КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2014 р. Справа№ 910/16698/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Самсіна Р.І.

суддів: Скрипки І.М.

Шаптали Є.Ю.

За розглядом апеляційної скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Територіальне
міжгосподарче об'єднання
«ЛІКО-ХОЛДІНГ»

на ухвалу Господарського суду міста
Києва від 10.09.2014 року (суддя - Грєхова
О.А.) про забезпечення позову, що
винесена у справі № 910/16698/14

За позовом Першого заступника
прокурора м. Києва

до 1. Київської міської ради

2. Товариства з обмеженою
відповідальністю «Територіальне

міжгосподарче об'єднання
«ЛІКО-ХОЛДІНГ»

про визнання незаконним та
скасування рішення, договору оренди,

визнання відсутності права

За участю представників сторін:

від позивача: Пилипенко Т.А. старший
прокурор відділу, посвідчення № 018324
від 16.07.2013р.;

від відповідача-1: не з'явились;

від відповідача-2 (скаржник):

Прокопенко Т.Ю. (довіреність від
12.09.2014р.);

Бойчак В.О. (довіреність № 558 від
15.09.2014р.);

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.09.2014р. в межах справи №
910/16698/14 задоволено заяву першого
заступника прокурора міста Києва про
вжиття заходів до забезпечення позову;
до вирішення спору по суті вжито
заходів до забезпечення позову, а саме
заборонено Товариству з обмеженою
відповідальністю «Територіальне
міжгосподарче об'єднання
«ЛІКО-ХОЛДІНГ» та будь-яким іншим
особам, з якими укладено договори про
здійснення будівельних робіт на
земельній ділянці площею 6,1353 га
(кадастровий номер :79:065:0004) на вул.
Червоноармійській 137, 139 у Печерському
районі міста Києва, вчиняти будь-які
дії щодо проведення будівельних та
вишукувальних робіт щодо будівництва
об'єктів житлового та громадського
призначення з паркінгом на вул.
Червоноармійській 137, 139 у Печерському
районі м. Києва, а також заборонено
здійснювати будь-які дії зі спірною
земельною ділянкою.

Не погодившись із вказаною ухвалою,
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Територіальне
міжгосподарче об'єднання
«ЛІКО-ХОЛДІНГ» подано апеляційну
скаргу, в якій скаржник просить
скасувати ухвалу Господарського суду
міста Києва від 10.09.2014р. про
забезпечення позову у справі № 910/16698/14;
у задоволенні заяви Першого заступника
прокурора м. Києва про вжиття заходів
до забезпечення позову відмовити.

Згідно доводів апеляційної скарги, при
винесенні заборони вчиняти будь-які
дії щодо проведення будівельних та
вишукувальних робіт щодо будівництва
об'єктів житлового та громадського
призначення господарський суд не
зазначив, яким чином відсутність такої
заборони може вплинути на виконання
рішення суду про визнання недійсним
рішення Київської міської ради та
договору оренди земельної ділянки та
чи пов'язані взагалі заходи з
виконанням рішення по даній справі;
будь-яке судове рішення про визнання
недійсним акту та правочину встановлює
факт відповідності цього акту вимогам
законодавства і наявність порушення
прав позивача та не встановлює
обов'язок відповідача вчиняти певні
дії; такі рішення суду не мають
зобов'язального характеру по
відношенню до боржника, оскільки не
передбачають примусового виконання.

За розглядом матеріалів справи,
враховуючи доводи скаржника викладені
в апеляційній скарзі, судом
відзначається про наявність підстав
для скасування оскаржуваної ухвали
виходячи з наступного.

Предметом заявленого позову на
забезпечення якого, відповідно до
ухвали суду від 10.09.2014р. вжито заходів у
вигляді заборони відповідачу-2 вчиняти
дії, є вимоги про визнання незаконним
та скасування рішення Київської
міської ради від 15.07.2004р. № 456/1866, про
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки та визнання
відсутності у відповідача-2 права
користування земельною ділянкою;
зобов'язання відповідача-2 відновити
становище, яке існувало до порушення
шляхом повернення в розпорядження
Київської міської ради земельної
ділянки.

Відповідно до ст. 66 ГПК України
господарський суд за заявою сторони,
прокурора або з власної ініціативи має
право вжити передбачених статтею 67
цього Кодексу заходів до забезпечення
позову; забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.

Згідно з ч. 1 ст. 67 ГПК України позов
забезпечується, зокрема:

- забороною відповідачеві вчиняти
певні дії.

Умовою застосування заходів до
забезпечення позову є достатньо
обґрунтоване припущення, що майно (в
тому числі грошові суми, цінні папери
тощо), яке є у відповідача на момент
пред'явлення позову до нього, може
зникнути, зменшитись за кількістю або
погіршитись за якістю на момент
виконання рішення. Заходи до
забезпечення позову застосовуються
господарським судом як гарантія
реального виконання рішення суду.

У п. 3 постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 16 від
26.12.2011р. зазначено, що:

- достатньо обґрунтованим для
забезпечення позову є підтверджена
доказами наявність фактичних обставин,
з якими пов'язується застосування
певного виду забезпечення позову. Про
такі обставини може свідчити вчинення
відповідачем дій, спрямованих на
ухилення від виконання зобов'язання
після пред'явлення вимоги чи подання
позову до суду (реалізація майна чи
підготовчі дії до його реалізації,
витрачання коштів не для здійснення
розрахунків з позивачем, укладення
договорів поруки чи застави за
наявності невиконаного спірного
зобов'язання тощо). Саме лише посилання
в заяві на потенційну можливість
ухилення відповідача від виконання
судового рішення без наведення
відповідного обгрунтування не є
достатньою підставою для задоволення
відповідної заяви;

- адекватність заходу до забезпечення
позову, що застосовується
господарським судом, визначається його
відповідністю вимогам, на забезпечення
яких він вживається. Оцінка такої
відповідності здійснюється
господарським судом, зокрема, з
урахуванням співвідношення прав
(інтересу), про захист яких просить
заявник, з вартістю майна, на яке
вимагається накладення арешту, або
майнових наслідків заборони
відповідачеві вчиняти певні дії;

- обрані заходи до забезпечення позову
не повинні мати наслідком повне
припинення господарської діяльності
суб'єкта господарювання, якщо така
діяльність, у свою чергу, не
призводитиме до погіршення стану
належного відповідачеві майна чи
зниження його вартості.

В ухвалі про вжиття заходів до
забезпечення позову, суд першої
інстанції врахував пов'язаність
заходів до забезпечення позову з
предметом позову, взявши до уваги
твердження заявника про те, що ТОВ
«Територіальне міжгосподарче
об'єднання «ЛІКО-ХОЛДІНГ» протягом
тривалого часу користується земельною
ділянкою, і забудова спірної земельної
ділянки протягом розгляду даної справи
може ускладнити чи зробити неможливим
виконання рішення господарського суду
у разі скасування судом оскаржуваного
рішення Київської міської ради.

Натомість, самі лише припущення
позивача без посилання на конкретні
обставини та документальне їх
підтвердження, свідчать про
абстрактність вказаних висновків суду,
при викладенні шаблонного тексту, який
за своїм змістом не узгоджується із
співвідношенням вжитих заходів до
вимог, які є предметом розгляду у
справі.

Судом першої інстанції, при вжитті
заходів до забезпечення позову, не
визначено яким чином заборона
здійснення дій пов'язаних з
використанням земельної ділянки може
забезпечити фактичне виконання
судового рішення в разі задоволення
позову за вимогами про визнання
недійсним рішення Київської міської
ради, визнання недійсним договору
оренди.

Вжиті судом заходи не є співвідносними
із заявленими позивачем вимогами,
оскільки предметом позову є немайнові
вимоги про визнання недійсним рішення
органу місцевого самоврядування,
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки, рішення суду про
задоволення позову або про відмову в
задоволенні позову, яке має бути
винесено за результатами розгляду
спору буде містити висновки щодо
законності прийняття відповідним
органом рішення, відповідності закону
вчиненого між відповідачами правочину
або порушення сторонами норм
законодавства та визнання рішення та
правочину недійсним.

Заявлені вимоги щодо відсутності у
відповідача-2 права користування
земельною ділянкою та про відновлення
становища, що існувало до порушення
прав шляхом повернення ділянки в
користування відповідача-1 є похідними
від вимог щодо недійсності рішення
ради та договору оренди земельної
ділянки, відповідно виконання судового
рішення винесеного за результатами
розгляду спору про недійсність
договору укладеного між відповідачами,
зокрема, у разі задоволення позовних
вимог стосуватиметься прав та
обов'язків сторін такого договору
(відповідачів), а заборона до вчинення
дій на земельній ділянці до вирішення
спору по суті не свідчить про
забезпечення вимог згідно заявленого
позову.

Оскільки, судом першої інстанції не
зазначено при оцінці яких саме доказів
та встановленні яких саме обставин
визнано доцільним вжити заходи до
забезпечення позову, суд апеляційної
інстанції, при розгляді апеляційної
скарги, виходить з наступного.

Поданою прокурором заявою про
забезпечення позову, позовною заявою
при долучених у додатках до позову
документах, не підтверджено наявності
обставин, які б унеможливили захист
прав, свобод та інтересів без вжиття
відповідних заходів, прокурором не
наведено суду належних доказів, які б
вказували на очевидну небезпеку
заподіянню шкоди правам, свободам та
інтересам держави при здійсненні
землекористування на земельній
ділянці до вирішення спору по суті.

Заходи, які просив вжити позивач з
метою забезпечення позову не є
пов'язаними з предметом спору,
викладене у заяві не підтверджене
жодними доказами. Безпідставними є
вимоги прокурора про заборону вчиняти
дії зазначені в заяві, оскільки суду не
було подано жодних підтверджуючих
документів, що вчинення відповідачем-2
дій по землекористуванню обумовлене
безпосереднім порушенням прав на
захист яких подано позов, і саме
заборона до їх вчинення забезпечить
виконання судового рішення про
визнання недійсним рішення ради та
договору оренди земельної ділянки.

Здійснення землекористування
відповідачем-2 земельною ділянкою при
обставинах оскарження договору оренди
цієї земельної ділянки та відповідного
рішення Київської міської ради не
унеможливлює захист прав, свобод та
інтересів щодо яких заявлено позов, не
свідчить про наявність загрози
невиконання судового рішення в разі
задоволення позовних вимог.

У п. 9 постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 16 від
26.12.2011р. зазначено, що виносячи ухвалу
про заборону відповідачеві вчиняти
певні дії, господарський суд повинен
точно визначити, які саме дії
забороняється вчиняти. Помилковими
слід визнавати ухвали, якими боржникам
забороняється користуватись їх майном,
якщо через особливості цього майна
користування ним не тягне знищення або
зменшення його цінності. За наявності
підстав для застосування такого заходу
до забезпечення позову господарський
суд може заборонити витрачання майна
на власні потреби, відчуження його у
будь-який спосіб, у тому числі
здійснення тих чи інших платежів або
перерахування авансом певних сум тощо.
Якщо з урахуванням особливостей майна
користування ним не тягне за собою його
знищення або зменшення його цінності,
то для задоволення заяви про
забезпечення позову шляхом заборони
відповідачеві користуватися таким
майном підстави, як правило, відсутні.

Під час розгляду апеляційної скарги
судом не встановлено, а в оскаржуваній
ухвалі не вказано, які докази свідчать,
що без вжиття відповідних заходів до
забезпечення позову відповідач-2 може
уникнути виконання рішення суду, чи за
відсутності заборони
землекористування земельною ділянкою,
така ділянка зникне, зменшиться її
цінність тощо.

Заходи до забезпечення позову мають
гарантувати реальну можливість для
виконання судового рішення, відповідно
підставою для забезпечення позову є
встановлені судом обставини, які
підтверджують що невжиття таких
заходів може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду (ст.
66 ГПК України).

Виникнення у прокурора відповідних
сумнівів по виконанню рішення суду, не
є підставою для вжиття заходів до
забезпечення вимог, які є предметом
спору у даній справі, а судом першої
інстанції в оскаржуваній ухвалі не
зазначено в чому полягає загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду в разі
задоволення вимог прокурора про
недійсність рішення ради та договору
оренди земельної ділянки, без вжиття
заходів до забезпечення позову шляхом
заборони використання земельної
ділянки до вирішення спору по суті.

Обгрунтованими є доводи апелянта, з
якими погоджується суд апеляційної
інстанції, зокрема про те, що позивачем
не доведена можливість незаконного
проведення будівельних робіт на
земельній ділянці, які могли б
підлягати забороні, а заборона вчиняти
будь-які дії щодо проведення
будівельних та вишукувальних робіт
щодо будівництва об'єктів житлового та
громадського призначення з паркінгом
на вул. Червоноармійській 137, 139 у
Печерському районі м. Києва обмежує
господарську діяльність ТОВ «ТМО
«ЛІКО-ХОЛДІНГ».

Клопотання про забезпечення позову,
яке раніше було відхилено повністю або
частково, може бути подано вдруге, якщо
змінились певні обставини (п. 4
постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 16 від
26.12.2011р.).

Задовольняючи заяву прокурора про
вжиття заходів до забезпечення позову,
судом першої інстанції не було
зазначено, яким чином та які обставини
змінились, після відмови у задоволенні
такої ж заяви прокурора ухвалою від
12.08.2014р., де суд зазначив про ненадання
прокурором доказів того, що існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову, а
також прокурор нічим не підтвердив
припущення, що забудова спірної
земельної ділянки може ускладнити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Дослідивши подані матеріали,
апеляційним господарським судом не
підтверджено наявності обставин, які є
підставою для вжиття заходів до
забезпечення позову згідно поданої
прокурором заяви, що є підставою для
скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105, 106
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Територіальне міжгосподарче
об'єднання «ЛІКО-ХОЛДІНГ» на ухвалу
Господарського суду міста Києва від
10.09.2014 року задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста
Києва від 10.09.2014р. у справі № 910/16698/14
скасувати та постановити нову ухвалу
про відмову у задоволенні заяви
першого заступника прокурора міста
Києва про вжиття заходів забезпечення
позову.

3. Копію постанови надіслати учасникам
судового процесу у справі № 910/16698/14.

4. Матеріали оскарження ухвали у справі
№ 910/16698/14 повернути до Господарського
суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя
Р.І. Самсін

Судді
І.М. Скрипка

Є.Ю. Шаптала