ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2014 р.
Справа №922/768/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Здоровко Л.М., суддя
Лакіза В.В., суддя Плахов О.В.,

при секретарі Міракові Г.А.

за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - ОСОБА_1 на підставі
довіреності №2015 від 18.12.2010р.,
ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право
на заняття адвокатською діяльністю №819
від 04.11.2010р. та договору про надання
правової допомоги від 23.06.2014р.,

третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - ОСОБА_3 на
підставі довіреності №599 від 14.05.2014р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Інгосстрах", м.
Дніпропетровськ (вх.№1551Х/2) на рішення
господарського суду Харківської
області від 22.04.2014р. у справі №922/768/14,

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Інгосстрах", м. Дніпропетровськ

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м.
Дергачі,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Товариство з додатковою
відповідальністю "Міжнародна страхова
компанія", м. Харків

про стягнення 58 724,41 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Інгосстрах"
звернулось до господарського суду
Харківської області з позовною заявою
про стягнення з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 суму завданої
шкоди у розмірі 58 724,41грн.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 22.04.2014р. (суддя
Суслова В.В.) у справі №922/768/14 у
задоволенні позову ПАТ "Страхова
компанія "Інгосстрах" відмовлено
повністю у зв'язку зі встановленням
судом факту спливу строків позовної
давності.

Не погодившись з рішенням місцевого
господарського суду, позивач звернувся
до Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій посилаючись на
порушенням судом норм матеріального та
процесуального права, прийняття
рішення за недоведеністю обставин, що
мають значення для справи, та
невідповідності висновків суду
обставинам справи, просить рішення
господарського суду Харківської
області від 22.04.2014р. у справі №922/768/14
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
позивач звернувся до суду у межах
строку позовної давності, вважає, що
мало місце переривання строку позовної
давності у зв'язку із зверненням
позивача у березні 2011 року до
Фрунзенського районного суду м.
Харкова з позовною заявою до ОСОБА_6 про
стягнення страхового відшкодування.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 16.06.2014р. у
справі №922/768/13 прийнято апеляційну
скаргу до провадження.

08.07.2014р. відповідачем подано до
Харківського апеляційного
господарського суду відзив на
апеляційну скаргу (вх.№5352), просить
залишити рішення господарського суду
Харківської області від 22.04.2014р. без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Розпорядженням голови Харківського
апеляційного господарського суду від
08.07.2014р. у зв'язку з відпусткою судді
Білоусової Я.О., для розгляду даної
справи сформовано колегію суддів у
складі: головуючий суддя Здоровко Л.М.,
суддя Плахов О.В., суддя Шутенко
І.А.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 09.07.2014р. у
справі №922/768/13 залучено до участі у
справі Товариство з додатковою
відповідальністю "Міжнародна страхова
компанія" у якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача.

07.08.2014р. третьою особою подано до
Харківського апеляційного
господарського суду відзив на
апеляційну скаргу (вх.№6352), просить
залишити рішення господарського суду
Харківської області від 22.04.2014р. без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

08.08.2014р. відповідачем подано до
Харківського апеляційного
господарського суду клопотання
(вх.№6415) про долучення до матеріалів
справи додаткових документів.

Відповідачем також подано клопотання
(вх.№6416 від 08.08.2014р.) про залучення до
участі у справі в якості іншого
відповідача ТДВ "Міжнародна страхова
компанія" та клопотання (вх.№6417 від
08.08.2014р.) про витребування у позивача
для огляду у судовому засіданні
оригіналів звіту про оцінку вартості
майнової шкоди, завданої ушкодженням
транспортного засобу №001-1059 від
23.09.2008р., виконаного ТОВ "Оперейтор" та
страхового акту №И-13153 від 13.10.2008р.

Розпорядженням секретаря судової
палати №2 Харківського апеляційного
господарського суду від 11.08.2014р. у
зв'язку з відпусткою судді Шутенко І.А.,
для розгляду даної справи сформовано
колегію суддів у складі: головуючий
суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В.,
суддя Плахов О.В.

03.09.2014р. третя особа подала до
Харківського апеляційного
господарського суду заперечення щодо
клопотання відповідача про залучення
до участі у справі Товариство з
додатковою відповідальністю
"Міжнародна страхова компанія" в якості
відповідача (вх.№7239).

08.09.2014р. відповідачем подані додаткові
пояснення по справі (вх.№7457), просить у
задоволенні позовних вимог ПАТ
"Страхова компанія "Інгосстрах"
відмовити повністю.

У судовому засіданні Харківського
апеляційного господарського суду
01.10.2014р. представники відповідача
просять залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а рішення господарського
суду Харківської області від 22.04.2014р.
без змін, представник третьої особи
також просить залишити рішення суду
першої інстанції без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення. Представник
позивача у судове засідання не
з'явився, про причини неявки суд не
сповістив.

Враховуючи, що наявних у справі
матеріалів достатньо для розгляду
апеляційної скарги по суті, зважаючи на
те, що позивач про час та місце розгляду
апеляційної скарги повідомлений
належним чином, та що явка
представників сторін у судове
засідання не була визнана обов'язковою,
зважаючи на строки розгляду
апеляційної скарги на рішення суду,
передбачені статтею 102 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів вважає за можливе
розглянути скаргу в даному судовому
засіданні.

Дослідивши матеріали справи №922/768/14,
викладені в апеляційній скарзі доводи
апелянта, перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлення обставин справи та
відповідність їх наданим доказам,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

06.11.2007р. між Закритим акціонерним
товариством "Страхова компанія
"Інгосстрах" (надалі - страховик,
позивач) та ОСОБА_7 (надалі -
страхувальник) був укладений договір
страхування наземного транспорту
(а.с.11).

Відповідно до пункту 4.2. договору
страховик зобов'язується у разі
настання страхового випадку здійснити
страхове відшкодування страхувальнику
або вигодонабувачеві (ПАТ КБ
"Приватбанк"), а страхувальник
зобов'язується своєчасно сплачувати
страхові платежі та виконувати інші
умови правил страхування.

Пункт 5.1. договору визначає, що об'єктом
страхування за цим договором є майнові
інтереси, що не суперечать
законодавству України, пов'язані з
володінням, користуванням і
розпорядженням транспортним засобом
Nissan Primera, рік випуску 2004 рік,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Як зазначено у пункті 7.1. договору,
страховим випадком за цим договором є
пошкодження застрахованого ТЗ
внаслідок ДТП за його участю.

Згідно пункту 9 договору цей договір
діє 12 місяців (один рік) з 06.11.2007р. по
06.11.2007р. включно, але не більше ніж
оплачуємий період п.10.1. При бажанні
страхувальника застрахувати ТЗ на
строк, більший за 12 місяців, та у разі
сплати страхового платежу, зазначеного
у пункті 8 цього договору, договір
вважається щорічно продовженим на
відповідний строк, за який здійснена
сплата страхового платежу.

Пункт 10.1. договору встановлює, що датою
оплати є 06.11.2007р., оплачуємий період -
06.11.2007р. - 06.11.2007р., сума - 4 418, 75грн. За
пунктом 10.2. договору страховий платіж
вважається сплаченим у разі
безготівково оплати - з моменту
надходження коштів на рахунок
страховика, у разі сплати готівкою - з
моменту внесення коштів на рахунок
страховика через установи страхового
агента.

Відповідно до пункту 10.5. договору, цей
договір набуває чинності з моменту
надходження на поточний рахунок
страховика повної суми відповідно
частки страхового платежу, зазначеного
у пункті 10.1. договору.

Як вбачається із матеріалів справи,
19.08.2008р. в м. Дніпропетровськ на
Донецькому шосе внаслідок ДТП за
участю застрахованого автомобіля та
автомобіля "MAN", державний номер НОМЕР_2,
під керуванням ОСОБА_6, було пошкоджено
автомобіль Nissan Primera, рік випуску 2004 рік,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

20.08.2008р. ОСОБА_7 звернувся до страховика
із заявою про виплату страхового
відшкодування (а.с.12-13).

20.08.2008р. представником страховика був
складений акт огляду транспортного
засобу (а.с.15-16).

Постановою Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 02.09.2008р. ОСОБА_6
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого статтею 124 КУпАП, із
застосуванням адміністративного
стягнення у вигляді штрафу (а.с.14).

13.10.2008р. страховиком платіжним
дорученням було перераховано
банку-вигодонабувачеві страхове
відшкодування у розмірі 58 724, 41грн.
(а.с.32).

У березні 2011 року ПАТ СК "Інгосстрах"
звернулось до Фрунзенського районного
суду м. Харкова з позовною заявою до
ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_4,
ТДВ "Міжнародна страхова компанія", про
відшкодування матеріальної шкоди у
порядку регресу.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 06.08.2013р. у справі №2/1224/11
позов задоволено частково, стягнуто з
ОСОБА_6 на користь ПАТ СК "Інгосстрах"
страхове відшкодування в порядку
регресу в розмірі 23 241, 86грн., витрати
на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у сумі 120, 00грн., в іншій
частині у позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 18.09.2013р.
апеляційну скаргу ПАТ СК "Інгосстрах"
задоволено частково, рішення
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 06.08.2013р. скасовано, ухвалено
у справі нове рішення, яким у
задоволенні позову ПАТ СК "Інгосстрах"
відмовлено на тій підставі, що на час
скоєння ДТП ОСОБА_6 перебував у
трудових відносинах з ФОП ОСОБА_4 та
виконував свої трудові обов'язки щодо
керування автомобілем "MAN" на підставі
маршрутного листа, отже, він не міг
відповідати за завдану шкоду як перед
потерпілим ОСОБА_7, так і перед
страховиком, який виплатив страхове
відшкодування потерпілому. Заподіяні
ОСОБА_7 збитки з вини працівника ФОП
ОСОБА_4 під час виконання ним своїх
трудових (службових) обов'язків, мала
відшкодовуватися особою, яка на
відповідній правовій підставі
володіла транспортним засобом.

Як встановлено вказаним рішенням суду
та не заперечується відповідачем,
власником автомобіля "MAN", державний
номер НОМЕР_2, є ФОП ОСОБА_4

На час скоєння ДТП ОСОБА_6 перебував у
трудових відносинах з ФОП ОСОБА_4, що
підтверджується наказом №45 від 15.04.2008р.
про прийняття ОСОБА_6 на посаду водія,
наказом №59/1 від 26.02.2010р. про звільнення
водія ОСОБА_6, трудовим договором від
15.04.2008р. між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_6,
подорожнім листом №523458 від 18.08.2008р.
(а.с.176-180).

Відповідно до полісу ВВ/3553240 від 23.01.2008р.
ТДВ "Міжнародна страхова компанія" з
30.01.2008р. до 29.01.2009р. здійснювало
страхування цивільно-правової
відповідальності ФОП ОСОБА_4 під час
керування особами на достатніх
правових підставах автомобілем "MAN",
державний номер НОМЕР_2 (а.с.175).

У позовній заяві, поданої до
господарського суду Харківської
області, ПАТ СК "Інгосстрах"
посилається на те, що відповідно до
звіту про оцінку вартості майнової
шкоди, заподіяної ушкодженням
транспортного засобу від 23.09.2008р.,
складеного ТОВ "Оперейтор", розмір
заподіяної шкоди автомобілю третьої
особи склав 59 166, 28грн. Сума страхового
відшкодування з урахуванням
визначеної договором страхування
франшизи на підставі страхового акту
№И-13153 від 13.10.2008р. складає 58 724, 41грн.;
позивачем вищевказану суму страхового
відшкодування було перераховано на
користь банку-вигодонабувача у повному
обсязі.

Відповідно до статті 979 Цивільного
кодексу України за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Згідно статті 983 Цивільного кодексу
України та статті 18 Закону України "Про
страхування" договір страхування
набирає чинності з моменту внесення
страхувальником першого страхового
платежу, якщо інше не встановлено
договором.

Відповідно до положень ст. 25 Закону
України "Про страхування" здійснення
страхових виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника та/або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

Стаття 993 Цивільного кодексу України та
стаття 27 Закону України "Про
страхування" визначає, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Згідно статті 1172 Цивільного кодексу
України юридична або фізична особа
відшкодовує шкоду, завдану їхнім
працівником під час виконання ним
своїх трудових (службових) обов'язків.

Частина 2 статті 1187 Цивільного кодексу
України встановлює, що шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно статті 1191 Цивільного кодексу
України особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Відповідно до пункту 22.1 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
наземних транспортних засобів" при
настанні страхового випадку страховик
(страхова організація, що має право на
здійснення обов'язкового страхування
цивільної-відповідальності)
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому Законом
порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Частиною 35.1. статті 35 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страховик має право
здійснювати виплату страхового
відшкодування безпосередньо
потерпілим або погодженим з ними
підприємствам, установам,
організаціям, що надають послуги з
ремонту пошкодженого майна, лікування
потерпілих та інші послуги, пов'язані з
відшкодуванням збитків.

Досліджуючи матеріали справи у їх
сукупності та враховуючи приписи
чинного законодавства України, колегія
суддів приходить до висновку, що
позовні вимоги ПАТ СК "Інгосстрах" є
необґрунтованими, не доведені
належними та допустимими доказами у
розумінні статей 32, 33 Господарського
процесуального кодексу України, отже, є
такими, що задоволенню не підлягають,
виходячи з наступного.

Як вбачається із наданої позивачем
копії договору страхування наземного
транспорту від 06.11.2007р., строком дії
договору є 12 місяців (один рік) з 06.11.2007р.
по 06.11.2007р. включно, але не більше ніж
оплачуємий період п.10.1., який також
визначено з 06.11.2007р. по 06.11.2007р.

Строк дії договору, зазначений у
договорі страхування, не відповідає
строку дії договору, зазначеному у
страховому акті №И-13153 від 13.10.2008р.
(а.с.29-31), в якому зазначено строк дії
договору з 15.11.2007р. по 05.11.2008р.

Оригіналу договору страхування,
страхового акту, доказів сплати
страхового платежу страхувальником за
зазначеним договором, письмові
пояснення та інші докази в
обґрунтування строку дії договору, у
тому числі додаткові угоди щодо строку
дії договору, позивач на вимогу суду
апеляційної інстанції не надав.

Таким чином, позивач не довів, що
договір страхування на момент скоєння
ДТП за участю застрахованого
транспортного засобу був чинний.

В прикінцевих положеннях договору
страхування вказано, що його
невід'ємною частиною є Правила
добровільного страхування наземного
транспорту, які позивачем на вимогу
апеляційного суду надані не були.

На підтвердження сплаченої суми
страхового відшкодування у розмірі 58
724, 41грн. позивач надає звіт про оцінку
вартості майнової шкоди, заподіяної
ушкодженням транспортного засобу від
23.09.2008р., складеного ТОВ "Оперейтор"
(а.с.17-31).

Колегія суддів апеляційного
господарського суду не приймає наданий
позивачем доказ вартості суми
страхового відшкодування, виходячи з
наступного.

Як зазначено у даному звіті, вартість
матеріальних збитків, спричинених при
ДТП автомобілю Nissan Primera, складають 59 166,
28грн. на дату оцінку, тобто на 23.09.2008р., у
той час як безпосередньо ДТП сталось
19.08.2008р.

У звіті також вказано, що висновок
вартості матеріальних збитків
здійснено на підставі детального
вивчення матеріалів та розрахунків,
проте на які саме матеріали та
розрахунки посилається оцінщик, не
уточняється, жодних додатків звіт не
містить. Окрім іншого, ТОВ "Оперейтор" у
звіті вказує, що стан транспортного
засобу оцінювався шляхом вивчення
наданої замовником інформації. Дана
інформація приймається як достовірна,
оскільки від замовника не поступало
офіційних заяв про проведення
додаткового огляду. Оцінщик не несе
відповідальності за факти не виявлених
дефектів і пошкоджень.

У розділі 6.1. звіту зазначено, що
вартість робіт складає 8 904, 82грн. з ПДВ,
вартість матеріалів - 4 091, 90грн. з ПДВ,
вартість запасних частин 53 068, 46грн. з
ПДВ.

Проте, жодних розрахунків з посиланням
на докази вартості зазначених робіт,
матеріалів, запасних частин, та які
саме необхідно провести роботи,
використати матеріали та запчастини,
даний звіт не містить.

До того ж, як свідчать матеріали справи,
автомобіль Nissan Primera, рік випуску 2004 рік,
реєстраційний номер НОМЕР_1 раніше мав
пошкодження. Зокрема, у звіті про
виплату страхового відшкодування від
20.08.2008р. (а.с.12) страхувальник зазначає,
що раніше до страховика ним подавалась
заява про відшкодування шкоди,
заподіяної у зв'язку з пошкодженням
лобового скла автомобіля. А у графі
"пошкодження застрахованого
автомобіля" цього ж звіту,
страхувальник вказує про наявні
пошкодження передньої частини
автомобіля (передній бампер, передні
праві двері) (а.с.13).

В акті огляду транспортного засобу від
20.08.2008р. (а.с.15-16) також зазначено про
наявні пошкодження транспортного
засобу передньої частини автомобіля.
Однак не зазначено, чи дані пошкодження
стали наслідком ДТП, що сталось 19.08.2008р.,
а не отримані раніше.

На вимогу апеляційного господарського
суду позивач оригіналу звіту про
оцінку вартості майнової шкоди,
заподіяної ушкодженням транспортного
засобу від 23.09.2008р., складеного ТОВ
"Оперейтор", договір №9/Э від 01.10.2007р.,
укладений з ТОВ "Оперейтор", розрахунок
матеріалів та робіт на підтвердження
розміру страхового відшкодування не
надав.

Таким чином, колегія суддів
апеляційного господарського суду
приходить до висновку, що підсумковий
висновок не підтверджується
дослідницькою частиною, висновок не є
обґрунтованим, отже, не приймається
судом як належний доказ у справі.

Оригіналу платіжного доручення №20829
від 13.10.2008р., відповідно до якого, як
зазначає позивач, ним було
перераховано на користь
банку-вигодонабувача 58 724,
41грн., апелянтом на вимогу суду також
надано не було.

Аналізуючи вищенаведене, судова
колегія приходить до висновку, що
доводи позивача не доведені належними
і допустими доказами, оскільки
встановити факт чинності договору
страхування під час скоєння ДТП, а
також причинно-наслідковий зв'язок між
завданими пошкодженнями транспортному
засобу внаслідок ДТП та наявними
пошкодженнями на транспортному засобі
за відсутності належних доказів є
неможливим; доводи щодо вартості
майнової шкоди, заподіяної ушкодженням
транспортного засобу, а також сам факт
перерахування коштів на рахунок
страхувальника належними доказами
позивачем також не підтверджені.

Таким чином, з наведених підстав,
позовні вимоги ПрАТ "Страхова компанія
"Інгосстрах" задоволенню не підлягають.

Щодо висновку суду першої інстанції
про порушення позивачем строків
позовної давності, що стало підставою
для відмови у позові, колегія суддів
апеляційного господарського суду
зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного
кодексу України визначено, що позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно до ст. 257 Цивільного кодексу
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
За регресними зобов'язаннями перебіг
позовної давності починається від дати
виконання основного зобов'язання,
тобто з дня сплати страхового
відшкодування.

Відповідно до пункту 4.6 Постанови
пленуму "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів" №10 від
29.05.2013р., за приписом частини шостої
статті 261 ЦК України перебіг позовної
давності за регресними зобов'язаннями
починається від дня виконання
основного зобов'язання. Тому, зокрема,
право страховика за договором
страхування на подання до суду
регресного позову про стягнення з
винної особи коштів, виплачених
страховиком як страхове відшкодування,
виникає з моменту сплати такого
відшкодування, а не з моменту
виникнення страхового випадку.

Частина 5 статті 267 Цивільного кодексу
України передбачає можливість
визнання судом поважними певних причин
пропуску позовної давності. До
поважних причин пропуску позовної
давності відносяться обставини, що
виникли незалежно від волі особи, яка
мала право відповідної вимоги та
об'єктивно унеможливили звернення цієї
особи за судовим захистом у період дії
строку позовної давності.

Виходячи з вищенаведених норм, перебіг
строку позовної давності за регресними
зобов'язаннями починається від дати
сплати позивачем страхового
відшкодування, яке відповідно до
платіжного доручення №20829, було
здійснено 13 жовтня 2008 року, отже,
перебіг строку позовної давності за
вказаним дорученням закінчується 13
жовтня 2011 року.

Як свідчать матеріали справи, страхове
відшкодування позивачем перераховано
банку-вигодонабувачеві 13.10.2008р.,
позивач звернувся до господарського
суду Харківської області з позовною
заявою 04 березня 2014 року, тобто після
спливу строку позовної давності, із
заявою про визнання поважності
пропуску строку давності до суду не
звертався.

Частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу
України встановлено, що сплив позовної
давності є підставою для відмови у
позові.

Судова колегія апеляційного
господарського суду відхиляє доводи
апелянта, що у даному випадку мало
місце переривання строку позовної
давності у зв'язку із зверненням
позивача у березні 2011 року до
Фрунзенського районного суду
м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_6
про стягнення страхового
відшкодування, виходячи з такого.

Частина 2 статті 264 Цивільного кодексу
України визначає, що позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач.

Враховуючи, що позовну заяву у
Фрунзенський районний суд м. Харкова
ПАТ СК "Інгосстрах" було подано до
ОСОБА_6 як до водія ФОП ОСОБА_4, з яким
він перебував у трудових відносинах,
отже, до неналежного відповідача,
пред'явлення такого позову не
перериває строку позовної давності.

Разом з тим, як зазначено у пункті 2.2.
Постанови пленуму Вищого
господарського суду України №10 від
29.05.2013р. "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів",
позовна давність застосовується лише
за наявності порушення права особи.
Перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

З огляду на недоведеність позовних
вимог ПрАТ "Страхова компанія
"Інгосстрах" належними та допустимими
доказами, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення господарського
суду Харківської області від 22.04.2014р. у
справі №922/768/14 слід залишити без змін з
наведених вище підстав, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів відхиляє клопотання
відповідача про залучення до участі у
справі Товариство з додатковою
відповідальністю "Міжнародна страхова
компанія" у якості іншого відповідача.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103,
ст. 105 Господарського процесуального
кодексу України, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Інгосстрах" залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 22.04.2014р. у
справі №922/768/14 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено 06.10.2014
року.

Головуючий суддя
Здоровко Л.М.

Суддя
Лакіза В.В.

Суддя
Плахов О.В.