ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 р.
Справа № 917/1609/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", вул.
Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

до Комунального підприємства
теплового господарства
"Гадячтеплоенерго", вул. 50 років Жовтня
19 а, м. Гадяч, Полтавська область,37300

про стягнення 121953,90 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники сторін 26.08.2014 р.:

від позивача: Ященко Р.Ю., довіреність
№14-135 від 13.05.2014 р.

від відповідача: Блоха Н.М.,
довіреність №01-05/2 від 02.01.2014 р.

Представники сторін 16.09.2014 р. відсутні.

Розгляд справи продовжується після
перерви, оголошеної відповідно до ст. 77
ГПК України в судовому засіданні 26.08.2014
року.

В судовому засіданні 16.09.2014 року після
виходу з нарадчої кімнати на підставі
ст. 85 ГПК України судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна про
стягнення з відповідача
заборгованості за договором на
купівлю-продаж природного газу №14/2338/11
від 30.09.2011 року, з яких: 34432,27 гривень
пені, 49097,03 гривень 3% річних та 38424,59 грн.
інфляційних втрат.

Представник позивача в судовому
засіданні 26.08.2014 р. виклав зміст
позовних вимог та наполягав на їх
задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні 26.08.2014 р. позовні вимоги
визнавав частково та посилався на
відсутність вини відповідача у
неналежному виконанні умов договору
через встановлення відповідачу
органами державної влади нижчих
тарифів на житлово-комунальні послуги
від економічно обґрунтованих витрат на
їх виробництво, скрутне фінансове
становище та відсутність своєчасного
фінансування.

Також представник відповідача озвучив
суду письмове клопотання про зменшення
розміру заявленої позивачем до
стягнення пені до 10 % в зв'язку з тим, що
застосування штрафних санкцій до
відповідача в розмірі 34432,27 грн. може
призвести до погіршення його і так
вкрай тяжкого фінансового стану.

Представник позивача проти зменшення
пені заперечував.

В судове засідання 16.09.2014 р.
представники сторін не з'явилися, хоча
належним чином повідомлені про дату та
місце розгляду справи, про що свідчить
розписка про повідомлення дати
наступного судового засідання (в матер.
справи. , а.с. - 124)

Враховуючи достатність у матеріалах
справи доказів для розгляду спору по
суті, суд не оцінює неявку
представників сторін у судове
засідання як підставу для подальшого
відкладення розгляду справи та
розглядає спір за наявними
матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши подані
сторонами докази, суд встановив :

30 вересня 2011 року між Публічним
акціонерним товариством "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(Постачальник, позивач) та Комунальним
підприємством теплового господарства
"Гадячтеплоенерго" (Покупець,
відповідач) був укладений договір
№14/2338/11 купівлі-продажу природного
газу (договір) (а.с. - 15-20). В подальшому до
даного договору були укладені
додаткові угоди №1 від 11.10.2011 р.№2 від
19.01.2012 р. та №3 від 27.06.2012 р. (а.с. - 21-24)

Згідно п. 1.1 договору Продавець
зобов'язується передати у власність
Покупцю у ІУ кварталі 2011 року та у 2012
році імпортований природний газ (за
кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного
на митну територію України ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", для виробництва
теплової енергії, яка споживається
населенням та релігійними
організаціями, а Покупець
зобов'язується приймати та оплачувати
газ на умовах цього договору.
Додатковою угодою від 27.06.2012 року п. 1.1
Договору було викладено в новій
редакції та зазначено, що Продавець
зобов'язується передати у власність
Покупцю у 2012 році природний газ,
ввезений на митну територію України
ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за кодом
згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, для виробництва
теплової енергії, яка споживається
населенням та релігійними
організаціями, та національними
творчими спілками і їх регіональними
осередками, а Покупець зобов'язується
приймати та оплачувати газ на умовах
цього договору

Згідно п.2.1 договору Продавець передає
Покупцю з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня
2012 року газ в обсязі до 6670,00 тис.куб.м.
Обсяги газу, що планується передати за
цим договором можуть змінюватися
Сторонами протягом місяця продажу в
установленому порядку (п.п.2.1.1
договору).

У відповідності з п. 6.1. договору оплата
за газ здійснюється Покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки газу.

Відповідно до п. 11.1. договору цей
договір набуває чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками Сторін та скріплення їх
підписами та печатками Сторін і діє в
частині реалізації газу з 01 жовтня 2011
року до 31 грудня 2012 року, а в частині
проведення розрахунків за газ та
послуги з його транспортування - до
повного погашення заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі та у відповідності до
договору з жовтня - грудня 2011 року,
січня - квітня 2012 року позивачем
поставлено, а відповідачем прийнято
імпортований природний газ у кількості
5068,741 тис. куб. м. на загальну суму 6635995,72
грн., що підтверджується доданими до
матеріалів справи актами
приймання-передачі природного газу
(а.с. -25-34).

Як вбачається з позовної заяви та
пояснень представника позивача,
відповідачем несвоєчасно виконані
умови Договору щодо оплати отриманого
природного газу внаслідок чого позивач
нарахував та просить стягнути з
відповідача 34432,27 гривень пені, 49097,03
гривень 3% річних та 38424,59 грн.
інфляційних втрат.

Таким чином, загальна сума заявлена
позивачем до стягнення з відповідача,
складає 121953,90 грн.

При винесенні рішення суд виходить з
наступного:

Згідно зі ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші угоди (правочини),
передбачені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

У відповідності до положень ст. 714 ЦК
України за договором постачання
енергетичними та іншими ресурсами
через приєднану мережу одна сторона
(постачальник) зобов'язується надавати
другій стороні (споживачеві,
абонентові) енергетичні та інші
ресурси, передбачені договором, а
споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання. До договору
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, положення про договір
поставки, якщо інше не встановлено
законом або не випливає із суті
відносин сторін.

Згідно ст. ст. 509, 510 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості. Сторонами у
зобов'язанні є боржник і кредитор.

У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК
України та ст. 193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином, в установлений строк,
відповідно до закону, договору,
одностороння відмова від виконання не
допускається, крім передбачених
законом випадків.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати. Покупець зобов'язаний
сплатити продавцеві повну ціну
переданого товару.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Закону України
"Про засади функціонування ринку
природного газу" (№ 2467-VI від 08.07.2010 року)
передбачено, що споживач зобов'язаний
забезпечувати своєчасну оплату в
повному обсязі послуг з постачання
природного газу.

Як вже зазначалось, строк виконання
відповідачем зобов'язань по оплаті
природного газу, який постачався
позивачем, встановлено п. 6.1. спірного
договору.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, воно підлягає
виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 610-612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. У разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Наданими до справи доказами
підтверджуються факт існування між
сторонами заснованих на договорі
правовідносин з приводу постачання
природного газу, обсяги та вартість
поставленого за договором газу та факт
прострочення відповідачем виконання
грошових зобов'язань. Дані обставини не
заперечуються представником
відповідача.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір не встановлений договором
або законом.

Судом перевірено правильність
нарахування позивачем 3% річних та
інфляційних втрат і, за результатами
розрахунку суд дійшов до висновку про
правомірність позовних вимог у цій
частині.

Частиною 1 статті 216 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України,
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(ст.549 ЦК України). Предметом неустойки
може бути грошова сума, рухоме і
нерухоме майно. Якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства (ст.551 ЦК
України).

Згідно ст.1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштівсплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Відповідно до ст.2 цього закону, розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського
кодексу, нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

В пункті 7.2. договору сторони погодили,
що у разі невиконання покупцем умов
п.6.1. цього договору він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
продавцю крім суми заборгованості,
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня, від суми
прострочення платежу за кожен день
прострочення платежу.

Позивачем нараховано відповідачу пеню
в сумі 34432,27 грн. за періоди: з 22.08.2012 року
по 13.09.2012 року ( за зобов'язаннями за
лютий 2012 року), з 22.08.2012 року по 13.10.2012
року ( за зобов'язаннями за березень 2012
року), з 22.08.2012 року по 13.11.2011 року (за
зобов'язаннями за квітень 2012 року)
(розрахунок, арк. с. -9-14).

Представник відповідача в судовому
засіданні озвучив письмове клопотання
про зменшення розміру заявленої
позивачем до стягнення пені на 90 % на
підставі ч.2 ст. 233 ГК України та ч.3 ст. 551
ЦК України (а.с. - 94-98).

Представник позивача проти зменшення
пені заперечував.

Штрафними санкціями, згідно ч.1 ст.230 ГК
України визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частина 3 ст.551 ЦК України передбачає
можливість зменшення за рішенням суду
розміру неустойки, якщо розмір
неустойки значно перевищує розмір
збитків.

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК
України у разі, якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Стаття 83 ГПК України надає
господарському суду право, приймаючи
рішення, зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей
свідчить, що вони не є імперативними та
застосовуються за визначених умов на
розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення
розміру пені, яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання, суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеня виконання зобов'язань,
причини неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Висновок суду щодо необхідності
зменшення розміру пені, яка підлягає
стягненню з відповідача, повинен
ґрунтуватися, крім викладеного, на
загальних засадах цивільного
законодавства, якими є, зокрема,
справедливість, добросовісність та
розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

Наявність у кредитора можливості
стягувати із споживача надмірні
грошові суми як неустойку спотворює її
дійсне правове призначення, оскільки
із засобу розумного стимулювання
боржника виконувати основне грошове
зобов'язання неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором (рішення Конституційного
Суду від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

З матеріалів справи та пояснень
відповідача вбачається, що основним
видом діяльності відповідача є
виробництво теплової енергії, що
споживається населенням, релігійними
організаціями та національними
творчими спілками і їх регіональними
осередками за економічно
необґрунтованими тарифами. Основною
причиною прострочення виконання
зобов'язання є наявність різниці у
тарифах на теплову енергію, яка
несвоєчасно відшкодовується бюджетами
різних рівнів. Як зазначає відповідач,
його майновий стан є тяжким і
застосування до нього штрафних санкцій
може призвести на його подальшу
діяльність, чим можуть порушитися
майнові інтереси інших осіб
(споживачів послуг, а саме поставить
під загрозу забезпечення необхідними
послугами населення та соціальну сферу
в місті Гадячі).

За таких обставин, суд вважає даний
випадок винятковим, та дійшов висновку
про необхідність зменшення належної до
стягнення пені на 50 %, що становить 17216,14
грн., враховуючи і інтереси
позивача.

Аналогічні висновки щодо зменшення
належної до стягнення пені на 50 %
містяться у постановах Вищого
господарського суду України від 21.08.2014
р. у справі № 911/2163/14, від 20.08.2014 р. у
справі № 912/25/14, від 18.06.2014 р. у справі №
917/2420/13, від 13.08.2014 р. у справі № 922/303/14,
від 06.08.2014 року у справі №912/1666/13 та ін.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, а згідно
ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають
для суду заздалегідь встановленої
сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах
змагальності.

Таким чином, на підставі матеріалів
справи суд дійшов висновку, що позовні
вимоги в частині 17216,14 гривень пені,
38424,59 гривень інфляційних , 49097,03 гривень
3% річних обґрунтовані, підтверджуються
наявними доказами ( в мат. справи) і
підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р., судовий збір у разі
зменшення судом розміру неустойки
покладається на відповідача повністю
без урахування зменшення неустойки.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст.ст. 33,43,49, п. 3 ст. 83, ст.ст. 82-85
ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства
теплового господарства
"Гадячтеплоенерго" ( вул. 50 річчя Жовтня
17-а, м. Гадяч, Полтавська область, 37300,
) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(вул.Б.Хмельницького,6, м. Київ, 01001, Код
) -17216,14 гривень пені, 38424,59
гривень інфляційних , 49097,03 гривень 3%
річних, 2439,08 гривень судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 19.09.2014 року

Суддя
Н.Г. Гетя