльності.

Згідно з ст. 3 Закону України "Про
благодійну діяльність та благодійні
організації" цілями благодійної
діяльності є надання допомоги для
сприяння законним інтересам
бенефіціарів у сферах благодійної
діяльності, визначених цим Законом, а
також розвиток і підтримка цих сфер у
суспільних інтересах. Сферами
благодійної діяльності, зокрема, є
екологія, охорона довкілля та захист
тварин, запобігання природним і
техногенним катастрофам та ліквідація
їх наслідків.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону
України "Про благодійну діяльність та
благодійні організації" благодійні
організації самостійно визначають
сфери, види, місце (територію), строки і
бенефіціарів благодійної діяльності в
установчих документах, благодійних
програмах або інших рішеннях органів
управління.

Згідно з п.п. 1.1., 2.1., 2.2., 2.3. статуту
позивача останній є самоврядною, з
міжнародним статусом, на добровільних
засадах, благодійною організацією.
Метою створення і діяльності позивача
є здійснення благодійної діяльності,
яка полягає у наданні допомоги
фізичним і юридичним особам у захисті
їхніх екологічних прав, захисті
довкілля в інтересах суспільства,
сприяння розвитку природоохоронної
справи та розвитку еколого - правової
освіти, науки та культури. Основними
напрямами благодійної діяльності
позивача, в т.ч., є: подання допомоги
особам в реалізації їхніх прав і
законних інтересів; сприяння охороні і
збереженню природної і культурної
спадщини; сприяння розвитку природно -
заповідного фонду та природоохоронної
справи. Формами здійснення благодійної
діяльності позивача, зокрема, є:
надання правової допомоги (юридичних
консультацій та ін.); представлення
своїх інтересів та інтересів інших
осіб у судах України у справах,
пов'язаних із порушенням екологічних
чи інших прав людини і громадянина або
із порушенням екологічного
законодавства.

Земельні ділянки, право
постійного користування яких
посвідчено спірними державними актами,
до прийняття Кабінетом Міністрів
України постанови від 20.06.2006 № 841 "Про
надання земельних ділянок у постійне
користування", відносились до земель
державної власності природно -
заповідного та іншого
природоохоронного призначення, що
підтверджується змістом вказаної
постанови, матеріалами проектів
землеустрою щодо відведення цих
земельних ділянок відповідачу 7 у
постійне користування, рішеннями судів
в адміністративній справі № 2а-9770/10/2670,
поясненнями учасників судового
процесу та іншими доказами.

За цих обставин, господарський
суд вважає, що позивач у даній справі є
належним та таким, що має право
звернутись до господарського суду у
спірних відносинах з позовом до
відповідачів з метою захисту та
представлення інтересів громадян в
сфері здійснення останніми
екологічних прав задля збереження
безпечного для їх життя та здоров'я
навколишнього природного середовища.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 20.06.2006 № 841 "Про надання
земельних ділянок у постійне
користування" вирішено погодитися з
пропозицією Міністерства палива та
енергетики щодо надання у постійне
користування відповідачу 7 із земель
запасу із зміною цільового призначення
земельних ділянок за переліком згідно
з додатком загальною площею 27,7218
гектара після прийняття Миколаївською
обласною радою рішення про виключення
зазначених ділянок в установленому
порядку із складу третьої особи 3 для
розміщення хвостової частини
Олександрівського водосховища згідно
з проектом, затвердженим
розпорядженням Кабінету Міністрів
України від 17.06.2002 № 342.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
09.11.2010 у справі № 2а-9770/10/2670 за позовом
позивача у даній справі визнано
протиправною та скасовано постанову
Кабінету Міністрів України від 20.06.2006 №
841 "Про надання земельних ділянок у
постійне користування", оскільки суд
встановив, що вказана постанова
Кабінету Міністрів України суперечить:

- ст. 123 Земельного кодексу
України, оскільки суду не подано
доказів отримання землекористувачем
усіх необхідних погоджень на
відведення йому земельних ділянок
загальною площею 27,7218 гектара (проект
землеустрою не погоджено
Держуправлінням екоресурсів у
Миколаївській області);

- ст.ст. 51-53 Закону України "Про
природно - заповідний фонд України",
оскільки суду не подано доказів на
підтвердження обставини дотримання
процедури зміни цільового призначення
земельних ділянок загальною площею
27,7218 гектара (виключення її зі складу
третьої особи 3);

- ст. 151 Земельного кодексу
України, оскільки суду не подано
доказів на підтвердження обставини
погодження Верховною Радою України
розміщення на земельних ділянках
загальною площею 27,7218 хвостової
частини Олександрійського
водосховища.

Постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15.02.2011 у справі № 2а-9770/10/2670
вищевказану постанову місцевого
окружного адміністративного суду
скасовано, в позові відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 29.11.2011 № К/9991/14764/11 у
справі № 2а-9770/10/2670 вищезгадану
постанову апеляційного
адміністративного суду скасовано, а
постанову місцевого окружного
адміністративного суду від 09.11.2010
залишено в силі.

Постановою Верховного суду
України від 29.05.2012 у справі № 2а-9770/10/2670
у задоволенні заяв Кабінету Міністрів
України, відповідача 7 у даній справі
про перегляд ухвали суду касаційної
інстанції від 29.11.2011 з підстави,
встановленої п. 1 ч. 1 ст. 237 КАС України,
відмовлено.

Рішенням Миколаївської обласної
ради від 06.07.2006 № 10 "Про виключення
земельних ділянок" виключено зі складу
третьої особи 3 земельні ділянки
загальною площею 27,7218 га для розміщення
хвостової частини Олександрівського
водосховища згідно з додатком до
постанови Кабінету Міністрів України
від 20.06.2006 № 841 «Перелік земельних
ділянок, що надаються у постійне
користування державному підприємству
«Національна атомна енергогенеруюча
компанія «Енергоатом» зі зміною
цільового призначення».

Постановою Центрального
районного суду міста Миколаєва від
22.01.2007 у справі № 2-а-5-615/07/1423, залишеною
без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 06.11.2012, за позовом третіх осіб 1-2 у
даній справі визнано незаконним та
скасовано рішення Миколаївської
обласної ради від 06.07.2006 № 10 "Про
виключення земельних ділянок".

19-20.07.2006 року відповідачу 7, на
підставі постанови Кабінету Міністрів
України від 20.06.2006 № 841 "Про надання
земельних ділянок у постійне
користування", були видані:

- спірний державний акт серії ЯЯ №
198650, за підписом відповідача 1,
зареєстрований відповідачем 2 19.07.2006 у
Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 56, на
право постійного користування
земельною ділянкою площею 11,5863 га,
розташованою в межах території
Арбузинського району Миколаївської
області;

- спірний державний акт серії ЯЯ №
198651, за підписом відповідача 3,
зареєстрований відповідачем 4 19.07.2006 у
Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 01, на
право постійного користування
земельною ділянкою площею 11,7992 га,
розташованою в межах території
Богданівської сільської ради
Доманівського району Миколаївської
області;

- спірний державний акт серії ЯЯ №
198652, за підписом відповідача 5,
зареєстрований відповідачем 6 20.07.2006 у
Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 03, на
право постійного користування
земельною ділянкою площею 4,3363 га,
розташованою в межах території м.
Южноукраїнськ Миколаївської області.

Оцінюючи подані учасниками
судового процесу докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень,
господарський суд вважає, що позов
позивача підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного
кодексу України, в редакції станом на
20.06.2006, громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування та державних органів
приватизації щодо земельних ділянок,
на яких розташовані об'єкти, які
підлягають приватизації, в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 123 Земельного
кодексу України, в редакції станом на
20.06.2006, надання земельних ділянок
юридичним особам у постійне
користування здійснюється на підставі
рішень органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування за
проектами відведення цих ділянок.

Господарським судом встановлено,
що у спірних відносинах право
постійного користування земельними
ділянками загальною площею 27,7218 га
набуто відповідачем 7 на підставі
постанови Кабінету Міністрів України
від 20.06.2006 № 841 "Про надання земельних
ділянок у постійне користування", яка
скасована постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
09.11.2010 у справі № 2а-9770/10/2670.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 Земельного
кодексу України, в редакції станом на
19-20.07.2006, право власності та право
постійного користування на земельну
ділянку виникає після одержання її
власником або користувачем документа,
що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно з ч. 1 ст. 126 Земельного
кодексу України, в редакції станом на
19-20.07.2006, право власності на земельну
ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державними актами.

Господарським судом встановлено,
що у спірних відносинах право
постійного користування відповідача 7
земельними ділянками загальною площею
27,7218 посвідчено спірними державними
актами, які видані на підставі
скасованої судом постанови Кабінету
Міністрів України від 20.06.2006 № 841 "Про
надання земельних ділянок у постійне
користування".

Пленум Вищого господарського
суду України у п. 2.3. постанови від 17.05.2011
№ 6 "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин" з цього приводу
роз'яснив, що державні акти про право
власності або право постійного
користування на земельну ділянку є
документами, що посвідчують відповідне
право і видаються на підставі рішень
Кабінету Міністрів України, обласних,
районних, Київської і Севастопольської
міських, селищних, сільських рад, Ради
Міністрів Автономної Республіки Крим,
обласної, районної, Київської і
Севастопольської міських державних
адміністрацій. У спорах, пов'язаних з
правом власності або постійного
користування земельними ділянками,
недійсними можуть визнаватися як
зазначені рішення, на підставі яких
видано відповідні державні акти, так і
самі акти про право власності чи
постійного користування.

З огляду на викладене, керуючись
вищевказаними нормами права,
господарський суд вважає, що спірні
державні акти підлягають визнанню
недійсними на тих же підставах, що і
рішення, на підставі яких ці акти були
видані.

Господарським судом встановлено,
що постанова Кабінету Міністрів
України від 20.06.2006 № 841 "Про надання
земельних ділянок у постійне
користування" суперечить:

- ст. 123 Земельного кодексу
України, оскільки суду не подано
доказів отримання землекористувачем
усіх необхідних погоджень на
відведення йому земельних ділянок
загальною площею 27,7218 гектара (проект
землеустрою не погоджено
Держуправлінням екоресурсів у
Миколаївській області);

- ст.ст. 51-53 Закону України "Про
природно - заповідний фонд України",
оскільки суду не подано доказів на
підтвердження обставини дотримання
процедури зміни цільового призначення
земельних ділянок загальною площею
27,7218 гектара (виключення її зі складу
третьої особи 3);

- ст. 151 Земельного кодексу
України, оскільки суду не подано
доказів на підтвердження обставини
погодження Верховною Радою України
розміщення на земельних ділянках
загальною площею 27,7218 хвостової
частини Олександрійського
водосховища.

За цих обставин, господарський
суд вважає, що спірні державні акти на
цих же підставах суперечать ст.ст. 123, 151
Земельного кодексу України та ст.ст. 51-53
Закону України "Про природно -
заповідний фонд України", а тому
підлягають визнанню недійсними за
даним позовом позивача.

Господарський суд вважає, що
позовні вимоги позивача про скасування
записів реєстрації спірних державних
актів та зобов'язання відповідача 7
повернути оригінали спірних державних
актів до відповідних архівів є
похідними від вимог позивача про
визнання недійсними цих державних
актів, проте дані вимоги не підлягають
задоволенню господарським судом за
даним позовом позивача з наступних
підстав.

Господарським судом встановлено,
що позовні вимоги позивача про
скасування записів реєстрації спірних
державних актів та зобов'язання
відповідача 7 повернути оригінали
спірних державних актів до відповідних
архівів заявлені позивачем на підставі
норм Інструкції про порядок складання,
видачі, реєстрації і зберігання
державних актів на право власності на
земельну ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою та
договорів оренди землі, затвердженої
наказом Державного комітету України по
земельних ресурсах від 04.05.1999 № 43,
Тимчасового порядку ведення
державного реєстру земель,
затвердженого наказом Державного
комітету України по земельних ресурсах
від 02.07.2003 № 174, та Порядку ведення
Поземельної книги і Порядку ведення
Книги записів про державну реєстрацію
державних актів на право власності на
земельну ділянку та на право
постійного користування земельною
ділянкою, договорів оренди землі,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 09.09.2009 № 1021.

В той же час, Інструкція про
порядок складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затверджена наказом Державного
комітету України по земельних ресурсах
від 04.05.1999 № 43, втратила чинність 23.08.2013
на підставі наказу Міністерства
аграрної політики та продовольства від
03.07.2013 № 404; Тимчасовий порядок ведення
державного реєстру земель,
затверджений наказом Державного
комітету України по земельних ресурсах
від 02.07.2003 № 174, втратив чинність 20.08.2012
на підставі наказу Міністерства
аграрної політики та продовольства від
07.07.2012 № 408; Порядок ведення Поземельної
книги і Порядок ведення Книги записів
про державну реєстрацію державних
актів на право власності на земельну
ділянку та на право постійного
користування земельною ділянкою,
договорів оренди землі, затверджені
постановою Кабінету Міністрів України
від 09.09.2009 № 1021, втратили чинність 01.01.2013
на підставі постанови Кабінету
Міністрів України від 17.10.2012 № 1051.

За цих обставин, господарський
суд вважає, що позов позивача в частині
позовних вимог про скасування записів
реєстрації спірних державних актів та
зобов'язання відповідача 7 повернути
оригінали спірних державних актів до
відповідних архівів є необгрунтованим
та недоведеним, а тому в цій частині
позову позивачу належить відмовити.

Господарський суд не приймає до
уваги заперечення відповідача 7 проти
задоволення позову, що справа не
підвідомча господарським судам, а тому
провадження у справі підлягає
припиненню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 12 ГПК України
господарським судам підвідомчі справи
у спорах, що виникають із земельних
відносин, в яких беруть участь суб'єкти
господарської діяльності, за винятком
тих, що віднесено до компетенції
адміністративних судів.

З цього приводу, пленум Вищого
господарського суду України у п. 3.1.
постанови від 24.10.2011 № 10 "Про деякі
питання підвідомчості і підсудності
справ господарським судам" роз'яснив,
що господарський спір підвідомчий
господарському суду, зокрема, за таких
умов:

- участь у спорі суб'єкта
господарювання;

- наявність між сторонами,
по-перше, господарських відносин,
врегульованих Цивільним кодексом
України, Господарським кодексом
України, іншими актами господарського
і цивільного законодавства, і, по-друге,
спору про право, що виникає з
відповідних відносин;

- наявність у законі норми, що
прямо передбачала б вирішення спору
господарським судом;

- відсутність у законі норми, що
прямо передбачала б вирішення такого
спору судом іншої юрисдикції.

Також, у п. 1.2. постанови від 17.05.2011
№ 6 "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин" пленум Вищого
господарського суду України роз'яснив,
що виходячи з положень статей 13, 14
Конституції України, статей 177, 181, 324,
глави 30 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України), статті 148
Господарського кодексу України (далі -
ГК України), земля та земельні ділянки є
об'єктами цивільних прав, а держава та
територіальні громади через свої
органи беруть участь у земельних
відносинах з метою реалізації
цивільних та інших прав у
приватноправових відносинах, тобто
прав власників земельних ділянок. З
положень статей 13, 14, 140, 142, 143
Конституції України, статей 11, 16, 167, 169,
374 ЦК України, статей 2, 8, 48, 133, 148, 152, 197 ГК
України, статей 80, 84, 123, 124, 127, 128
Земельного кодексу України (далі - ЗК
України) випливає, що органи виконавчої
влади або органи місцевого
самоврядування у правовідносинах щодо
розпорядження земельними ділянками
державної та комунальної власності
(наданні земельних ділянок громадянам
та юридичним особам у власність або в
користування, відчуженні земельних
ділянок державної або комунальної
власності, укладенні, зміні, розірванні
договорів купівлі-продажу, ренти,
оренди земельної ділянки та інших
договорів щодо земельних ділянок,
встановленні сервітуту, суперфіцію,
емфітевзису, в тому числі прийнятті
державними органами та органами
місцевого самоврядування відповідних
рішень) діють як органи, через які
держава або територіальна громада
реалізують повноваження власника
земельних ділянок. Реалізуючи
відповідні повноваження, державні
органи або органи місцевого
самоврядування вступають з юридичними
та фізичними особами у цивільні та
господарські правовідносини. Отже, у
таких відносинах держава або
територіальні громади є рівними
учасниками земельних відносин з іншими
юридичними та фізичними особами, у тому
числі з суб'єктами підприємницької
діяльності. Таким чином, справи у
спорах за участю державних органів та
органів місцевого самоврядування, що
виникають з правовідносин, у яких
державні органи та органи місцевого
самоврядування реалізують
повноваження власника землі, а також в
інших спорах, які виникають із
земельних відносин приватноправового
характеру, за відповідності складу
сторін спору статті 1 ГПК підвідомчі
господарським судам. Згідно з частиною
другою статті 13 Конституції України
кожний громадянин має право
користуватися природними об'єктами
права власності народу відповідно до
закону. Громадяни та юридичні особи у
визначеному законом порядку набувають
прав власності та користування
земельними ділянками відповідно до їх
цільового призначення для ведення
господарської діяльності або
задоволення особистих потреб.
Відносини, пов'язані з набуттям та
реалізацією громадянами, юридичними
особами прав на земельні ділянки та з
цивільним оборотом земельних ділянок
грунтуються на засадах рівності сторін
і є цивільно-правовими. За змістом
статей 13, 14 Конституції України, статті
11 ЦК України, статей 123, 124, 127, 128 ЗК
України рішенням органу місцевого
самоврядування або державної
адміністрації про надання земельної
ділянки господарюючому суб'єкту у
власність або в користування
здійснюється волевиявлення власника
землі і реалізуються відповідні права
у цивільних правовідносинах з
урахуванням вимог ЗК України,
спрямованих на раціональне
використання землі як об'єкта
нерухомості (власності). Індивідуальні
акти органів держави або місцевого
самоврядування, якими реалізовуються
волевиявлення держави або
територіальної громади як учасника
цивільно-правових відносин і з яких
виникають, змінюються, припиняються
цивільні права і обов'язки, не належать
до правових актів управління, а спори
щодо їх оскарження мають
приватноправовий характер, тобто
справи у них підвідомчі господарським
судам.

Отже, господарський суд вважає, що
спірні відносини між сторонами носять
приватноправовий характер, в яких
відповідачі 1-6 діють як органи, через
які держава або територіальна громада
реалізують повноваження власника
земельних ділянок. Дані відносини
повністю грунтуються на засадах
рівності сторін (між позивачем та
відповідачами відсутні відносини
"влади" - "підпорядкування"), стосуються
об'єкту цивільних прав - земельних
ділянок та врегульовані нормами
земельного законодавства України.

За цих обставин, господарський
суд, враховуючи відповідність складу
сторін спору ст. 1 ГПК України, дійшов
висновку, що даний спір підвідомчий
господарському суду, а отже підстав для
припинення провадження у справі немає.

Господарський суд не приймає до уваги
заперечення відповідача 7 проти
задоволення позову позивача, що
скасування судом рішення органу
державної влади, який надав право на
оформлення спірних державних актів, не
є підставою для припинення речового
права відповідача 7 на земельні ділянки
згідно з ст. 141 ЗК України, з наступних
підстав:

- ст. 141 ЗК України визначені підстави
припинення права постійного
користування земельною ділянкою
набутою у спосіб, порядок та у межах
чинного на час набуття законодавства
України;

- господарським судом встановлено, що
спірні державні акти лише посвідчують
право постійного користування
відповідача 7 на земельні ділянки,
тобто не є підставою для його
виникнення.

Господарський суд не приймає до уваги
заперечення відповідача 7 проти
задоволення позову позивача, що
позивачем пропущений строк позовної
давності, оскільки про існування
спірних державних актів позивачу стало
відомо 09.11.2010 - з дати винесення
Окружним адміністративним судом міста
Києва постанови у справі № 2а-9770/10/2670, з
наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки. Перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Пленум Вищого господарського суду
України у п. 2.3. постанови від 17.05.2011 № 6
"Про деякі питання практики розгляду
справ у спорах, що виникають із
земельних відносин" роз'яснив, що
господарським судам слід враховувати,
що право, посвідчене державними актами,
є похідним від відповідного рішення
органу державної влади чи органу
місцевого самоврядування про передачу
земельної ділянки у власність чи в
користування, а тому з огляду на
приписи частини першої статті 16 ЦК
України та статті 152 ЗК України захист
прав осіб на земельні ділянки не може
здійснюватися лише шляхом визнання
відповідного державного акта
недійсним, якщо рішення, на підставі
якого видано цей державний акт, не
визнано недійсним у встановленому
порядку.

За цих підстав, господарський суд,
вважає, що у спірних відносинах позивач
міг довідатись про порушення прав осіб,
в інтересах яких він звернувся до суду
з даним позовом, спірними державними
актами з моменту скасування судом
постанови Кабінету Міністрів України
від 20.06.2006 № 841 "Про надання земельних
ділянок у постійне користування", на
підставі якої і були видані ці державні
акти, тобто перебіг позовної давності
за вимогами позивача у даній справі
почав перебіг з 29.11.2011 (дата винесення
ухвали Вищим адміністративним судом
України у справі № 2а-9770/10/2670), а отже
позовна давність позивачем у даній
справі не пропущена.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 4-3, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82,
82-1, 83, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсним державний акт на
право постійного користування
земельною ділянкою серія ЯЯ № 198650,
зареєстрований 19.07.2006 в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 56.

3. Визнати недійсним державний акт на
право постійного користування
земельною ділянкою серія ЯЯ № 198651,
зареєстрований 19.07.2006 в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 01.

4. Визнати недійсним державний акт на
право постійного користування
земельною ділянкою серія ЯЯ № 198652,
зареєстрований 20.07.2006 в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 03.

5. В іншій частині позову відмовити.

6. Стягнути Арбузинської районної
державної адміністрації Миколаївської
області до Державного бюджету України
1218 грн. 00 коп. судового збору.

7. Стягнути з Доманівської районної
державної адміністрації Миколаївської
області до Державного бюджету України
1218 грн. 00 коп. судового збору.

8. Стягнути з Южноукраїнської міської
ради Миколаївської області до
Державного бюджету України 1218 грн. 00
коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення місцевим господарським
судом. У разі якщо в судовому засіданні
було оголошено лише вступну та
резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 02.10.2014.

Головуючий суддя

Д.О.Бездоля

Судді

Ю.С.Бритавська

Е.М.Олейняш