ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2014 р.
Справа № 914/3042/14

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Метрополіс", м. Львів

до відповідача: Корпорації
"Галтрансрембуд", с. Малехів,
Жовківський район, Львівська область

про стягнення 403 878, 87 грн.

Суддя Н. Мороз

При секретарі М.Потикевич

Представники:

Від позивача: Юркевич Ю. М.

Від відповідача: н/з

Суть спору:

Позовну заяву подано Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Метрополіс", м. Львів до Корпорації
"Галтрансрембуд", с. Малехів,
Жовківський район, Львівська область
про стягнення 403 878, 87 грн.

Ухвалою господарського суду від
26.08.2013р. порушено провадження у справі
та призначено до розгляду на 16.09.2014р.

Для об'єктивного та всестороннього
вирішення спору, 16.09.2014р. та 30.09.2014р.
розгляд справи відкладався з підстав,
викладених у відповідних ухвалах суду.

В судове засідання 09.10.2014р. представник
позивача з"явився, повідомив, що листом
від 08.10.2014р. №47, який надійшов на адресу
позивача відповідач визнає суму боргу
в розмірі 385 491, 46 грн. та посилається на
складне фінансове становище. Позовні
вимоги підтримав з підстав, наведених у
позовній заяві, позов просить
задоволити. Вимоги ухвал суду виконав
повністю.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, однак 15.09.2014р.
подав клопотання, яким повідомив про
визнання суми заборгованості в розмірі
385 491, 46 грн. та просить суд розглянути
справу за відсутності повноважного
представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи в їх
сукупності, заслухавши пояснення
повноважного представника позивача,
створивши у відповідності до ч. 3 ст. 4-3
ГПК України сторонам та іншим особам,
які беруть участь у справі, необхідні
умови для встановлення фактичних
обставин справи і правильного
застосування законодавства, суд
встановив.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов"язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
зобов"язана вчинити на користь другої
сторони певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов"язку. Однією з підстав виникнення
зобов"язань, згідно ст.11 ЦК України,
зокрема є договори та інші правочини.

02.01.2013р. між товариством з обмеженою
відповідальністю-фірма «Метрополіс»
(позивач, за договором - постачальник)
та корпорацією «Галтрансрембуд»
(відповідач, за договором - покупець)
укладено договір поставки продукції №
02012013.

Відповідно до умов п. 1.1. договору,
протягом строку дії цього договору
постачальник зобов'язується в порядку
та на умовах визначених у договорі
передавати у власність покупця
будівельні матеріали, а покупець
приймати продукцію та сплачувати за
неї встановлену ціну. Номенклатура,
асортимент, кількість, ціна одиниці
продукції та загальна її вартість
вказуються у товарних накладних, що
видаються на кожну партію продукції та
є невід'ємною частиною цього договору
(п.1.2 договору).

Згідно п.4.1 договору,
приймання-передача продукції по
кількості, номенклатурі та асортименті
проводиться відповідно до
товаросупровідних документів. Якість
продукції перевіряється особою, яка
одержує продукцію перед її прийняттям.
Будь-які зауваження щодо якості
продукції зроблені покупцем після її
прийняття не приймаються, крім випадку
якщо недоліки продукції не могли бути
виявлені під час її прийняття.

Відповідно до п.4.2 договору,
приймання-передача продукції
оформлюється накладною, яка
підписується матеріально
відповідальними особами постачальника
та покупця. Підписанням накладної
покупець засвідчує одержання
продукції в кількості, номенклатурі та
асортименті, визначених в цій
накладній, якість якої відповідає
встановленим нормам.

На виконання взятих на себе
зобов'язань, позивач поставив
відповідачу товар, що підтверджується
видатковими накладним: №МЦВВ- 00006 від
31.05.2013р. на суму 221335, 80 грн.; № МЦВВ-00008
від 06.06.2013р. на суму 2713, 51 грн.; № МЦВВ-00009
від 10.06.2013р. на суму 2713, 51 грн.; № МЦВВ-00010
від 20.06.2013р. на суму 20736, 73 грн., №МЦВВ-00011
від 20.06.2013р. на суму 210 101, 58 грн.; №
МЦВВ-00015 від 26.06.2014р. на суму 25386, 48 грн.;
№МЦВВ-00012 від 27.06.2013р. на суму 41648, 32 грн.;
№МЦВВ-00014 від 27.06.2013р., №МЦВВ-00016 від
26.07.2013р. на суму 13172, 34 грн.; №МЦВВ-00028 від
16.10.2013р. на суму 73, 20 грн.; №МЦВВ-00029 від
18.10.2013р. на суму 79, 80 грн., підписані та
скріплені печатками двох сторін на
суму 551 013,05 грн. (в матеріалах справи).

У відповідності до умов п. 2.1.2. договору,
оплата продукції повинна бути
проведена не пізніше 7 днів з дня
відвантаження продукції. Днем
відвантаження вважається продукції є
дата, зазначена у товарних накладних.

Згідно з п. 6.1.1. договору, постачальник
має право вимагати від покупця
своєчасного прийняття та оплати
продукції. При цьому, як передбачено
п.8.1. договору, договір набирає
чинності з моменту його підписання
сторонами та діє до 31.12.2013р., а в частині
розрахунків до повного виконання
сторонами прийнятих на себе
зобов'язань (п. 8.1. договору).

Відповідачем частково оплачено за
поставлений товар в розмірі 165 521, 59 грн.,
що підтверджується актом звірки
розрахунків, підписаними та
скріпленими печатками сторін.

Позивачем виставлявся рахунок №140602-001
від 02.06.2014р. на оплату поставленого
товару на суму 385 491, 00 грн., однак оплата
за поставлений товар відповідачем не
проведена.

Таким чином, у зв'язку з частковим
виконанням зобов'язання у відповідача -
Корпорації «Галтрансрембуд» перед
позивачем виникла заборгованість за
поставлений товар в сумі 385 491, 00 грн.

Станом на день розгляду справи,
заборгованість відповідача перед
товариством з обмеженою
відповідальністю фірми «Метрополіс»
не змінилась та становить 385 491, 00 грн.,
що підтверджується актом звірки
взаєморозрахунків станом на 15.09.2014р.
підписаним та скріпленим печатками
сторін. Крім того, сума основного боргу
в розмірі 385 491, 46 грн. за поставлений
товар визнається відповідачем.

Відповідно до ст.526 ЦК України та ст.193
ГК України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином згідно
умов договору та актів цивільного
законодавства, а при відсутності таких
вказівок - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на
нього, якщо договором або актами
цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Згідно з ч. 2. ст. 625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від 17
грудня 2013 року «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» передбачено, що
інфляційні нарахування на суму боргу,
сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК
України, не є штрафною санкцією, а
виступають способам захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення коштів
внаслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення в їх сплаті. Зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання. При цьому, кредитор
вправі вимагати, в тому числі в
судовому порядку, сплати боржником сум
інфляційних нарахувань та процентів
річних як разом зі сплатою суми
основного боргу, так і окремо від неї.

Згідно абз.3 ч.2 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України
«Про практику застосування Вищим
господарським судом України у розгляді
справ окремих норм матеріального
права» від 17.07.2012 р. № 01-06/928/2012 «при
застосуванні індексу інфляції слід
мати на увазі, що індекс розраховується
не на кожну дату місяця, а в середньому
на місяць і здійснюється шляхом
множення суми заборгованості на момент
її виникнення на сукупний індекс
інфляції за період прострочення
платежу. При цьому сума боргу, яка
сплачується з 1 по 15 день відповідного
місяця, індексується з врахуванням
цього місяця, а якщо сума боргу
сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця».

На підставі вищенаведеного, позивачем
за неналежне виконання зобов'язання
правомірно нараховано відповідачу 5 396,
88 грн. інфляційних втрат.

Крім того, у відповідності до п.7.5.
договору, у випадку порушення строків
розрахунку за продукцію покупець на
вимогу постачальника зобов'язаний
сплатити проценти за користування
грошовими коштами, розмір яких на
підставі статей 536 та 625 ЦК України
встановлюється сторонами на рівні 15%
річних від суми прострочення платежу.

Таким чином, оскільки сторонами у
договорі передбачено інший розмір
нарахування річних у разі невиконання
зобов'язання та порушення строків
розрахунку, позивачем правомірно
нараховано відповідачу 15% річних, що
становить 12 990, 53 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Згідно з ст. 612 ЦК
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст.32 ГПК України, доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статей 33, 38 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Зазначені вище норми процесуального
закону спрямовані на реалізацію статті
4-3 ГПК України. Згідно з положеннями
цієї статті судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

За таких обставин суд дійшов висновку
про те, що відповідачем не спростовано
доводів позовної заяви, не надано суду
належних та допустимих доказів про
наявність інших обставин ніж ті, що
досліджені в ході судових засідань, а
відтак, позовні вимоги підлягають
задоволенню повністю.

З огляду на те, що спір виник з вини
відповідача, судові витрати,
відповідно до ст. 49 ГПК України,
покладаються на останнього.

Керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 610, 612, 625, 692 ЦК
України, ст.193 ГК України, ст.ст. 43, 32, 33, 38,
49, 82, 84, 116, 117 ГПК України, господарський
суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з корпорації
«Галтрансрембуд», Жовківський район, с.
Малехів, вул. Київська, 22 () на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Метрополіс», м.
Львів, вул. Кавалерідзе, 21/27 () - 385 491, 46 грн. - основного боргу, 5396,
88 грн. інфляційних втрат, 12 990, 53 грн. - 15%
річних та 8 077, 58 грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Рішення складено 14.10.2014р.

Суддя
Мороз Н.В.