ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 року Справа № 922/5134/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів: Дерепи В.І. -
головуючого (доповідача), Грека Б.М.,
Кривди Д.С.

за участю представників сторін:
позивача - Чумакова Д.В.

відповідача - Кривошеєнко О.Ю.

третьої особи -

розглянувши касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Транстерміналсервіс-2000" на постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 24 червня 2014
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства
"Енергомашспецсталь" до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Транстерміналсервіс-2000", Приватного
підприємства "Рест-Профі", третя особа
без самостійних вимог на предмет спору
на стороні відповідачів Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Інтертранслогістік" про визнання
недійсним договору,

встановив:

У грудні 2013 року позивач звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовом до відповідачів про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу №120402 від 2 квітня 2012
року, укладеного між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Транстерміналсервіс-2000" та Приватним
підприємством "Рест-Профі", посилаючись
на те, що на час укладання спірного
договору Приватне підприємство
"Рест-профі" не було власником майна за
цим договором, у зв'язку з чим не мало
права передавати це майно у власність
Товариству з обмеженою
відповідальністю
"Транстерміналсервіс-2000". Доповненням
до позовної заяви, поданим до суду 17
січня 2014 року, позивач зазначив про те,
що факт поставки ТзОВ
"Інтертранслогістік" спірного станка
по видатковій накладній №РН-0000016 від
17.07.2008 року підтверджується рішенням
господарського суду Харківської
області від 08.08.2011 року по справі
№5023/3763/11, яке вступило в законну силу.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 20 січня 2014 року
залучено до участі у справі третю
особу, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інтертранслогістік".

Рішенням господарського суду
Харківської області від 17 квітня 2014
року (суддя Добреля Н.С.) в задоволенні
позову відмовлено з посиланням на те,
що спірний договір №120402 є укладеним
сторонами з додержанням всіх вимог,
встановлених чинним законодавством і
таким, зобов'язання сторін за яким є
виконаними, оскільки ТзОВ
"Трастерміналсервіс-2000" було сплачено
суму визначену договором у повному
обсязі та ПП "Рест-профі" було передано
у власність ТзОВ
"Трастерміналсервіс-2000" продольно -
фрезерний станок моделі 6620 зав. № 20, 1971
року випуску, стіл 6300х2000мм, 4 фрезерних
головки на підставі акту приймання -
передачі. Право власності на продольно
- фрезерний станок моделі 6620 зав. № 20, 1971
року випуску, стіл 6300х2000мм, 4 фрезерних
головки у ПАТ "Енергомашспецсталь"
припинилось з моменту набрання
рішенням суду від 08.08.2011 року законної
сили і позивачем не було доведено факту
наявності підстав для визнання
договору купівлі-продажу №120402 від
02.04.2012 року недійсним в розумінні ст. ст.
203, 215 ЦК України.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 24 червня 2014
року рішення суду скасоване. Прийняте
нове рішення, яким позовні вимоги
позивача задоволені. Визнаний
недійсним договір №120402 від 02.04.2012 року,
укладений між Товариством з обмеженою
відповідальністю
"Транстерміналсервіс-2000" та Приватним
підприємством "Рест-Профі" з моменту
його укладення.

У касаційній скарзі скаржник просить
скасувати вказану постанову суду
апеляційної інстанції, посилаючись на
те, що вона прийнята з порушенням норм
матеріального і процесуального права
та залишити без змін рішення місцевого
господарського суду.

Перевіривши матеріали справи та на
підставі встановлених в ній фактичних
обставин, проаналізувавши
правильність застосування апеляційним
господарським судом, при прийнятті
оскаржуваної постанови, норм
матеріального і процесуального права,
суд вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 18
червня 2008 року між ПАТ
"Енергомашспецсталь" (покупець) та ТзОВ
"Інтертранслогістик" (продавець) був
укладений договір купівлі-продажу
№15/1018, у відповідності до умов якого
продавець передає у власність покупця
на умовах СРТ м.Краматорськ склад
покупця (Інкотермс 2000) продольно -
фрезерний станок моделі 6620 зав. № 20, 1971
року випуску, стіл 6300х2000мм, 4 фрезерні
головки, бувший у застосуванні,
виробництва Ульяновський завод важких
та унікальних станків - 1 шт., за ціною,
що вказана у Специфікації № 1, а також
виконує роботи з монтажу станка,
пусконалагодження станка, ревізії
вузлів та агрегатів станка, поновлення
вузлів та агрегатів станка до їх
робочого стану, а покупець зобов'язався
прийняти та оплатити товар та послуги
відповідно до умов укладеного договору
(п.1.2 договору).

Також, ТзОВ "Інтертранслогістик"
зобов'язувалось виконати роботи,
зазначені в п.1.1 цього договору з
монтажу станку, ревізії вузлів та
агрегатів станка, відновлення вузлів
та агрегатів станка до їх робочого
стану.

Згідно п.2.2 вказаного договору та
доданої до нього специфікації №1
загальна сума договору становила 1400000
грн., відповідно вартість продольно -
фрезерного станку моделі 6620 зав. № 20, 1971
року випуску, стіл 6300х2000мм, 4 фрезерних
головки, виробництва Ульяновський
завод важких та унікальних станків,
який був у застосуванні - 1100000 грн. з ПДВ,
916666,67 грн. без ПДВ, вартість послуг 250000
грн. без ПДВ, 300000 грн. з ПДВ.

Відповідно до п.п.2.3.,2.4 укладеного
договору, зміни ціни можливі виключно
за згодою сторін з обов'язковим
оформленням додаткової угоди, після
перерахування попередньої оплати ціна
зміні не підлягає. Оплата виконується
покупцем шляхом перерахування
грошових коштів на банківський рахунок
продавця у національній валюті України
наступним чином: 80% вартості за
договором попередня оплата на протязі
10 календарних днів від дати підписання
договору та виставлення рахунку -
фактури; 20% вартості за договором - на
протязі 10 банківських днів зі дня
підписання Акту виконаних робіт (п.п.
12.1, 12.2 договору).

З аналізу умов спірного договору
вбачається, що за своєю правовою
природою він є змішаним, оскільки
містить ознаки договору
купівлі-продажу та договору підряду.

На виконання умов укладеного договору,
ПАТ "Енергомашспецсталь" перерахувало
ТзОВ "Інтертранслогістик" на підставі
рахунку №0707/1 від 07.07.2008 року платіжними
дорученнями №44171 від 08.07.2008 року, №19091
від 10.07.2008 року 1120000 грн., тобто 80%
вартості договору, а ТзОВ
"Інтертранслогістик" передало у
власність ПАТ "Енергомашспецсталь"
спірний станок по видатковій накладній
№РН-0000016 від 17.07.2008 року, яка була
підписана як з боку продавця, так і з
боку покупця, що підтверджується
матеріалами справи. ПАТ
"Енергомашспецсталь", в свою чергу,
спірний станок прийняло без зауважень
щодо його якості.

З наявних в матеріалах справи
документів вбачається, що рішенням
господарського суду Харківської
області від 8 серпня 2011 року у справі
№5023/3763/11, яке залишене без змін
постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 27.10.2011 року та
постановою Вищого господарського суду
України від 27 грудня 2011 року по справі
№5023/3763/11 (64/246-10), за позовом ПАТ
"Енергомашспецсталь" до ТзОВ
"Інтертранслогістик" про стягнення
2271015,89 грн. та за зустрічним позовом про
зобов'язання підписати акт виконаних
робіт за договором купівлі-продажу
№15/1018 від 18.06.2008 року та стягнення 280000
грн. первісний позов задоволений
повністю та стягнуто з відповідача на
користь позивача 1 120 000 грн. попередньої
оплати за договором №15/1018 від 18.06.2008
року, 27000 грн. пені за несвоєчасне
повернення попередньої оплати. 43419,18
грн. за користування чужими грошовими
коштами, 356,18 грн. 3% річних, 240 грн.
інфляційних нарахувань, судовий збір, в
задоволенні зустрічного позову
відмовлено. Вказаним рішенням
місцевого господарського суду від
08.08.2011 року було встановлено, що ТзОВ
"Інтертранслогістик" після оплати йому
80% вартості договору передало у
власність ПАТ "Енергомашспецсталь"
продольно - фрезерний станок моделі 6620
зав. №20, 1971 року випуску у комплекті зі
столом 6300x2000мм та 4 фрезерних головки,
що був у експлуатації, виробництва
Ульянівського заводу важких та
унікальних станків, у кількості 1 штуки.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.334 Цивільного кодексу
України передбачено, що право
власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом. Переданням
майна вважається вручення його
набувачеві або перевізникові,
організації зв'язку тощо для
відправлення, пересилання набувачеві
майна, відчуженого без зобов'язання
доставки. До передання майна
прирівнюється вручення коносамента
або іншого товарно-розпорядчого
документа на майно.

Як вірно було встановлено судом
апеляційної інстанції, оскільки
вказані приписи не передбачають
особливих умов переходу від продавця
до покупця прав власності на товар,
проданий за вказаним договором, право
власності на спірний станок перейшло
від ТзОВ "Інтертранслогістик" до ПАТ
"Енергомашспецсталь" в момент його
передачі, тобто - 17.07.2008 року. Із цього
часу станок був розміщений на
господарський території ПАТ
"Енергомашспецсталь".

Відповідно до ч.1 ст.651 Цивільного
кодексу України, зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Умовами п.3.4.2 договору купівлі-продажу
№15/1018 від 18.06.2008 року передбачається
право покупця на односторонню відмову
від договору у випадку невиконання або
неналежного виконання продавцем своїх
зобов'язань за договором, а пунктом 16.4
цього договору передбачений порядок
повідомлення сторони про розірвання
договору.

Як вбачається з матеріалів справи та
правильно було встановлено судом
апеляційної інстанції, оскільки ТзОВ
"Інтертранслогістик" належним чином не
були виконані умови укладеного
договору №15/1018 від 18.06.2008 року, ПАТ
"Енергомашспецсталь" 19.03.2010 року
надіслало на адресу продавця лист з
повідомленням про відмову від договору
та вимогою повернення перерахованих
грошових коштів. Факт відмови позивача
від вказаного договору №15/1018,
укладеного 18.06.2008 року, також,
підтверджений зазначеними рішеннями
суду у справі №5023/3763/11.

Пунктом 1 ст. 317 ЦК України передбачено,
що права володіння, користування та
розпорядження своїм майном належать
власникові.

Відповідно до ст. 658 ЦК України право
продажу товару, крім випадків
примусового продажу та інших випадків,
встановлених законом, належить
власникові товару. Якщо продавець
товару не є його власником, покупець
набуває право власності лише у випадку,
якщо власник не має права вимагати його
повернення.

Приписами статті 346 Цивільного кодексу
України передбачені підстави
припинення права власності.

Таким чином, розглянувши матеріали
справи та оцінивши всі наявні в справі
докази в їх сукупності, апеляційний
господарський суд дійшов правильного
висновку про те, що право власності ПАТ
"Енергомашспецсталь" на спірне майно
виникло з передбачених законом підстав
і не припинилося на час розгляду даної
справи, оскільки норми діючого
законодавства, в розумінні ст.346 ЦК
України, не передбачають такої
правової підстави припинення права
власності, як розірвання договору.

Відповідно до статті 215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо
не встановлена законом, але одна із
сторін або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин) (частина 3 статті
215 Цивільного кодексу України).

Статтею 203 Цивільного кодексу
України встановлено загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину.

Згідно Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 11 від
29.05.2013 року "Про деякі питання практики
розгляду справ, пов'язаних з визнанням
правочинів (господарських договорів)
недійсними", вирішуючи спори про
визнання угод недійсними,
господарський суд повинен встановити
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угод недійсними і
настання відповідних наслідків, а саме:
відповідність змісту угод вимогам
закону; додержання встановленої форми
угоди; правоздатність сторін за угодою;
у чому конкретно полягає
неправомірність дій сторони та інші
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду апеляційної інстанції,
який правильно встановив той факт, що
право власності на спірний станок
належить ПАТ "Енергомашспецсталь" і
рішення про його відчуження, в тому
числі шляхом укладення договорів
купівлі-продажу не приймалось.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Будь-яка інша особа може реалізувати ці
права власності тільки в разі
наявності належного уповноваження від
власника речі або у випадках, прямо
передбаченим законодавством.

Продавець майна за оскарженою угодою -
ПП "Рест-Профі" не мав жодних
повноважень від власника (ПАТ
"Енергомашспецсталь") щодо здійснення
дій по відчуженню спірного станка.

Таким чином, розглянувши всі наявні в
матеріалах справи докази, оцінивши їх в
сукупності, суди попередніх судових
інстанцій дійшли вірного висновку про
те, що спірне майно (станок) не
передавалося і не могло бути передане
набувачу, оскільки не було у власності
відчужувача та не перебувало в його
володінні.

Відповідно до вимог статті 32
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

При вирішенні спору апеляційний
господарський суд всебічно дослідив
надані сторонами докази і правильно
встановив той факт, що спірна угода
№120402 від 02.04.2012 року як така, що
укладена з порушенням вимог ч.1 ст. 319 ЦК
України, ч.1 ст 203 ЦК України, підлягає
визнанню недійсною на підставі ч.1 ст. 215
ЦК України.

Враховуючи наявність правових підстав
для визнання недійсним спірного
договору, апеляційний господарський
суд обгрунтовано задовольнив позовні
вимоги позивача, скасувавши рішення
місцевого господарського суду.

Касаційною інстанцією перевірені
обставини справи і їх відповідність
викладеним судом нормам матеріального
права.

Наведені висновки апеляційного
господарського суду відповідають
матеріалам справи та діючому
законодавству.

Доводи касаційної скарги про
необґрунтованість оскаржуваної
постанови помилкові і не відповідають
матеріалам справи.

З урахуванням викладеного, підстав для
задоволення касаційної скарги немає.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 24 червня 2014
року залишити без змін, а касаційну
скаргу - без задоволення.

Головуючий, суддя
В. І. Дерепа

Судді
Б.М. Грек

Д.С. Кривда