ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року Справа № 910/9494/14

Вищий господарський суд України у
складі: суддя Бенедисюк І.М. -
головуючий (доповідач), судді Палій В.В.,
Харченко В.М.,

розглянув касаційну скаргу відкритого
акціонерного товариства Національної
акціонерної компанії "Оранта", м. Київ
(далі - ВАТ НАК "Оранта"),

на рішення господарського суду міста
Києва від 23.06.2014 та

постанову Київського апеляційного
господарського суду від 12.08.2014

зі справи № 910/9494/14

за позовом приватного акціонерного
товариства "Українська
охоронно-страхова компанія", м. Київ
(далі - ПАТ "Українська
охоронно-страхова компанія"),

до ВАТ НАК "Оранта"

про стягнення 47 697, 86 грн.

Судове засідання проведено за участю
представників:

ПАТ "Українська охоронно-страхова
компанія" - Васильченко І.В.,

ВАТ НАК "Оранта"- Савіська В.В.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Українська охоронно-страхова
компанія" звернулося до господарського
суду м. Києва з позовом до ВАТ НАК
"Оранта" про стягнення страхового
відшкодування у сумі 47 697,86 грн.,
сплачено страхувальнику за договором
добровільного страхування наземного
транспорту (крім залізничного) від
02.10.2012 № ЗУ.ДМт06-01.10260 (далі - Договір №
ЗУ .ДМт06-01.10260 ).

Позов мотивовано тим, що ПАТ
"Українська охоронно-страхова
компанія" за Договором № ЗУ.ДМт06-01.10260 у
зв'язку настанням страхової події -
дорожньо-транспортної пригоди, було
здійснено виплату страхового
відшкодування за письмовою заявою
фізичної особи - страхувальника
автомобіля Audi Q7 реєстраційний номер
НОМЕР_1, проте винним у
дорожньо-транспортній пригоді визнано
ОСОБА_3 (автомобіль ВАЗ 2109
реєстраційний номер НОМЕР_2)
застрахованого ВАТ НАК "Оранта" згідно
з полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АВ/7572615.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 23.06.2014 (суддя Картавцева Ю.В.),
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 12.08.2014 (колегія
суддів у складі: суддя Сітайло Л.Г. -
головуючий, судді Баранець О.М., Пашкіна
С.А.), позов задоволено.

У касаційній скарзі ВАТ НАК "Оранта"
просить Вищий господарський суд
України рішення місцевого та постанову
апеляційного господарських судів
скасувати та прийняти нове рішення про
відмову в задоволенні позову внаслідок
порушення господарськими судами
положень пункту 37.1.4 статті 37 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", статті 993 Цивільного кодексу
України.

У відзиві на касаційну скаргу ПАТ
"Українська охоронно-страхова
компанія" просить залишити скаргу без
задоволення з наведених у відзиві
мотивів.

Сторони відповідно до статті 1114
Господарського процесуального кодексу
України належним чином повідомлено про
час і місце розгляду скарги.

Перевіривши на підставі встановлених
попередніми судовими інстанціями
правильність застосування ними норм
процесуального та матеріального права,
заслухавши пояснення представників
сторін, Вищий господарський суд
України дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
касаційної скарги.

Господарськими судами у справі
встановлено, що:

- 02.10.2012 за укладеним фізичною особою
ОСОБА_4 та ПАТ "Українська
охоронно-страхова компанія" Договором
№ ЗУ.ДМт06-01.10260 на страхування було
прийнято автомобіль Audi Q7 реєстраційний
номер НОМЕР_1;

- згідно з постановою Радехівського
районного суду Львівської області від
22.11.2012 та довідкою про
дорожньо-транспортну пригоду від 12.10.2012
№ 9089046 сталася
дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за
участю автомобіля Audi Q7 реєстраційний
номер НОМЕР_1 та автомобіля ВАЗ 2109
реєстраційний номер НОМЕР_2; винним у
ДТП визнано ОСОБА_3, що керував
автомобілем ВАЗ 2109 реєстраційний номер
НОМЕР_2 ;

- ОСОБА_4 звернулася до ПАТ "Українська
охоронно-страхова компанія" із заявою
про виплату страхового відшкодування в
зв'язку з пошкодженням застрахованого
транспортного засобу внаслідок ДТП, що
відповідно до умов Договору №
ЗУ.ДМт06-01.10260 є страховим випадком;

- висновком експертного
автотоварознавчого дослідження з
визначення вартості матеріальних
збитків від 23.10.2014 № 341 встановлено, що
згаданому власнику автомобіля Audi Q7
заподіяно збитки на суму 48 207,86 грн.;

ПАТ "Українська охоронно-страхова
компанія" за страховим актом від 24.01.2013
№ КА156-12 9707 здійснило виплату
страхового відшкодування в сумі 48 207,86
грн., що підтверджується наявними у
справі платіжним дорученнями.

За змістом статті 993 Цивільного кодексу
України та статті 27 Закону України "Про
страхування" до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до статті 990 Цивільного
кодексу України страховик здійснює
страхову виплату відповідно до умов
договору на підставі заяви
страхувальника (його правонаступника)
або іншої особи, визначеної договором,
і страхового акта (аварійного
сертифіката).

Статтею 991 Цивільного кодексу України
та статтею 26 Закону України "Про
страхування" передбачено підстави для
відмови страховика у здійсненні
страхових виплат або страхового
відшкодування, зокрема, у разі
несвоєчасного повідомлення
страхувальником без поважних на те
причин про настання страхового випадку
або створення страховикові перешкод у
визначенні обставин, характеру та
розміру збитків.

Згідно з пунктом 5 частини першої
статті 989 Цивільного кодексу України на
страхувальника покладено обов'язок
повідомити страховика про настання
страхового випадку у строк,
встановлений договором.

У пункті 2 оглядового листа Вищого
господарського суду України від 14.01.2014
№ 01-06/15/2014 " Про деякі питання практики
вирішення спорів, що виникають з
правовідносин страхування" зазначено,
що: " Зі змісту пункту 5 частини першої
статті 989, статті 991 ЦК України та статті
26 Закону України "Про страхування"
вбачається, що для вирішення питання
щодо виплати страхового відшкодування
правове значення має факт повідомлення
страховика про настання страхового
випадку в строк, який дає страховику
можливість дослідити обставини
випадку і дійти висновку про визнання
його страховим випадком чи про відмову
в цьому.

Страховик отримує право вимоги
потерпілої особи після виплати
останній страхового відшкодування за
договором майнового страхування та не
зобов'язаний звертатися безпосередньо
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток, або до особи, у якої
застраховано її цивільно-правову
відповідальність, з вимогою виплати
матеріального відшкодування. Таке
право страховика, враховуючи висновок,
наведений у рішенні Конституційного
Суду України від 09.07.2002р. № 15-рп/2002, може
бути реалізоване шляхом подання
відповідного позову до суду.

Правова позиція з вказаного питання
викладена в постанові Верховного Суду
України від 28.08.2012р. № 3-38гс12 у справі №
23/279, яка в силу статті 11128 ГПК України є
обов'язковою для всіх судів України".

За таких обставин, посилання
відповідача на приписи підпункту 37.1.4.
пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", згідно з яким неподання заяви
про страхове відшкодування впродовж
одного року з моменту скоєння
дорожньо-транспортної пригоди є
підставою для відмови у здійсненні
страхового відшкодування за цим
Законом, є безпідставним.

З огляду на викладене попередні судові
інстанції дійшли обґрунтованого
висновку про задоволення позову.

Доводи касаційної скарги наведеного не
спростовують.

Скаржник помилково ототожнює строк
позовної давності у спорі зі справи зі
строком, встановленим нормами Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" для подання потерпілим чи
іншою особою, яка має право на
отримання відшкодування, заяви про
страхове відшкодування.

Визначені законом підстави для
скасування оскаржуваних судових актів
відсутні.

Керуючись статтями 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду міста
Києва від 23.06.2014 та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 12.08.2014 зі
справи № 910/9494/14
залишити в силі, а касаційну скаргу
відкритого акціонерного товариства
Національної акціонерної компанії
"Оранта" - без задоволенення.

Суддя
І. Бенедисюк

Суддя
В. Палій

Суддя
В. Харченко