ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року Справа № 925/897/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Головуючого судді:Губенко
Н.М.,суддів:Барицької Т.Л., Картере
В.І.,розглянувши касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю підприємство з
іноземними інвестиціями "Еконія"на
рішення господарського суду
Черкаської області від 28.07.2014та на
постановуКиївського апеляційного
господарського суду від 26.08.2014у
справі№ 925/897/14 господарського суду
Черкаської областіза позовомФізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 доТовариства з
обмеженою відповідальністю
підприємство з іноземними
інвестиціями "Еконія"про стягнення
452700,00 грн.в судовому засіданні взяли
участь представники: - позивача ОСОБА_5;
- відповідача Скляренко О.О.; ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Черкаської області від 28.07.2014 у справі
№925/897/14 (суддя Боровик С.С.), залишеним
без змін постановою Київського
апеляційного господарського суду від
26.08.2014 (судді: Алданова С.О., Дикунська
С.Я., Рябуха В.І.), задоволений позов
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
(надалі позивач/ ФОП ОСОБА_4) до
Товариства з обмеженою
відповідальністю підприємство з
іноземними інвестиціями "Еконія"
(надалі відповідач/скаржник); за
рішенням з відповідача стягнуто 452 700,00
грн.

Відповідач, не погоджуючись із
прийнятими у даній справі судовими
рішеннями, звернувся до Вищого
господарського суду України із
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
та постанову скасувати.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі
перегляду справи в касаційній
інстанції, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи
застосування норм процесуального та
матеріального права при прийнятті
оскаржуваних судових актів, вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, враховуючи наступне.

Предметом даного спору є вимога
позивача (з урахуванням заяви про
зменшення позовних вимог) про
стягнення з відповідача
заборгованості у сумі 452 700,00 грн. за
договором про організацію перевезень
№Т-01/13 (надалі - договір перевезення),
укладеного між позивачем та
відповідачем.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач
посилається на те, що відповідачем, в
порушення умов договору перевезення,
не оплачуються надані позивачем
відповідачу послуги за січень-лютий 2014
року.

Розглядаючи даний спір та
задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій погодилися із
доводами позивача, та, встановивши, що
відповідач, всупереч приписів ст. 530 ЦК
України, п.п. 2.3.8. та 3.1. договору
перевезення, відповідач не
розрахувався із позивачем за надані
останнім послуги, а тому, наявна з січня
2014 року по 18 лютого 2014 року
заборгованість у сумі 452 700,00 грн.
підлягає задоволенню.

Вищий господарський суд України
погоджується із прийнятими у даній
справі судовими рішеннями, з огляду на
таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 908 ЦК України
перевезення вантажу, пасажирів, багажу,
пошти здійснюється за договором
перевезення.

Статтею 908 ЦК України унормовано, що за
договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату. Договір
перевезення вантажу укладається у
письмовій формі.

Як встановлено судами та вбачається з
матеріалів справи, 01.01.2013 між позивачем
та відповідачем був укладений договір
про організацію перевезень №ТЕ-01/13,
відповідно до умов якого відповідач
(замовник) надає позивачеві
(перевізнику) вантажі для виконання
останнім перевезень вантажів згідно з
попередніми (за дві, три доби до початку
перевезення) та погодженими по всіх
питаннях замовленнями по договору, що
являються невід'ємною частиною даного
договору (п. 1.2. договору).

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; одностороння відмова від
зобов`язання або одностороння зміна
його умов не допускається.

Як встановлено судами, позивач свої
зобов'язання за договором перевезення
виконував належним чином та надавав
відповідачу послуги з перевезення
згідно з договором протягом січня 2014
року по 18 лютого 2014 року на загальну
суму 662 400,00 грн., що підтверджується
податковими накладними, актами
здачі-приймання виконаних робіт
(послуг) та товарно-транспортними
накладними, що містяться в матеріалах
справи.

Відповідно до п. 3.1. договору
перевезення, розрахунки за
автотранспортно-експедиторські
послуги між перевізником і замовником
виконуються по взаємно погодженому між
сторонами порядку оплати. Сторони
погодились, що підставою для
розрахунків за даним договором є
підписаний сторонами та скріплений
печатками Акт наданих послуг, а також
оригінали належним чином оформлених
товарно-транспортних накладних з
відмітками та підписами уповноважених
осіб вантажовідправника і
вантажоодержувача, та документів,
передбачених п. 2.3.8. Замовник, у разі
відсутності заперечень до акту наданих
послуг, зобов'язаний сплатити вартість
наданих перевізником послуг протягом 45
банківських операційних днів з моменту
підписання сторонами та скріплення їх
печатками акту наданих послуг.

Пунктом 2.3.8. договору перевезення
сторони узгодили, що протягом 10 днів з
моменту доставки товару
вантажоодержувачу виконавець
зобов'язаний передати замовнику
належним чином оформлені документи,
які стосуються перевезення вантажів,
та які є підставою для
взаєморозрахунків, а саме - акту
виконаних робіт, оригінал витратної
накладної з мокрою печаткою
вантажоодержувача, довіреності на
отримання товару, товаротранспортної
накладної, рахунку, податкової
накладної.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, зокрема,
підписаними сторонами та скріпленими
печатками сторін актами наданих послуг
за спірний період (з січня 2014 року по 18
лютого 2014 року), примірники яких наявні
в матеріалах справи, позивач надав
відповідачу послуги з перевезення на
суму 662 400,00 грн.; вказані акти наданих
послуг підписані з боку відповідача
без зауважень та заперечень.

Матеріалами справи підтверджується
висновок судів попередніх інстанцій
про направлення позивачем відповідачу
рахунків на оплату послуг з
перевезення за спірний період, а також
вимога про термінове погашення наявної
заборгованості, які залишилися без
оплати та відповіді з боку відповідача.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України
встановлено, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

В той же час, відповідач своїх
зобов'язань з оплати послуг
перевезення, наданих позивачем не
виконав, а тому, суди попередніх
інстанцій правомірно стягнули з
відповідача за спірний період
заборгованість у судовому порядку у
сумі 452 700,00 грн., за вирахуванням 209 700,00
грн., переплачених відповідачем
позивачу при погашенні заборгованості
за 2013 рік.

Доводи касаційної скарги щодо
ненастання строку здійснення оплати за
надані позивачем послуги в 2014 році з
підстав ненадання позивачем
відповідачу повного пакету документів,
як того вимагає п. 2.3.8. договору, а саме:
довіреностей від одержувачів вантажів,
судовою колегією не приймаються,
оскільки, по-перше, акти наданих послуг,
з підписанням без зауважень яких
сторонами, відповідно до п. 3.1. договору,
настає обов'язок у відповідача
протягом 45 банківських операційних
днів оплатити надані позивачем
послуги, підписані, як встановлено
судами попередніх інстанцій та
вбачається з матеріалів справи, без
зауважень з боку відповідача, що
свідчить про те, що відповідач прийняв
та схвалив надані позивачем послуги з
перевезення, а відтак, виходячи з
положень договору та засад цивільного
законодавства, й настав обов'язок їх
(послуги) оплатити; по-друге, ненадання
позивачем відповідачу довіреностей,
при наявності підписаних та скріплених
печатками актів з надання послуг,
підписаних сторонами
товарно-транспортних накладних, не є
підставою для ухилення відповідача від
виконання обов'язку зі сплати за
отримані ним послуги перевезення,
надані позивачем.

В силу ст.ст. 42, 43, 47 ГПК України
правосуддя у господарських судах
здійснюється на засадах рівності всіх
учасників судового процесу перед
законом і судом; сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами;
судове рішення ухвалюється суддею за
результатами обговорення усіх
обставин справи.

Судами попередніх інстанцій
використано у повному обсязі їх
повноваження, передбачені
процесуальним законом щодо повного та
всебічного з'ясування обставин справи,
пов'язаних з предметом доказування у
даній справі, наслідком чого є
правильні висновки про задоволення
позову.

Твердження скаржника про порушення і
неправильне застосування
господарськими судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального законодавства при
прийнятті оскаржуваних судових актів
не знайшли свого підтвердження, в
зв'язку з чим підстав для зміни чи
скасування прийнятих у даній справі
судових рішень колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
підприємство з іноземними
інвестиціями "Еконія" залишити без
задоволення.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 26.08.2014 та
рішення господарського суду
Черкаської області від 28.07.2014 у справі
№925/897/14 залишити без змін.

Головуючий суддя
Н.М. Губенко

Судді
Т.Л. Барицька

В.І. Картере