м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
за позовом Публічного акціонерного
товариства "Електровимірювач"
до Публічного акціонерного товариства
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Елім-Партнер»
про визнання недійсним договору
Суддя Полякова К.В.
від позивача: не з'явився,
від відповідача: Стасюк І.В. (дов.№б/н
від третьої особи: не з'явився,
Публічне акціонерне товариство
"Електровимірювач" звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Публічного акціонерного
товариства "ОТП Банк" про визнання
недійсним договору застави № PL11-491/29-1
від 20.09.2011 року.
Рішенням Господарського суду міста
Києва від 28.01.2014, залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 12.05.2014, у
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Постановою Вищого господарського суду
України від 28.07.2014 рішення
Господарського суду міста Києва від
28.01.2014 та постанова Київського
апеляційного господарського суду від
12.05.2014 у справі №910/20130/13 скасовані та
зазначена справа направлена до
Господарського суду міста Києва на
новий розгляд.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 08.08.2014 прийнято до
провадження та призначено справу
№910/20130/13 до розгляду на 02.09.2014 року.

У судовому засіданні 02.09.2014 оголошено
перерву до 09.09.2014 року.

До початку судового засідання 09.09.2014
через відділ діловодства та
документообігу Господарського суду
міста Києва від позивача та
відповідача надійшли додаткові
документи для долучення до матеріалів
справи, та від відповідача також
надійшли письмові пояснення по справі.

У судовому засіданні 09.09.2014 представник
позивача надав усні пояснення по суті
заявлених позовних вимог та просив
задовольнити позов.

Представник відповідача надав усні
заперечення на позов, посилаючись на
обставини аналогічні викладеним у
письмових поясненнях.

Так, за наслідками судового засідання
09.09.2014 судом постановлено ухвалу, якою
залучено до участі у справі Товариство
з обмеженою відповідальністю
«Елім-Партнер» в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні
відповідача,оскільки рішення у даній
справі може вплинути на права та
обов'язки вказаного товариства, що є
позичальником за Договором про надання
кредиту №CR 07-443/29-1 від 11.09.2007 року, та
відкладено розгляд справи на 25.09.2014
року.

До судового засідання 25.09.2014 позивач не
направив свого представника, причини
неявки суду не повідомив, про дату, час
та місце проведення судового засідання
повідомлений належним чином, що
підтверджується наявним підписом
уповноваженого представника на бланку
розписки, складеної 09.09.2014 року.

Представник відповідача у судовому
засіданні 25.09.2014 заперечував проти
заявлених позовних вимог, надав
пояснення аналогічні тим, що викладені
у відзиві на позовну заяву та письмових
поясненнях.

Третя особа до судового засідання не
з'явилась, причини неявки суду не
повідомила, про дату, час та місце
проведення судового засідання
повідомлена належним чином, що
підтверджується наявним у матеріалах
справи поштовим повідомлення, яке
повернулось на адресу суду з відміткою
про вручення поштового відправлення
17.09.2014 року.

Нормами ст. 77 ГПК України передбачено,
що господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених ст. 69 цього
Кодексу розгляд справи, коли за якихсь
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Згідно із п. 3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

За таких обставин, незважаючи на те, що
позивач та третя особа на виклик суду
не з'явились, за висновками суду, наявні
у матеріалах справи документи достатні
для прийняття повного та
обґрунтованого судового рішення, а
неявка вказаних учасників судового
спору не перешкоджає вирішенню справи
по суті, із врахуванням заяви про
уточнення позовних вимог.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, господарський
суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

11.09.2007 між Закритим акціонерним
товариством "ОТП Банк",
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство "ОТП Банк" (банк)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Елім - Партнер"
(позичальник) укладено договір про
надання кредиту № СR 07-443/29-1, з
наступними змінами та доповненнями
(кредитний договір), за умовами якого
банк зобов'язався надавати кредит
позичальнику з строком повернення до
15.09.2014 року.

З метою захисту законних прав та
інтересів фізичних та юридичних осіб
при укладанні різноманітних
правочинів та договорів законодавство
передбачає ряд способів, які сприяють
виконанню зобов'язань - способи або
види забезпечення виконання
зобов'язань.

Нормами статті 546 Цивільного кодексу
України (далі ЦК України), визначено, що
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, при триманням,
завдатком.

Так, у забезпечення виконання
позичальником своїх зобов'язань за
Кредитним договором, 20.09.2011 між
Публічним акціонерним товариством "ОТП
Банк" (заставодержатель) та Відкритим
акціонерним товариством
"Електровимірювач", правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
"Електровимірювач" (заставодавець)
укладено договір застави № PL 11-491/29-1
(Договір застави), предметом якого є
майнові права заставодавця до
заставодержателя щодо отримання
грошових коштів, що знаходяться на
банківському рахунку Відкритого
акціонерного товариства
"Електровимірювач" № 8880 на момент
підписання цього Договору, а також
грошові кошти, що знаходяться чи
будуть надходити на зазначений у
даному Договорі банківський рахунок.

У відповідності до статті 572 ЦК України,
які кореспондуються із нормами ч. 2
статті 1 Закону України "Про заставу", в
силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Заставою може бути забезпечена
будь-яка дійсна існуюча або майбутня
вимога, що не суперечить законодавству
України, зокрема така, що випливає з
договору позики, кредиту,
купівлі-продажу, оренди, перевезення
вантажу тощо.

Публічне акціонерне товариство
«Електровимірювач» стверджує, що
укладений договір застави підписано
Головою правління Відкритого
акціонерного товариства
"Електровимірювач" Гречко С.М., який
діяв на підставі Статуту товариства, з
перевищенням повноважень вказаної
особи, а саме, без отримання згоди
Наглядової ради позивача, що є грубим
порушенням положень Статуту
Відкритого акціонерного товариства
"Електровимірювач".

Відповідач у відзиві на позов,
заперечуючи проти задоволення
позовних вимог, посилається на
безпідставність позову, оскільки, зі
сторони позивача вчинено ряд дій, що
свідчать про схвалення у подальшому
оспорюваного правочину Публічним
акціонерним товариством
"Електровимірювач", зокрема: надано
Публічному акціонерному товариству
"ОТП Банк" гарантійний лист від 19.09.2011
року за вих. № 40/783, яким повідомлялось,
що у грудні 2011 року відбудуться чергові
збори акціонерів товариства щодо
затвердження, зокрема, Договору
застави; вчинено страховий платіж
замість позичальника; за банківським
рахунком, який зазначено у Договорі
застави, банком неодноразово
списувались кошти у рахунок погашення
заборгованості за Кредитним договором.
27.10.2011 позивач звернувся до банку з
листом № 905, яким повідомив про надання
права Публічному акціонерному
товариству "ОТП Банк" на списання
грошових коштів з поточного рахунку №
8880, з метою здійснення погашень
нарахованих відсотків за Кредитним
договором. Так, відповідач наполягає у
тому, що згідно зі статтею 241
Цивільного кодексу України наступне
схвалення юридичною особою правочину,
вчиненого від її імені представником, з
перевищенням повноважень,
унеможливлює визнання такого
правочину недійсним.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи вказівки
Вищого господарського суду України,
наведені у постанові від 28.07.2014 та які
зумовили скерування справи на новий
розгляд, суд вважає, що вимоги позивача
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу
України передбачає що правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
визначені ст. 203 Цивільного кодексу
України, відповідно до якої:

- зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу,
відповідно до яких, зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства;
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 11
від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними», правочин може бути
визнаний недійсним з підстав,
передбачених законом. Вирішуючи спори
про визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Як вбачається із договору застави № PL
11-491/29-1 від 20.09.2011 зі сторони позивача
він підписаний Головою правління
Відкритого акціонерного товариства
"Електровимірювач" Гречко С.М., який
діяв на підставі Статуту товариства.

Відповідно до пункту 7.1 Статуту
Відкритого акціонерного товариства
"Електровимірювач", затвердженого
протоколом № 12 від 30.09.2010 загальних
зборів Відкритого акціонерного
товариства "Електровимірювач",
органами управління товариства є:
загальні збори акціонерів: наглядова
рада; виконавчий орган; ревізійна
комісія.

Пунктом 7.3 Статуту передбачено, що з
числа акціонерів товариства
створюється Наглядова рада, яка
здійснює контроль за діяльністю
виконавчого органу та захист прав
акціонерів товариства.

Відповідно до підпункту 14 пункту 7.9.9
Статуту до виключної компетенції
Наглядової ради належить, зокрема,
прийняття рішень про укладання
будь-якої кредитної угоди (договору)
про надання в заставу майна товариства
(рухомого чи нерухомого), угоди
(договору) про надання чи одержання
позики, надання товариством поруки чи
гарантії або іншого забезпечення під
виконання зобов'язань товариства чи
третіх осіб.

Пунктом 7.10.6 статуту визначено, що як
посадова особа Голова правління,
зокрема, приймає рішення про укладання
договорів, сума по кожному з яких не
перевищує 500 000,00 грн.

Рішенням загальних зборів Відкритого
акціонерного товариства
"Електровимірювач", оформленого
протоколом № 12 від 30.09.2010, копія якого
наявна у матеріалах справи, Головою
правління товариства обрано Гречко
С.М.

Згідно з частиною 3 статті 237 Цивільного
кодексу України представництво
виникає на підставі договору, закону,
акта органу юридичної особи та з інших
підстав, встановлених актами
цивільного законодавства.

Відповідно до частини 3 статті 92
Цивільного кодексу України орган або
особа, яка відповідно до установчих
документів юридичної особи чи закону
виступає від її імені (в даному випадку
- це голова правління), зобов'язана
діяти в інтересах юридичної особи,
добросовісно і розумно та не
перевищувати своїх повноважень. У
відносинах із третіми особами
обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження.

Отже, представництво голови правління
виникає на підставі закону, а тому є
предметом правового регулювання
статті 241 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 241 Цивільного кодексу
України передбачено, що, правочин,
вчинений представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання.

Відповідно до пункту 3.4. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
наступне схвалення юридичною особою
правочину, вчиненого від її імені
представником, який не мав належних
повноважень, унеможливлює визнання
такого правочину недійсним (стаття 241
Цивільного кодексу України). Настання
передбачених цією статтею наслідків
ставиться в залежність від того, чи
було в подальшому схвалено правочин
особою, від імені якої його вчинено;
тому господарський суд повинен у
розгляді відповідної справи
з'ясовувати пов'язані з цим обставини.
Доказами такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т.ін.). Наведене
стосується й тих випадків, коли
правочин вчинений не представником
юридичної особи з перевищенням
повноважень, а особою, яка взагалі не
мала повноважень щодо вчинення даного
правочину.

Із долученої до матеріалів справи
банківської виписки про рух коштів по
р/р позивача № 8880, грошові кошти
на якому є предметом застави за
оспорюваним договором застави,
вбачається, що 13.01.2012 ПАТ
«Електровимірювачем», як майновим
поручителем, здійснено страховий
платіж замість позичальника - ТОВ
«Елім-Партнер».

Також, у матеріалах справи наявні копії
листів №794 та № 795 від 22.09.2011 про надання
згоди на укладення договорів суборенди
з ПАТ "Страхова компанія "Провідна" та
ПАТ "МТС Україна", а також, надано до
банку інформацію про передачу в
суборенду площ офісного центру в м.
Житомирі та планові надходження коштів
станом на 01.01.2013 року з детальною
інформацією по договорах суборенди.

Разом з тим, матеріали справи містять
також лист Відкритого акціонерного
товариства "Електровимірювач" від
27.10.2011 за вих. № 905, адресований
відповідачу, за змістом якого позивач
надав Публічному акціонерному
товариству "ОТП Банк" право проводити
списання грошових коштів з поточного
рахунку № 8880 Відкритого
акціонерного товариства
"Електровимірювач" з метою погашення
нарахованих до сплати відсотків за
договором надання кредиту про надання
кредиту № СR 07-443/29-1 від 11.09.2007, укладеним
між Закритим акціонерним товариством
"ОТП Банк" та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Елім - Партнер", які
боржник сам погасити немає можливості.
До того ж, з вказаного листа вбачається,
що згоду на списання ВАТ
«Електровимірювач» надано як
поручителем за договором поруки №
SR06-95/28-1, також укладеного у
забезпечення виконання зобов'язань за
договором надання кредиту про надання
кредиту № СR 07-443/29-1 від 11.09.2007, однак
розрахунковий рахунок вказаний №
8880, грошові кошти на якому є
предметом застави за оспорюваним
договором застави.

Одночасно, суд зауважує, що
вищезазначені документи та позовна
заява підписані одним підписантом -
Головою правління Гречкою С.М., який є
керівником ПАТ «Електровимірювач», про
що також міститься запис у Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, належна
копія відомостей з якого долучена до
матеріалів справи.

Відповідно до ч.1 статті 51 Закону
України "Про акціонерні товариства"
наглядова рада акціонерного
товариства є органом, що здійснює
захист прав акціонерів товариства, і в
межах компетенції, визначеної статутом
та цим Законом, контролює та регулює
діяльність виконавчого органу.

Абзацом 4 ч.1 статті 55 Закону України
"Про акціонерні товариства" та п.7.9.11
статуту позивача передбачено, що
засідання наглядової ради проводяться
в міру необхідності з періодичністю,
визначеною статутом, але не рідше
одного разу на квартал.

Згідно з ч. 2 статті 32 Закону України
"Про акціонерні товариства" акціонерне
товариство зобов'язане щороку скликати
загальні збори (річні загальні збори).
Річні загальні збори товариства
проводяться не пізніше 30 квітня
наступного за звітним року. До порядку
денного річних загальних зборів
обов'язково вносяться питання,
передбачені пунктами 11, 12 і 24 частини
другої статті 33 цього Закону.

Пунктом 7.8.11 статуту позивача
передбачено, що за результатами
діяльності товариства за календарний
рік скликаються чергові (річні)
загальні збори акціонерів. Чергові
загальні збори акціонерів скликаються
не рідне одного разу на рік.

Відповідно до п.24 ч.2 статті 33 Закону
України "Про акціонерні товариства" до
виключної компетенції загальних
зборів належить: прийняття рішення за
наслідками розгляду звіту наглядової
ради, звіту виконавчого органу, звіту
ревізійної комісії (ревізора).

Згідно з п.7.11.4 статуту позивача, при
здійсненні контролю за
фінансового-господарською діяльністю
правління ревізійна комісія перевіряє:

Дотримання правлінням, головою та
членами правління товариства наданих
їм повноважень щодо розпорядження
майном товариства, вчинення правочинів
та проведення фінансових операцій від
імені товариства.

Пунктом 7.11.5 статуту передбачено, що за
підсумками проведення планових та
позапланових перевірок ревізійна
комісія складає висновок. Без висновку
ревізійної комісії загальні збори не
майть права затверджувати річний
баланс товариства.

Звертаючись із даним позовом до суду,
позивач наголошував на тому, що
наглядова рада товариства або загальні
збори не розглядали, не досліджували і
не приймали будь-яких рішень про
надання дозволу голові колегіального
виконавчого органу товариства вчиняти
оспорюваний правочин. У підтвердження
відсутності відповідних прийнятих
рішень, ПАТ "Електровимірювач" також
посилається на офіційні дані Інтернет
порталу www.smida.gov.ua ("Агентства з розвитку
інфраструктури фондового ринку
України"), які надають доступ до
інформації про акціонерні товариства
та професійних учасників фондового
ринку України і є аналітичним
інструментом, який дозволяє отримати
інформацію про компанії та їх
фінансові показники, ухвалені рішення
органів управління, тощо.

Так, за офіційними даними Агентства з
розвитку інфраструктури фондового
ринку України, так і за даними
офіційного сайту позивача
(http://www.eliz.com.ua/) з грудня 2011 по 2012 роки,
загальні збори товариства не приймали
будь-яких рішень. І лише 21 червня 2013
року (Протокол № 13) проведено загальні
збори акціонерів, на яких не
вирішувалось будь-яких питань про
подальше схвалення оспорюваного
договору, про що свідчить вказаний
протокол з переліком питань порядку
денного, оригінал або належну копію
якого до суду позивачем не надано.

Натомість, з інформації наявної на
офіційному сайті www.smida.gov.ua вбачається,
що на загальних зборах позивача 21.03.2013
порядок денний складався з наступних
пунктів, зокрема: звіт правління
товариства за 2010-2012 року, затвердження
звіту наглядової ради за 2010-2012 роки,
затвердження звіту правління за 2010-2012
роки, затвердження звіту ревізійної
комісії за 2010-2012 року.

Оскільки, в матеріалах справи відсутні
будь-які докази щодо виявлення
ревізійною комісією будь-яких порушень
головою правління Гречкою С.М., щодо
наданих йому повноважень
розпорядження майном товариства та
вчинення правочинів (зокрема, договору
застави № PL 11-491/29-1 від 20.09.2011 року), тому
суд вважає, що дії вчинені головою
правління Гречкою С.М. щодо підписання
договору застави № PL 11-491/29-1 від 20.09.2011 у
подальшому схвалені Публічним
акціонерним товариством
"Електровимірювач".

Судове рішення не може ґрунтуватися на
усних заявах позивача та на його
припущеннях при ненаданні чи
відсутності у справі відповідних
доказів, а стверджуючи про недійсність
договору з підстав перевищення
повноважень представника при
підписанні договору, позивач має
довести суду зазначені обставини
належними доказами.

Станом на час вирішення даної справи,
позивачем не надано суду належних
доказів у підтвердження перевищення
Гречко С.М. повноважень при укладенні
договору застави № № PL 11-491/29-1 від
20.09.2011, неправомірного проставлення
печатки на договорі, а відтак усі
твердження позивача є безпідставними
та не підтверджені належними доказами.

Правління вирішує всі питання
діяльності товариства крім тих, що
належать до виключної компетенції
загальних зборів, а голова правління
від імені товариства уповноважений
одноособово укладати договори, угоди,
контракти.

Частиною третьою статті 92 ЦК
встановлено, що орган або особа, яка
відповідно до установчих документів
юридичної особи чи закону виступає від
її імені, зобов'язана діяти в інтересах
юридичної особи, добросовісно і
розумно та не перевищувати своїх
повноважень.

У відносинах із третіми особами
обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження.

Скасування рішенням господарського
суду рішень загальних зборів
Товариства не може бути підставою для
визнання недійсними договорів застави
та іпотеки, підписаних головою
правління, оскільки не усуває факту
законності дій голови правління по
виконанню рішень загальних зборів.

Крім того, спір щодо повноважень голови
правління є корпоративним, а відносини
між банком і заставодавцем засновані
на цивільному договорі, тому банк, який
не є суб'єктом корпоративних відносин,
не міг знати про обмеження, зазначені
позивачем.

Така правова позиція міститься у
постанові Верховного суду України від
06.06.2011 постановленої за наслідками
розгляду справи №4/105-10, яка за
приписами статті 111-28 ГПК України є
обов'язковою для застосування.

Згідно статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки, позивач не довів суду
належними доказами своїх вимог, з
встановлених у судовому засіданні
обставин, а також враховуючи положення
Договору застави PL 11-491/29-1 від 20.09.2011,
приписи чинного законодавства, тому
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства
«Електровимірювач» визнані судом
необґрунтованими, незаконними та
такими, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, підстав для визнання
недійсним договору застави PL 11-491/29-1 від
20.09.2011 суд не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 32, 33, 34, 49, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства
"Електровимірювач" до Публічного
акціонерного товариства "ОТП Банк" за
участі третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Елім-Партнер» про визнання недійсним
договору застави № PL11-491/29-1 від 20.09.2011
року- відмовити повністю.

Рішення постановлено у нарадчій
кімнаті та проголошено його вступну та
резолютивну частину у судовому
засіданні 25.09.2014 року.

Повне рішення буде складено протягом
п'яти днів з дня проголошення вступної
та резолютивної частини рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено

та підписано 30.09.2014 року

Суддя
К.В. Полякова