РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 року
Справа № 5/13/239-Б

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя
Мельник О.В. , суддя Саврій В.А.

при секретарі Мухамеджанов Д.Ю.

за участю представників сторін:

від апелянта - не з'явився

від кредиторів - не з'явились

від боржника - не з'явився

арбітражний керуючий - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
засновник (учасник) власник 95%
статутного фонду

Товариства з обмеженою
відповідальністю НВЦ "Агронаука" -
ОСОБА_1 на ухвалу господарського
суду Хмельницької області від 29.07.14 р. у
справі № 5/13/239-Б

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю торговий дім "XIV"

в особі товариства з обмеженою
відповідальністю Комерційний банк
"Експобанк" м. Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю
науково-впроваджувальний центр
"Агронаука" м. Старокостянтинів

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Хмельницької області від 25 лютого 2013
року ( суддя Грамчук І.В.; том 11, а.с. 132) у
задоволенні заяви засновника власника
95% статутного фонду ТОВ НВЦ "Агронаука"
ОСОБА_1 (надалі - Заявник) про залучення
стороною у справі у справі № 5/13/239-Б за
заявою Товариства з обмеженою
відповідальністю торговий дім «XIV» в
особі товариства з обмеженою
відповідальністю Комерційний банк
«Експобанк» про визнання банкрутом
товариства з обмеженою
відповідальністю
науково-впроваджувальний центр
"Агронаука" (надалі - Боржник) м.
Старокостянтинів, відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою,
Заявник звернувся до Рівненського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
ухвалу господарського суду
Хмельницької області від 25 лютого 2013
року скасувати та прийняти нове
рішення, яким задовольнити клопотання
Заявника про залучення стороною у
справі.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 18 квітня 2013
року (том 11, а.с. 229-232)
припинено апеляційне провадження за
апеляційною скаргою Заявника на ухвалу
господарського суду Хмельницької
області від 25 лютого 2013 року.

10 липня 2013 року, постановою Вищого
господарського суду України (том 11, а.с.
251-253), ухвалу Рівненського апеляційного
господарського суду від 18 квітня 2013
року було скасовано та передано справу
до Рівненського апеляційного
господарського суду для здійснення
апеляційного провадження.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 21 серпня 2013
року (том 12, а.с. 24-27) апеляційне
провадження за апеляційною скаргою
Заявника припинено на підставі пункту 1
частини 1 статті 80 Господарського
процесуального кодексу України.

Постановою Вищого господарського
суду України від 27 листопада 2013 року
(том 12, а.с. 52-54) касаційну скаргу
Заявника задоволено частково. Ухвалу
Рівненського апеляційного
господарського суду від 21 серпня 2013
року у справі № 5/13/239-Б скасовано, а
справу передано до Рівненського
апеляційного господарського суду.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 28 січня 2014 року
(том 12, а.с. 84-85) ухвалу
господарського суду Хмельницької
області від 25 лютого 2013 року залишено
без змін.

9 квітня 2014 року Постановою
Вищого господарського суду України
(том 12, а.с. 136-138) касаційну скаргу
Заявника задоволено частково.
Постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 28 січня 2014 року
у справі № 5/13/239-Б та ухвалу
господарського суду Хмельницької
області від 25 лютого 2013 року скасовано,
а справу передано на розгляд до
господарського суду Хмельницької
області.

Даною Постаново Вищого господарського
суду України від 9 квітня 2014 року було
підтверджено наступні обставини:

«Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду встановлено, що
ОСОБА_1 як власник 95% статутного фонду
банкрута Товариства з обмеженою
відповідальністю
науково-впроваджувальний центр
"Агронаука" відноситься до учасників
провадження у справі про
банкрутство,тому висновки суду першої
інстанції помилкові. Однак суд
зазначив, що закон не містить прямої
вказівки для зобов'язання суду
виносити процесуальний документ з
питань залучення вказаних осіб.

Відповідно ст. 1 закону сторони у справі
про банкрутство - кредитори
(представник комітету кредиторів),
боржник (банкрут);

Учасники провадження у справі про
банкрутство - сторони, арбітражний
керуючий (розпорядник майна, керуючий
санацією, ліквідатор), власник майна
(орган, уповноважений управляти майном)
боржника, а також у випадках,
передбачених цим Законом, інші особи,
які беруть участь у провадженні у
справі про банкрутство, Фонд
державного майна України, державний
орган з питань банкрутства,
представник органу місцевого
самоврядування, представник
працівників боржника, уповноважена
особа акціонерів або учасників
товариств з обмеженою чи додатковою
відповідальністю.

Отже колегія погоджується з висновок
суду апеляційної інстанції про те, що
введення процедури ліквідації означає
перехід права управління і
розпорядження майном від органів
управління боржника до арбітражного
керуючого, який в даній процедурі
перебирає на себе повноваження тільки
у частині управління і розпорядження
майном банкрута. При цьому
правосуб'єктність боржника не
обмежується, тобто учасники
(засновники) товариства не
позбавляються своїх часток у
статутному фонді товариства, а лише
втрачають управлінські функції.

Таким чином власник 95% статутного фонду
банкрута являється учасником
провадження у справі про банкрутство».

2 червня 2014 року в доповнення до інших
скарг, Заявником було подано скаргу (в
порядку частини 4 статті 24 і частини 4
статті 25 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
старої редакції і частини 11 статті 41
нової редакції закону; том 13, а.с.
4-6) щодо визнання дій ліквідатора
Шишкіна С.В. в частині підготовки,
організації і проведення аукціону від
20 грудня 2010 року з продажу
зернопереробного комплексу, що
належить Товариству з обмеженою
відповідальністю НВЦ «Агронаука» та по
оформленню його результатів -
незаконними.

Ухвалою господарського суду
Хмельницької області від 29 липня 2014
року (том 13, а.с. 171-179) з підстав,
висвітлених у даній ухвалі, було
відмовлено у задоволенні Скарги (в
порядку частини 4 статті 24 і частини 4
статті 25 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
старої редакції і частини 11 статті 41
нової редакції закону; том 13, а.с. 4-6) від
31 травня 2014 року за підписом Заявника
(вх. № 05-06/551/14 від 2 червня 2014 року)з
вимогою визнання незаконними дій
ліквідатора Шишкіна С.В. в частині
підготовки, організації і проведення
аукціону від 20 грудня 2010 року з продажу
зернопереробного комплексу, що
належить Товариству з обмеженою
відповідальністю НВЦ «Агронаука» та
оформленню його результатів.

Не погоджуючись із винесеною
ухвалою, Заявник звернувся до
Рівненського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою (том 13, а.с. 194-200), в котрій, з
підстав, висвітлених у даній ухвалі,
просить скасувати ухвалу
господарського суду Хмельницької
області від 29 липня 2014 року та прийняти
нове рішення, котрим задовольнити
скаргу Заявника.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
ухвала суду суперечить вимогам чинного
законодавства, а висновки суду не
відповідають обставинам справи. Крім
того, Заявник як на підставу скасування
ухвали суду першої інстанції,
посилається на те, що в ході
ліквідаційної процедури у справі №
5/13/239-Б про банкрутство ТОВ НВЦ
"Агронаука" проводилися публічні торги
(аукціони) з реалізації заставленого
нерухомого майна
підприємства-банкрута, а саме -
зернопереробного комплексу, що
знаходиться за адресою м.
Старокостянтинів, вул. Кривоноса, 3. На
думку Заявника, внаслідок імітації
проведення вказаних торгів було
занижено вартість заставленого
нерухомого майна, а на аукціоні від 20
грудня 2010 року - незаконно продано
заставлене нерухоме майно за ціною, що
менша в 2,6 рази від експертної
(ринкової). В даному випадку, як видно із
змісту Протоколу № 1 проведення
аукціону на товарній біржі "Подільська"
від 20 грудня 2010 року, заявку на участь в
аукціоні подало двоє покупців: фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 та ТОВ
"Україна 2001". А тому, як вказує апелянт
враховуючи положення частини третьої
статті 30 вказаного вище Закону, повинен
проводитись виключно конкурс, або
аукціон. Крім того, апелянт наголошує
на тому, що оголошення про публічні
торги від 20 грудня 2010 року з приводу
реалізації заставленого нерухомого
майна Боржника було опубліковано у
випуску газети "Подільські вісті" від 3
грудня 2010 року. Тобто, фактично було
опубліковано за 17 днів до дня
проведення аукціону, що суперечить ст.
15 Закону України "Про приватизацію
невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)" та призвело до зменшення
кількості потенційних покупців майна.
Також, апелянт вказує на те, що у
відповідності до частини десятої
статті 30 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції Закону, що діяла на час
проведення конкурсу (аукціону)) продаж
майна банкрута оформляється
договорами купівлі-продажу, які
укладаються між ліквідатором і
покупцем відповідно до Законів
України. В даному випадку, на думку
апелянта, у передбачений законом строк
ліквідатор Шишкін С.В. не уклав договір
купівлі-продажу майна на аукціоні, а
лише склав акт приймання-передачі
майна, що є юридично безпідставним.
Виходячи з наведеного, у разі
відсутності договору купівлі-продажу,
будь-яке внесення коштів у банківську
установу в даній ліквідаційній
процедурі в якості оплати за придбання
об'єкта на аукціоні є безпідставним та
незаконним. Відтак, на думку апелянта,
бездіяльність ліквідатора Шишкіна С.В.
стосовно не укладення такого договору
є грубим порушенням статті 30 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" і статті 23
Закону України "Про приватизацію
невеликих державних підприємств (малу
приватизацію).

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 22 серпня 2014
року в справі №5/13/239-Б (том 13, а.с. 187)
зазначену апеляційну скаргу прийнято
до провадження у складі колегії суддів:
головуючого судді Бригинець Л.М.,
суддів Саврій В.А., Огороднік К.М.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 1 вересня 2014
року у справі № 5/13/239-Б (том 13,
а.с. 228) задоволено заяву головуючої
судді Бригинець Л.М. та судді
Огородніка К.М. про самовідвід,
заявлений у справі № 5/13/239-Б.

Розпорядженням керівника апарату суду
№01-07/130 від 2 вересня 2014 року (том 13, а.с.
236) призначено повторний авторозподіл
справи № 5/13/239-Б, відповідно до якого
визначено колегію суддів у складі:
головуючий суддя Філіпова Т.Л.., суддя
Огороднік К.М., суддя Саврій В.А.

Розпорядженням в.о. голови
Рівненського апеляційного
господарського суду від 4 вересня 2014
року (том 13, а.с. 237) у справі №5/13/239-Б у
зв'язку із задоволенням заяви про
самовідвід судді Огородніка К.М.
змінено склад колегії, окрім заміни
головуючого судді, змінено склад суду,
визначено колегію суддів у складі:
головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя
Мельник О.В.., суддя Саврій В.А.

22 серпня 2014 року ухвалою
Рівненського апеляційного
господарського суду у справі №5/13/239-Б
(том 13, а.с. 238) зазначену апеляційну
скаргу прийнято до провадження у
складі колегії суддів: головуючого
судді Філіпової Т.Л.., суддя Саврій В.А.,
суддя Мельник О.В..

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 17 вересня 2014
року у справі № 5/13/239-Б (том 13,
а.с. 254) задоволено заяву головуючої
судді Філіпової Т.Л. та про самовідвід,
заявлений у справі № 5/13/239-Б.

Розпорядженням керівника апарату суду
№ 01-07/152 від 18 вересня 2014 року (том 14, а.с.
2) призначено повторний авторозподіл
справи № 5/13/239-Б, відповідно до якого
визначено колегію суддів у складі:
головуючий суддя Василишин А.Р., суддя
Мельник О.В., суддя Саврій В.А..

Ухвалою Рівненського
апеляційного господарського суду від 23
вересня 2014 рокуу справі №5/13/239-Б (том 14,
а.с. 3) зазначену апеляційну скаргу
прийнято до провадження у складі
колегії суддів: головуючий суддя
Василишин А.Р., суддя Саврій В.А., суддя
Мельник О.В. та призначено до розгляду
на 8 жовтня 2014 року на 15 годину 50 хвилин.

На виконання вимог ухвали Арбітражний
керуючий Шишкін С.В. подав відзив на
апеляційну скаргу (том 13, а.с. 219-226) в
якому, з підстав вказаних у даному
відзиві, просить відмовити в
задоволенні апеляційної скарги
Заявника.

На виконання вимог ухвал суду Заявник
подав письмові пояснення (том 14, а.с. 4).

Представники Заявника, Боржника та
Кредиторів в судове засідання від 8
жовтня 2014 року не з'явилися. Про дату,
час та місце розгляду справи Сторони
належним чином повідомлені, про що
свідчать повідомлення про вручення
поштового відправлення (том 14, а.с. 9-13).
Причини неявки своїх представників не
повідомили. Жодних клопотань від
Сторін щодо відкладення розгляду
справи до господарського суду
апеляційної інстанції не надходило. В
той же час, в ухвалі про прийняття
апеляційної скарги до провадження
відсутні вимоги щодо обов'язкової явки
представників сторін.

Водночас, в матеріалах справи наявний
конверт із відміткою пошти «Повернення
за закінченням терміну зберігання»,
«Ліквідоване». Пункт 4 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України від 2 червня 2006 року N 01-8/1228 "Про
деякі питання практики застосування
норм Господарського процесуального
кодексу України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році" містить інформацію про
те, що примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками "адресат вибув",
"адресат відсутній" і т.п., з урахуванням
конкретних обставин справи можуть
вважатися належними доказами
виконання господарським судом
обов'язку щодо повідомлення учасників
судового процесу про вчинення цим
судом певних процесуальних дій.

Відповідно до абзацу 1 пункту 3.9.2
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами. Оскільки явка
в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених статтею 69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

З врахуванням вищенаведеного та
враховуючи приписи статтей 101, частини 1
статті 102 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
представників Сторін, за наявними у
справі матеріалами.

Розглянувши матеріали та
обставини справи, апеляційну скаргу,
відзив на апеляційну скаргу, письмові
пояснення, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування місцевим господарським
судом при винесенні рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що ухвалу
господарського суду Хмельницької
області від 29 липня 2014 року по даній
справі слід залишити без змін, а
апеляційну скаргу Заявника - без
задоволення. При цьому, суд виходив з
наступного.

Ухвалою господарського суду
Хмельницької області від 6 вересня 2004
року порушено провадження у справі про
визнання Боржника банкрутом та введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів із забороною власнику майна
боржника або уповноваженому ним органу
вчиняти дії щодо майнових активів,
реорганізації чи ліквідації юридичної
особи - боржника.

Ухвалою господарського суду від 1
жовтня 2004 року призначено
розпорядником майна Боржника -
арбітражного керуючого Шишкіна С.В.,
якого зобов'язано скласти реєстр вимог
кредиторів та подати для затвердження
господарському суду.

В послідуючому постановою
господарського суду Хмельницької
області від 1 серпня 2006 року у справі №
5/13/239-Б про визнання банкрутом Боржника
за заявою товариства з обмеженою
відповідальністю торговий дім "XIV" в
особі товариства з обмеженою
відповідальністю Комерційний банк
"Експобанк" м. Київ припинено процедуру
розпорядження майном Боржника, визнано
Боржника банкрутом, відкрито його
ліквідаційну процедуру та призначено
ліквідатором банкрута - арбітражного
керуючого Шишкіна С.В. В ході судового
розгляду справи строк проведення
ліквідаційної процедури Боржника
неодноразово продовжувався.

Через завершення встановленого судом
строку проведення ліквідаційної
процедури та відсутності доказів на
підтвердження її проведення, справу
призначено до розгляду, з
повідомленням сторін про дату
проведення судового засідання та
додатковим зобов'язанням ліквідатора
до дати судового засідання подати до
суду докази вчинення дій в межах
передбачених статтею 25 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
повноважень протягом встановленого
судом строку ліквідаційної процедури у
справі.

Оскільки на дату визначену
господарським судом Хмельницької
області для розгляду справи, через
завершення встановленого судом строку
проведення ліквідаційної процедури та
відсутності доказів на підтвердження
її проведення, справу № 5/13/239-Б за
заявою Товариства з обмеженою
відповідальністю торговий дім "XIV" в
особі товариства з обмеженою
відповідальністю Комерційний банк
"Експобанк" (м. Київ) визнання банкрутом
товариства з обмеженою
відповідальністю
науково-впроваджувальний центр
"Агронаука" (м. Старокостянтинів) та
касаційну скаргу на ухвалу
Рівненського апеляційного
господарського суду від 18 квітня 2013
року по даній справі надіслано до
Вищого господарського суду України,
провадження у ній зупинялось
відповідно до частини 1 статті 79
Господарського процесуального кодексу
України.

Зважаючи на повернення матеріалів
справи до господарського суду
Хмельницької області, провадження у
ній поновлено у відповідності до
частини 4 статті 79 Господарського
процесуального кодексу України.

Водночас, в ході розгляду справи про
банкрутство, від ОСОБА_1 надійшло
клопотання (том 11, а.с. 101) про залучення
останньої стороною у справі про
банкрутство Товариства з обмеженою
відповідальністю
науково-впроваджувальний центр
"Агронаука".

Ухвалою суду від 25 лютого 2013 року
відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні
клопотання про залучення стороною у
справі №5/13/239-Б.

В подальшому, 2 червня 2014 року, в
доповнення до інших скарг, Заявником
було подано скаргу (в порядку частини 4
статті 24 і частини 4 статті 25 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» старої
редакції і частини 11 статті 41 нової
редакції закону; том 13, а.с. 4-6) щодо
визнання дій ліквідатора Шишкіна С.В. в
частині підготовки, організації і
проведення аукціону від 20 грудня 2010
року з продажу зернопереробного
комплексу, що належить Товариству з
обмеженою відповідальністю НВЦ
«Агронаука» та по оформленню його
результатів - незаконними.

Дослідивши матеріали справи та судові
рішення Рівненський апеляційний
господарський суд зазначає наступне.

Колегія суду вважає безсумнівними
встановлені рішеннями господарського
суду у інших справах факти, при цьому ці
факти не можуть ставитися судом під
сумнів та є такими, які не потребують
додаткового доведення зазначених
обставин.

Норми статті 124 Конституції України
визначають обов'язковість виконання
усіма суб'єктами прав судового рішення
у вказаних вище справах.

При цьому Рівненський апеляційний
господарський суд звертає увагу на те,
що в силу частини 3 статті 4
Господарського процесуального кодексу
України, статті 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" та зміст самої "Конвенції про
захист прав та свобод людини" згадані
судові рішення є пріоритетним джерелом
права для національного суду.

З огляду на це, суд апеляційної
інстанції зауважує, що неприпустимим є
існування судового рішення та
встановлення фактів, які б суперечили
фактам, встановленим судами у
вищезазначених справах.

Разом з тим господарським судом
враховується, положення пункту 2.6
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" за яким не потребують
доказування преюдиціальні обставини,
тобто встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, - при розгляду інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини. При цьому не має значення,
в якому процесуальному статусі
виступали відповідні особи у таких
інших справах - позивачів,
відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиційне значення для
господарського суду має й вирок суду в
кримінальному провадженні або
постанова у справі про адміністративне
правопорушення, які набрали законної
сили, якщо господарський суд розглядає
справу про правові наслідки дій чи
бездіяльність особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду, і
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Преюдиціальне значення процесуальним
законом надається саме фактам,
встановленим судовими рішеннями (в
тому числі в їх мотивувальних
частинах), але не правовій оцінці таких
фактів, здійсненій іншим судом чи іншим
органом, який вирішує господарський
спір.

Не надається преюдиціального
значення також фактам (обставинам),
зазначеним:

· у скасованих судових рішеннях (а
в разі часткового скасування таких
рішень - у скасованих їх частинах);

· у судових рішеннях касаційної
інстанції, оскільки останню не
наділено правом, зокрема,
встановлювати або вважати доведеними
обставини і вирішувати питання,
пов'язані з доказуванням (частина друга
статті 111-7 ГПК) ( 1798-12 ), - за винятком
випадків, коли касаційна інстанція,
скасувавши рішення попередніх судових
інстанцій, прийняла нове рішення на
підставі встановлених ними обставин.

З огляду на усе вищеописане, колегія
суду зазначає що, постановою
Рівненського апеляційного
господарського суду в справі № 20/5025/860/11
(за позовом Фермерського господарсьва
«Велес», ОСОБА_1 - власника 95 %
статутного фонду товариства з
обмеженою відповідальністю НВЦ
«Агронаука» до Товариства з обмеженою
відповідальністю НВЦ «Агронаука» в
особі ліквідатора Шишкіна С.В. та
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про
визнання публічних торгів недійсними
за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні Позивача - Товарна біржа
«Подільська») від 26 вересня 2011 року
апеляційні скарги Фермерського
господарства "Велес" та Заявника
залишено без задоволення, а рішення
господарського суду Хмельницької
області від 1 липня 2011 року - без змін.
Надалі постановою Вищого
господарського суду України від 7
грудня 2011 року в задоволенні
касаційної скарги ФГ "Велес" та
Заявника відмовлено, а постанову від 26
вересня 2011 року Рівненського
апеляційного господарського суду зі
справи № 20/5025/860/11 залишено без змін.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду № 20/5025/860/11 та
рішенням місцевого господарського
суду встановлені та закріплені в даних
судових актах наступні факти:

«Цілісний майновий комплекс
підприємства-банкрута реалізовано
Товарною біржою "Подільська" згідно із
протоколом № 1 проведення аукціону від
20 грудня 2010 року та акту
приймання-передачі незавершеного
будівництва зернопереробного
комплексу з обладнанням, яке
розташоване за адресою м.
Старокостянтинів, вул. Кривоноса, 3
покупцю фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_4 за ціною 207 510,00 грн.

ФГ "Велес" та ОСОБА_1 звернулись до
господарського суду з позовом, в якому
просять визнати недійсними публічні
торги, вважаючи, що майновий комплекс
було реалізовано з порушенням порядку
проведення аукціонів та за заниженою
вартістю.

Відповідно до ч.2 ст.23 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
з дня прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури припиняються повноваження
органів управління банкрута щодо
управління банкрутом та розпорядження
його майном, якщо цього не було
зроблено раніше, керівник банкрута
звільняється з роботи у зв'язку з
банкрутством підприємства, про що
робиться запис у його трудовій книжці,
а також припиняються повноваження
власника (власників) майна банкрута,
якщо цього не було зроблено раніше.

З огляду на викладене, місцевий
господарський суд вірно зазначив у
своєму рішенні, що з моменту прийняття
судом постанови від 01.08.2006 року, якою
ТОВ НВЦ "Агронаука" визнано банкрутом і
відкрита ліквідаційна процедура,
повноваження ОСОБА_1, як одного з
власників статутного фонду банкрута,
припинилися.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку, що у ОСОБА_1 відсутні
повноваження на звернення до суду з
позовом від імені ТОВ НВЦ "Агронаука".

Щодо порушення корпоративних прав
ОСОБА_1, апеляційним судом
враховується, що законодавством не
передбачено право акціонера
звертатись до суду за захистом прав
акціонерного товариства, крім
випадків, коли він уповноважений на це
відповідним акціонерним товариством,
або якщо таке право надається йому
статутом акціонерного товариства.

Як вбачається, в матеріалах справи
відсутні докази які б підтверджували
факт надання товариством таких
повноважень ОСОБА_1 Крім того, таке
право позивачу не надано і статутом
товариства.

Що стосується позовних вимог ФГ "Велес",
апеляційний суд зазначає наступне.

Місцевий господарський суд вірно
зазначив в оскаржуваному рішенні, що ФГ
"Велес" не доведено існування факту
порушення його прав та законних
інтересів, не встановлено відношення
позивача до майнового комплексу, що
розташований за адресою м.
Старокостянтинів, вул. Кривоноса, 3 та
не надано будь-яких доказів, які
підтверджували б відношення ФГ "Велес"
до зазначеного майна.

Враховуючи викладене, оскільки право
ФГ "Велес" в даному випадку взагалі
ніяким чином не порушене, суд першої
інстанції правомірно відмовив в
задоволені позовних вимог останнього».

Постановою господарського суду
Хмельницької області від 31 серпня 2007
року у справі № 9/8/156-НА (за
позовом АТ „Український інноваційний
банк" в особі Хмельницької філії до
виконавчого комітету
Старокостянтинівської міської ради за
участю третіх осіб без самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача, -фермерського
господарства „Велес" та Товариства з
обмеженою відповідальністю НВЦ
„Агронаука" про скасування рішення від
24 червня 2004 року № 225 пункт 8 про
оформлення права власності на
побудований комплекс по переробці
сільськогосподарської продукції по
вул. Кривоноса, 3 у м. Старокостянтинів),
позов задоволено та скасовано рішення
виконавчого комітету
Старокостянтинівської міської ради №
225п.8 від 24 червня 2004 року, яким вирішено
оформити право власності на
побудований комплекс по переробці
сільськогосподарської продукції (по
вул. Кривоноса,3 у м. Старокостянтинові).

Постановою господарського суду
Хмельницької області № 9/8/156-НА
встановлені та закріплені в даному
судовому акті наступні факти:

«Як вбачається матеріалів справи
будівництво зернозбирального
комплексу по вул. Кривоноса, 3 в м.
Старокостянтинів поводилось Третьою
особою ТОВ НВЦ „Агронаука" , якою
отримувався дозвіл на будівництво.
Саме цій Третій особі була надана
земельна ділянка , що підтверджується
договором на право тимчасового
користування землею від 29.04.02 . При
цьому докази про передачу
незавершеного будівництва або
нерухомості за цією адресою між
Третіми особами , отримання
(переоформлення дозволу на
будівництво) на ФГ „ Велес" , відведення
останньому земельної ділянки
відсутні і натомість спростовуються
зібраними в матеріали справи
доказами.

При цьому не відбулась передача
майна і на підставі укладених між
позивачем та Третіми особами по справі
договорами про перевід боргу за
2004рік без номера та від 17.05.04 про
перевід боргу по кредитному договору ,
оскільки згідно пунктів 5 цих договорів
така передача поставлена в
залежність від погашення кредитної
заборгованості і підписання між
трьома сторонами акту передачі . Однак,
доказів погашення кредитної
заборгованості та складання акту
передачі позивачем та Третіми особами
не надано.

Крім того, така передача майна
суперечила б вимогам чинного
законодавства оскільки були
накладені заборони і арешт на
незавершене будівництво ТОВ НВЦ
„Агронаука" по вул. Кривоноса, 3 у
м.Старокостянтинові, що
підтверджується листом від 29.05.07
приватного нотаріуса ОСОБА_5 , якою
посвідчено зазначений договір застави
, актом Відділу ДВС
Старокостянтиніського районного
управління юстиції від 17.11.03 про опис
і накладення арешту на майно,
Постанова Відділу ДВС від 10.01.04 про
арешт майна та оголошення заборони
на його відчуження, а також Витягом
Хмельницької філії ДП „ Інформаційний
центр" Міністерства юстиції України
№ 775 від 17.05.07 на незавершене
будівництво ТОВ НВЦ Агронаука" по вул.
Кирвоноса, 3 у м.Старокостянтинові,
згідно якого зареєстрована заборона
за № від 6.06.03 (
реєстратор-приватний нотаріус ОСОБА_5,
підстава -договір застави № 1240 ), а
також арешт нерухомого майна (
реєстратор- Старокостянтинівський ДНК,
підстава -Постанова № 66 від 10.01.04
Старокостянтинівського районного УЮ.

За таких обставин прийняття
відповідачем спірного рішення
виключно на підставі листа голови ФГ
„Велес" суперечить вищезазначеним
нормам чинного законодавства».

Окрім того, колегія суду звертає
увагу, що рішенням господарського суду
Хмельницької області від 6 липня 2012
року в справі № 13/5025/699/12, що набуло
чинності в установленому законом
порядку, задоволено позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 (м.
Хмельницький) до товариства з
обмеженою відповідальністю
науково-впроваджувальний центр
„Агронаука" в особі ліквідатора
Шишкіна С.В. (м. Хмельницький) та визнано
дійсним договір купівлі-продажі по
результатах аукціону від 10 березня 2011
року, укладений між товариством з
обмеженою відповідальністю науково
впроваджувальний центр „Агронаука" (м.
Старокостянтинів) та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_4 (м. Хмельницький).

Рішенням господарського суду
Хмельницької області № 13/5025/699/12
встановлені та закріплені в даному
судовому акті наступні факти:

«Безпосередньо перед порушенням
справи про банкрутство відповідача,
рішенням виконавчого комітету
Старокостянтинівської міської ради №
225 п.8 від 24.06.2004 р. вирішено затвердити
акт держтехкомісії про прийняття в
експлуатацію завершеного будівництвом
комплексу по переробці
сільськогосподарської продукції,
оформити за фермерським господарством
„Велес" право власності на побудований
комплекс по переробці
сільськогосподарської продукції
Старокостянтинівському БТІ оформити
необхідні документи.

На виконання вказаного рішення
міськвиконкому, згідно копії витягу
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно № 4035325 від 03.07.2004 р., за
фермерським господарством „Велес"
зареєстровано право власності та
видано свідоцтво про право власності
на нерухоме майно на цей же об'єкт
нерухомого майна за цим же фермерським
господарством 02.07.2004 р.

Під час провадження у справі про
банкрутство Старокостянтинівським БТІ
12.07.2007 р. виготовлено для фермерського
господарства „Велес" технічний
паспорт на зернопереробний комплекс
загальною площею 2 202,5 м.кв.

Між АТ „Укрінбанк" та ТзОВ НВЦ
„Агронаука" укладено кредитний
договір № 02-36 від 14.06.2002 р. згідно п.1
якого передбачено надання кредиту в
розмірі 180 000 дол. США на термін до
14.06.2003 р.

У забезпечення виконання зобов'язання
за кредитним договором згідно договору
застави від 14.06.2002 ТзОВ НВЦ
„Агронаука" передало в заставу
позивачу крім іншого майна і
незавершений будівництвом
зернозбиральний комплекс, готовність
якого становила 95%. Згідно виконавчого
напису нотаріуса від 29.10.2003 р. звернено
стягнення на майно згідно зазначеного
договору застави для задоволення
вимог позивача у розмірі 180 000 дол. США,
26 196,16 дол. США відсотків та 219 708,49 дол.
США підвищених відсотків.

Заставлене майно відділом ДВС
Старокостянтиніського районного
управління юстиції описано і накладено
арешт згідно акту від 17.11.2003 р., а 10.01.2004
р. прийнято постанову відділом ДВС про
арешт майна та оголошення заборони на
його відчуження.

Згідно постанови
Старокостянтинівської
міжрайпрокуратури від 06.07.2007 р.
відмовлено у порушенні кримінальної
справи відносно посадових осіб
Старокостянтинівської міської ради,
голови фермерського господарства
„Велес", директора та власників ТзОВ
НВЦ „Агронаука". При цьому встановлено,
що дозвіл на будівництво надавався
тільки для ТзОВ НВЦ „Агронаука", а не
фермерському господарству „Велес",
Згідно пояснень голови фермерського
господарства „Велес" передача
комплексу між третіми особами не
проводилась, договір тимчасового
користування земельною ділянкою для
будівництва надавався для ТзОВ НВЦ „
Агронаука", яке і було замовником
будівництва.

Рішення Старокостянтинівської міської
ради № 225п.8 від 24.06.2004 р. вирішено
затвердити акт держтехкомісії про
прийняття в експлуатацію
завершеного будівництвом комплексу
по переробці сільськогосподарської
продукції, оформити за фермерським
господарством „Велес" право власності
на побудований комплекс по переробці
сільськогосподарської продукції
Старокостянтинівському БТІ оформити
необхідні документи.

Зазначену постанову суду першої
інстанції, ухвалою Львівського
апеляційного адміністративно суду від
17.01.2008 р. залишено без змін.

На виконання зазначеної вище
постанови суду першої інстанції та
ухвали апеляційного суду, згідно акту
приймання-передачі від 22.02.2008 р.,
ліквідатором відповідача отримано від
голови фермерського господарства
майно майнового комплексу по переробці
зернових.

Ліквідатором відповідача,
виконуючи повноваження, надані ст. 30
Закону України „Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", у
відповідності до протоколу № 1
проведення аукціону на товарній біржі
„Подільська" від 20.12.2010 р. проведено
аукціон по реалізації комплексу по
переробці зернових у
м.Старокостянтинові переможцем якого
став фізична особа -підприємець ОСОБА_4
за сумою реалізації 2 075 100 грн.

У відповідності до ч.10 названої
вище норми вказаного Закону та
протоколу проведення аукціону, між
позивачем як покупцем та відповідачем
як продавцем, 10.03.2011 р. укладено та
підписано договір купівлі-продажу по
результатах аукціону.

Згідно п.п. 1.1 та п.2.1 названого договору,
його предметом є майно комплексу по
переробці зернових у
м.Старокостянтинові, який знаходиться
на земельній ділянці площею 0,65 га.

Ціна договору складає 2 075 100 грн.

Факт перерахування коштів
позивачем на рахунок відповідача
підтверджується квитанціями ПАТ
„Індустріально-експортного банку" №16
від 16.12.2010 р. на суму 207 510 грн., № 19 від
19.12.2010 р. на суму 67 590 грн. та платіжним
дорученням № 1 від 30.12.2010 р. на суму 1 800 000
грн.

На звернення ліквідатора
відповідача, листом від 25.12.2009 р. за вих.
№ 2319-02 виконавчий комітет
Старокостянтинівської міської ради
повідомив, що постановою
господарського суду Хмельницької
області від 31.08.2007 р. скасоване рішення
виконавчого комітету
Старокостянтинівської міської ради
від 24.06.2004 р. № 225 п.8 щодо оформлення
права власності за фермерським
господарством „Велес", тому для
позитивного вирішення питання,
необхідно здати в експлуатацію
завершене будівництво
зернопереробного комплексу і після
отримання акту державної технічної
комісії про прийняттю в експлуатацію,
буде прийнято рішення про оформлено
права власності за ТзОВ НВц
„Агронаука".

На звернення позивача, листом від
08.07.2011 р. за вих. № 81 виконавчий комітет
Старокостянтинівської міської ради
повідомив, що згідно ст. 657 Цивільного
кодексу України договір
купівлі-продажу нерухомого майна
укладається в письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації. Зважаючи на те,
зо договір купівлі-продажу по
результатах аукціону від 09.02.2011 року
нотаріально не посвідчений та не
пройшов державну реєстрацію, тому,
згідно ст. 220 ЦК України такий договір є
нікчемним. Тому для позитивного
вирішення питання позивачу
запропоновано звернутися до суду про
визнання вищеназваного договору
дійсним.

Згідно припровідного листа за
вих. № 1044 від 25.06.2012 р.
Старокостянтинівського бюро технічної
інвентаризації оцінки та реєстрації,
копії витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно № 4035325 від
03.07.2004 р., копії свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 02.07.2004
р., на даний час залишається чинною
державна реєстрація права власності за
фермерським господарством „Велес" на
цілісний майновий комплекс по
переробці сільськогосподарської
продукції.

Як встановлено вище та
підтверджено належними доказами, як
ліквідатор відповідача так і позивач
були позбавлені можливості отримати
належні докази, що посвідчують
державну реєстрацію права власності на
об'єкт нерухомого майна за
відповідачем, що у відповідності до п.2
ч.1 ст. 49 Закону „Про нотаріат" є
підставою для відмови у вчиненні
нотаріальної дії.

Фактично, у відповідності до
зазначеної вище чинної постанови
господарського суду Хмельницької
області від 31.08.2007 р. у справі № 9/8/156-НА,
підтверджено право власності ТзОВ НВЦ
„Агронаука" на спірний об'єкт
нерухомого майна та скасовано рішення
виконавчого органу місцевого
самоврядування, яким визнано таке
право на цей же об'єкт за іншою
юридичною особою. Дана обставина також
підтверджується добровільним актом
приймання-передачі спірного об'єкту
від 22.08.2008 р. від попереднього власника,
законному власнику.

Відповідність спірного об'єкту
вимогам будівельних, санітарних та
інших обов'язкових нормативів щодо
об'єктів нерухомого майна
підтверджується актом приймання
державної технічної комісії про
прийняття в експлуатацію завершеного
будівництвом комплексу по переробці
сільськогосподарської продукції,
попередньою державною реєстрацією
Старокостянтинівським БТІ права
власності на такий об'єкт та технічною
документацією цього ж бюро технічної
інвентаризації.

У відповідності до ч.1 ст. 25, ч.ч. 1-3
ст. 30 Закону України „Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", ліквідатор з
дня свого призначення здійснює такі
повноваження: приймає до свого відання
майно боржника, вживає заходів по
забезпеченню його збереження; виконує
функції з управління та розпорядження
майном банкрута; виконує повноваження
керівника (органів управління)
банкрута; очолює ліквідаційну комісію
та формує ліквідаційну масу; реалізує
майно банкрута для задоволення вимог,
включених до реєстру вимог кредиторів,
у порядку, передбаченому цим Законом;

Після проведення інвентаризації
та оцінки майна банкрута ліквідатор
розпочинає продаж майна банкрута на
відкритих торгах, якщо комітетом
кредиторів не встановлено інший
порядок продажу майна банкрута.

Ліквідатор забезпечує через
засоби масової інформації оповіщення
про порядок продажу майна банкрута,
склад, умови та строки придбання майна.
Порядок продажу майна банкрута, склад,
умови та строки придбання майна
погоджуються з комітетом кредиторів.

При цьому продаж майна
підприємств-банкрутів, заснованих на
державній власності, здійснюється з
урахуванням вимог Закону України „Про
приватизацію державного майна" та
інших нормативно-правових актів з
питань приватизації.

У разі надходження двох і
більше пропозицій щодо придбання майна
банкрута ліквідатор проводить конкурс
(аукціон). Порядок проведення конкурсу
(аукціону) визначається згідно із
Законом України „Про приватизацію
невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)".

У відповідності до ч.1 ст. 657, ст.
220, ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України,
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації, крім договорів
купівлі-продажу майна, що перебуває в
податковій заставі.

У разі недодержання сторонами
вимоги закону про нотаріальне
посвідчення договору такий договір є
нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо
усіх істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.

У цьому разі наступне
нотаріальне посвідчення договору не
вимагається.

Договір є укладеним, якщо сторони
в належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Істотними умовами договору є
умови про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або є
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Зважаючи на викладене вище, а
також враховуючи те, що у сторін
відсутні заперечення щодо досягнення
згоди з усіх істотних умов договору
купівлі-продажі, позивач фактично
користувався усіма належними йому
правами власника об'єкту нерухомого
майна, що передбачені ст. 203 Цивільного
кодексу України, господарський суд
приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог про
визнання договору чинним.

Наслідком визнання договору
купівлі-продажі чинним, є перехід
права власності від продавця до
покупця з огляду на припис,
передбачений у ст.655 вказаного вище
Кодексу»

Колегія суду констатує, що у
відповідності до пункту 4 статті 25
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в чинній на
час звернення зі скаргою редакції): дії
ліквідатора (ліквідаційної комісії)
можуть бути оскаржені до
господарського суду власником майна
(органом, уповноваженим управляти
майном) банкрута; особою, яка
відповідає за зобов'язаннями банкрута;
кожним кредитором окремо або комітетом
кредиторів; особою, яка, посилаючись на
свої права власника або іншу підставу,
передбачену законом чи договором,
оспорює правомірність віднесення
майнових активів або коштів до
ліквідаційної маси.

Згідно статті 124 Конституції
України, судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

У відповідності до частини 2 статті 13
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів", судові рішення, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання усіма органами державної
влади, органами місцевого
самоврядування, їх посадовими та
службовими особами, фізичними і
юридичними особами та їх об'єднаннями
на всій території України.
Обов'язковість урахування
(преюдиційність) судових рішень для
інших судів визначається
процесуальним законом.

З наявних в матеріалах спарви доказів,
вбачається, що Старокастянтинівською
районною державною адміністрацією 23
квітня 2002 року були зареєстровані
зміни до Статуту Боржника в Розділ 1
пункт 1.1 (том 13, а.с. 117), котрі спричинені
виходом зі складу Боржника ОСОБА_6, що
підтверджується нотаріально
посвідченою заявою (том 13, а.с. 120), та
уступкою його частки в спільному майні
- 95 % статутного фонду ОСОБА_1 71 відсоток
та ОСОБА_7 24 відсотки.

Дані зміни затверджені Протоколом
Зборів засновників Боржиника від 15
квітня 2002 року, котрим було вирішено
вивести зі складу Засновників Боржника
ОСОБА_6 та роз приділити його Статутну
частку: ОСОБА_1 - 71 %; ОСОБА_7 - 24 % (том 13,
а.с. 119).

Також, в матеріалах спарви міститься
установчий Договір про створення
Боржника (том 13, а.с. 104-109),
статтею 5 котрого визначений Статутний
фонд Боржника з розподіленням його між
учасниками в карбованцях та частках.

Статтею 15 Цивільного кодексу України,
закріплено право на захист цивільних
прав та інтересів, зокрема кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання. Кожна особа має право
на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно статті 88 Господарського кодексу
України, учасники господарського
товариства мають право: брати участь в
управлінні справами товариства в
порядку, визначеному в установчих
документах, за винятком випадків,
передбачених цим Кодексом та іншими
законами; брати участь у розподілі
прибутку товариства та одержувати його
частку (дивіденди); одержувати
інформацію про діяльність товариства.
На вимогу учасника товариство
зобов'язане надати йому для
ознайомлення річні баланси, звіти про
фінансово-господарську діяльність
товариства, протоколи ревізійної
комісії, протоколи зборів органів
управління товариства тощо; вийти в
передбаченому установчими документами
порядку зі складу товариства.

У відповідності до частини 4 статті 205
Господарського кодексу України, у разі
неспроможності суб'єкта
господарювання через недостатність
його майна задовольнити вимоги
кредиторів він може бути оголошений за
рішенням суду банкрутом. Умови, порядок
та наслідки оголошення суб'єктів
господарювання банкрутами
встановлюються цим Кодексом та іншими
законами. Ліквідація суб'єкта
господарювання - банкрута є підставою
припинення зобов'язань за його участі.

Статтею 10 Закону України "Про
господарські товариства" (в чинній на
час порушення провадження у справі по
банкрутство ТОВ НВЦ "Агронаука"
редакції) визначено, що: учасники
товариства мають право : брати участь в
управлінні справами товариства в
порядку, визначеному в установчих
документах, за винятком випадків,
передбачених цим Законом; брати участь
у розподілі прибутку товариства та
одержувати його частку (дивіденди).
Право на отримання частки прибутку
(дивідендів) пропорційно частці
кожного з учасників мають особи, які є
учасниками товариства на початок
строку виплати дивідендів; ( Пункт "б"
частини першої статті 10 із змінами,
внесеними згідно із Законом N 769/97-ВР від
23.12.97 ) вийти в установленому порядку з
товариства; одержувати інформацію про
діяльність товариства. На вимогу
учасника товариство зобов'язане
надавати йому для ознайомлення річні
баланси, звіти товариства про його
діяльність, протоколи зборів.

Учасники можуть мати також інші права,
передбачені законодавством і
установчими документами товариства.

У відповідності до абзацу 3 пункту 1-1
Прикінцевих та Перехідних положень
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" від 22 грудня
2011 року № 4212-VI положення цього
Закону, що регулюють ліквідаційну
процедуру, застосовуються
господарськими судами під час розгляду
справ про банкрутство, провадження у
яких порушено до набрання чинності цим
Законом, якщо на момент набрання ним
чинності господарським судом не було
прийнято постанову про визнання
боржника банкрутом і відкриття
ліквідаційної процедури".

З огляду на що, колегія суду зазначає,
що оскільки постанову у справі
винесено до набрання чинності нової
редакції Закону України „Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" в
межах справи № 5/13/239-Б про банкрутство
Боржника застосовуються положення
Закону, в редакції, що мала місце на час
винесення постанови у справі.

Розглядаючи в межах ліквідаційної
процедури у справі № 5/13/239-Б скаргу
Заявника, який, як встановлено вище у
даній судовій постанові та інших
судових актах, не є ані кредитором, ані
стороною у справі, суд враховує, що
відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня
2009 року N 15 "Про судову практику в
справах про банкрутство" провадження у
справах про банкрутство регулюється
Законом України від 14 травня 1992 р. N 2343-XII
( 2343-12 ) "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції
Закону від 30 червня 1999 р. N 784-XIV (
784-14 ), далі - Закон), Господарським
процесуальним кодексом України, іншими
законодавчими актами України.

Зважаючи на зазначене, колегія суду
констатує, що Закон України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
містить спеціальні норми, які мають
пріоритет у застосуванні при розгляді
справ про банкрутство щодо інших
законодавчих актів України .

Проаналізувавши норми діючого
законодавства України, в сукупності з
вимогами Заявника, висвітленими у його
скарзі, колегія суду звертає увагу, що
пунктом 2 статті 23 Закону України „Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
з дня прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури припиняються повноваження
органів управління банкрута щодо
управління банкрутом та розпорядження
його майном, якщо цього не було
зроблено раніше, керівник банкрута
звільняється з роботи у зв'язку з
банкрутством підприємства, про що
робиться запис у його трудовій книжці,
а також припиняються повноваження
власника (власників) майна банкрута,
якщо цього не було зроблено раніше.

Як вбачається з матеріалів справи, та
встановлено вище у даній судові
постанові, постановою господарського
суду Хмельницької області від 1 серпня
2006 року у справі № 5/13/239-Б, Боржника
визнано банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру, ліквідатором
призначено арбітражного керуючого
Шишкіна С.В..

За таких обставин, з огляду на
відсутність в матеріалах справи
об'єктивних, належних та допустимих
доказів, в розрізі статтей 33-34
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суду зазначає, що:
по-перше, рішенням суду скасовано
рішення виконавчого комітету
Старокостянтинівської міської ради №
225 від 24 червня 2004 року, котрим вирішено
оформити право власності на
побудований комплекс по переробці
сільськогосподарської продукції за
Фермерським господарством «Велес» та
встановлено факт належності даного
майна саме Боржник; по-друге, рішенням
суду відмовлено у визнанні публічних
торгів з приводу купівлі-продажу
зернопереробного комплексу та
встановлено факт проведення даних
торгів в правовому полі та без порушень
діючого законодавства; по-третє,
рішенням суду встановлено факт
дійсності договору купівлі-продажу по
результатах аукціону від 10 березня 2011
року, укладений між Боржником та
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4;
по-четверте, з дня прийняття
господарським судом постанови про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури
припиняються повноваження органів
управління банкрута щодо управління
банкрутом та розпорядження його
майном, якщо цього не було зроблено
раніше, керівник банкрута звільняється
з роботи у зв'язку з банкрутством
підприємства, про що робиться запис у
його трудовій книжці, а також
припиняються повноваження власника
(власників) майна банкрута, якщо цього
не було зроблено раніше.

Водночас, колегія суду оцінює всі
докази в сукупності, і відповідно до
статті 43 Господарського
процесуального кодексу України ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили, а
тому вимоги і заперечення сторін, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
господарського спору.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що: кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень; докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

З врахуванням усього
вищеописаного, в сукупності з
положеннями законодавчої бази, що
регулює відповідні відносини, в
контексті встановлених на підставі
статті 35 Господарського
процесуального кодексу Україхни
фактів, в площенні відносин саме в
банкрутській справі, колегія суду
констатує, безпідставність аргументів,
висвітлених у скарзі щодо
протиправних дій (бездіяльності)
ліквідатора Боржника Шишкіна С.В. в
частині підготовки і проведення
аукціону від 20 грудня 2010 року з продажу
комплексу по переробці зернових, який
належав Боржнику та по оформленню його
результатів в межах ліквідаційної
процедури товариства.

З огляду на усе вищеописане у даній
судовій постанові, колегія суддів
вважає, що посилання Заявника,
висвітлені ним в апеляційній скарзі, є
необґрунтованими, документально не
підтвердженими (щодо порушення
суб'єктивних прав ОСОБА_1 як засновника
господарського товариства банкрута -
ТОВ НВЦ "Агронаука"), та такими, що не
ґрунтуються на нормах чинного
законодавства, а відтак, Заявник, в
порушення вимог статтей 32,33
Господарського процесуального кодексу
України, не довів тих обставин, на які
він посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень, висвітлених в
апеляційній скарзі.

Враховуючи усе вищевказане,
колегія апеляційного господарського
суду констатує недоведеність
Заявником підставності вимог,
зазначених в поданій скарзі, а тому
відмовляє у її задоволенні.

З огляду на усе вищевисвітлене у даній
судовій постанові, Рівненський
апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що ухвалу
господарського суду Хмельницької
області слід залишити без змін, а
апеляційну скаргу Заявника - без
задоволення.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103 - 106
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу засновника
(учасник) власника 95 % статутного фонду
Товариства з обмеженою
відповідальністю
науково-впроваджувальний центр
"Агронаука" - залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду
Хмельницької області від 29 липня 2014
року в справі № 5/13/239-Б -
залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

5. Справу № 5/13/239-Б повернути
господарському суду Хмельницької
області.

Головуючий суддя
Василишин А.Р.

Суддя
Мельник О.В.

Суддя
Саврій В.А.