ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2014 р.
Справа № 911/3364/14

Господарський суд Київської
області у складі судді Рябцевої О.О.,
розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Рада 5», м. Київ

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Атлантика М»,
Київська обл., Києво-Святошинський р-н,
с. Крюківщина

про стягнення 7738,00 грн.

за участю представників:

від позивача: Рудь Н.М. (дов. № 135/05 від
17.07.2014 р.);

від відповідача: не з'явився;

Обставини справи:

товариство з обмеженою
відповідальністю «Рада 5» (далі -
позивач) звернулося до господарського
суду Київської області з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Атлантика М» (далі -
відповідач) про стягнення 7738,00 грн., з
яких 3036,00 грн. заборгованості за
договором від 01.11.2011 р., 295,82 грн.
інфляційних втрат, 86,09 грн. 3% річних та
4320,09 грн. пені.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
посилається на порушення відповідачем
умов договору від 01.11.2011 р. про
виконання робіт з вивезення та
знешкодження твердих побутових
відходів (ТПВ) в частині зобов'язання з
оплати вартості наданих за період з
01.07.2012 р. по 01.07.2014 р. послуг, у зв'язку з
чим за ним утворилася заборгованість у
сумі 3036,00 грн. В зв'язку з наявністю
вказаної заборгованості позивачем на
підставі п. 4.4. договору нараховано
відповідачу 4320,09 грн. пені та на
підставі ст. 625 ЦК України - 295,82 грн.
інфляційних втрат та 86,09 грн. 3% річних.

Представник позивача у судових
засіданнях 21.08.2014 р., 04.09.2014 р. та 02.10.2014 р.
підтримав позовні вимоги з підстав,
викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судові
засідання 21.08.2014 р., 04.09.2014 р. та 02.10.2014 р.
не з'явився, хоча про час та місце
судових засідань відповідач був
повідомлений належним чином, оскільки
кореспонденція направлялась на адресу
відповідача, за якою він
зареєстрований в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (Спеціальний витяг №
19186188 з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців), що підтверджується
наявними в матеріалах справи поштовими
відправленнями від 08.08.2014 р. та 22.08.2014 р.,
які 15.09.2014 р. та 25.09.2014 р. відповідно
повернулись до суду з відмітками «за
закінченням терміну зберігання».
Відповідач відзив на позов до суду не
надіслав, вимоги ухвал суду не виконав,
про причини неявки суд не повідомив.

Згідно з абзацом 3 пункту 3.9.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 75 ГПК України в разі
якщо відзив на позовну заяву і
витребувані господарським судом
документи не подано, справу може бути
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши докази та оцінивши їх в
сукупності, заслухавши пояснення
представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Звертаючись з даним позовом до суду,
позивач в обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що 01.11.2011 р. між
товариством з обмеженою
відповідальністю «Рада 5» (виконавець)
та товариством з обмеженою
відповідальністю «Атлантика М»
(замовник) було укладено договір про
виконання робіт з вивезення та
знешкодження твердих побутових
відходів (ТПВ) (договір).

Відповідно до п. 1.1. наданого позивачем
договору замовник доручає, а
виконавець зобов'язується виконати
роботи по перевезенню та знешкодженню
твердих побутових відходів (ТПВ),
відповідно до адреси об'єктів і
періодичності вивезення, заявленої при
складанні договору, а замовник
зобов'язується оплатити роботу в
порядку і строки, передбачені
договором.

Відповідно до пп. 3.1.5. п. 3.1. договору
виконавець зобов'язується проводити
вивезення ТПВ відповідно графіку
вивезення і в обсягах, обумовлених
договором, при наявності відповідних
проплат у встановлені строки.

Згідно з п. 4.1. договору розрахунковим
періодом для оплати робіт є
календарний місяць.

Вартість послуг по вивезенню та
знешкодженню ТПВ визначається згідно з
чинними тарифами, затвердженими
органами державної виконавчої влади, в
обсязі 69,00 грн. за 1 куб.м. з ПДВ. Оплата
виконаних робіт за договором
здійснюється замовником до 10 числа
поточного місяця на підставі
рахунка-фактури виконавця шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок останнього (п.п. 4.2., 4.3.
договору).

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно з статтею 902 ЦК України
виконавець повинен надати послугу
особисто. У випадках, встановлених
договором, виконавець має право
покласти виконання договору про
надання послуг на іншу особу,
залишаючись відповідальним в повному
обсязі перед замовником за порушення
договору.

Відповідно до частини 1 статті 903 ЦК
України якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Проте, як вбачається з наявного в
матеріалах справи договору про
виконання робіт з вивезення та
знешкодження твердих побутових
відходів (ТПВ) від 01.11.2011 р., вказаний
договір з боку позивача підписаний
генеральним директором ТОВ «Рада 5»
Кузьменком В.М. та скріплений печаткою
підприємства, при цьому з боку
відповідача договір лише скріплений
печаткою ТОВ «Атлантика М», проте не
містить ані підпису уповноваженого
представника відповідача, ані
зазначення посадового становища особи,
яка від імені ТОВ «Атлантика М» повинна
була підписати даний договір.

Відповідно до ч. 1 статті 181 ГК України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками.

Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою (ч. 2 статті 207 ЦК
України).

У письмовій формі належить вчиняти,
зокрема, правочини між юридичними
особами (п. 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 639 ЦК України якщо
сторони домовились укласти у письмовій
формі договір, щодо якого законом не
встановлена письмова форма, такий
договір є укладеним з моменту його
підписання сторонами.

Враховуючи те, що договір про виконання
робіт з вивезення та знешкодження
твердих побутових відходів (ТПВ) від
01.11.2011 р. відповідачем не підписаний, а
лише скріплений печаткою підприємства,
господарський суд дійшов висновку, що
договір про виконання робіт з
вивезення та знешкодження твердих
побутових відходів (ТПВ) від 01.11.2011 р., на
який посилається позивач, не викладено
сторонами у формі єдиного документу,
підписаного сторонами.

При цьому, відповідно до статті 181 ГК
України допускається укладення
господарських договорів у спрощений
спосіб, тобто шляхом обміну листами,
факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Статтею 205 ЦК України встановлено, що
правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Правочин, для
якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма, вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків.

Згідно з ч. 1 статті 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку.

За твердженням позивача в позовній
заяві, на виконання умов договору ним
за період з 01.07.2012 р. по 01.07.2014 р. надано
послуги з вивезення та знешкодження
твердих побутових відходів (ТПВ) на
загальну суму 3450,00 грн. Вказані послуги,
як зазначає позивач, були оплачені
відповідачем частково на суму 414,00 грн.,
в зв'язку з чим за ним утворилась
заборгованість за договором про
виконання робіт з вивезення та
знешкодження твердих побутових
відходів (ТПВ) від 01.11.2011 р. у сумі 3036,00
грн.

Водночас, жодного замовлення
відповідача на виконання зазначених
послуг матеріали справи не містять, а
наявні в матеріалах справи акти
надання послуг за період з 01.07.2012 р. по
01.07.2014 р. у кількості 23 шт., які, за
твердженням позивача, підтверджують
факт надання в період з 01.07.2012 р. по
01.07.2014 р. послуг з вивезення та
знешкодження твердих побутових
відходів (ТПВ) за договором на загальну
суму 3450,00 грн., підписані лише позивачем
та скріплені печаткою ТОВ «Рада 5»,
проте не містять підпису та печатки
відповідача.

Доказів виставлення позивачем
відповідачу рахунків-фактур на оплату
наданих послуг матеріали справи не
містять.

Крім того, в судовому засіданні 04.09.2014 р.
представник позивача зазначив, що
вищезазначені послуги з вивезення та
знешкодження твердих побутових
відходів (ТПВ) на загальну суму 3450,00 грн.
в період з 01.07.2012 р. по 01.07.2014 р. були
надані не безпосередньо позивачем, а
товариством з обмеженою
відповідальністю фірма «Володар роз»,
з яким позивачем укладено угоду № 317-Ж
від 01.10.2002 р., на підтвердження чого
надано суду акти виконаних робіт за
вказаною угодою у кількості 25 шт.

Вказані акти не є належними доказами
надання відповідачу в період з 01.07.2012 р.
по 01.07.2014 р. послуг з вивезення та
знешкодження твердих побутових
відходів (ТПВ) на загальну суму 3450,00
грн., оскільки підтверджують лише факт
надання послуг товариством з обмеженою
відповідальністю фірма «Володар роз»
саме позивачу, а не відповідачу, з
вказаних актів не вбачається, що
зазначені в них послуги виконувались
за місцем обслуговування відповідача,
при цьому надання відповідачу послуг
не позивачем, а іншою особою суперечить
положенням статті 902 ЦК України, якою
передбачено, що виконавець повинен
надати послугу особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Господарського
процесуального кодексу України
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до п. 2.5. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» будь-які подані
учасниками процесу докази (в тому
числі, зокрема, й стосовно інформації у
мережі Інтернет) підлягають оцінці
судом на предмет належності і
допустимості. Вирішуючи питання щодо
доказів, господарські суди повинні
враховувати інститут допустимості
засобів доказування, згідно з яким
обставини справи, що відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Що ж до належності
доказів, то нею є спроможність
відповідних фактичних даних містити
інформацію стосовно обставин, які
входять до предмета доказування з
даної справи.

Отже, оскільки надані позивачем акти
надання послуг за період з 01.07.2012 р. по
01.07.2014 р. у кількості 23 шт. не містять
підпису відповідача, жодного
замовлення відповідача на виконання
зазначених послуг та доказів
виставлення позивачем відповідачу
рахунків-фактур на оплату послуг
матеріали справи не містять, суд дійшов
висновку про недоведеність як факту
укладення договору про надання послуг
у спрощений спосіб, так і взагалі факту
надання відповідачу в період з 01.07.2012 р.
по 01.07.2014 р. послуг з вивезення та
знешкодження твердих побутових
відходів (ТПВ) на загальну суму 3450,00 грн.

Згідно з статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Таким чином, враховуючи те, що договір
про виконання робіт з вивезення та
знешкодження твердих побутових
відходів (ТПВ) від 01.11.2011 р. є
неукладеним, а доказів, які б
підтверджували факт надання позивачем
відповідачу послуг за період з 01.07.2012 р.
по 01.07.2014 р., матеріали справи не
містять, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги про стягнення з
відповідача 7738,00 грн., з яких 3036,00 грн.
заборгованості за договором від 01.11.2011
р., 295,82 грн. інфляційних втрат, 86,09 грн. 3%
річних та 4320,09 грн. пені, є недоведеними,
безпідставними та необґрунтованими, в
зв'язку з чим не підлягають
задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України
судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Суддя
Рябцева О.О.

Рішення підписано 10.10.2014 р.