ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2014 р.
Справа № 914/2729/14

За позовом: Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця», м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «МПП «Інтеркомерс»,
смт. Куликів, Жовківський район

про: стягнення 19 731,70 грн.,

Суддя Долінська О.З.

При секретарі Вашкевич Н.І.

За участю представників:

позивача : Благута - Марухняк М.Б.- дов.
№НЮ-965 від 25.09.2014 р. ,

відповідача: Бартко О.А. - дов. від 07.04.2014
р.

Учасникам судового процесу
роз'яснено їхні права та обов'язки
передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв
про відвід судді не подавалось.
Клопотань про технічну фіксацію
судового процесу не поступало.

На розгляд господарського суду
Львівської області поступив позов
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Львівська залізниця» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «МПП «Інтеркомерс»
про стягнення 19 731,70 грн. Ухвалою від
31.07.2014 р. порушено провадження у справі,
розгляд справи призначено на 12.08.2014р.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим,
що 30.04.2014р. між ним та відповідачем був
укладений договір поставки № Л/НХ -
14905/НЮ, відповідно до якого,
постачальник зобов'язався у 2014 роцы
поставити покупцеві товар, повне
найменування якого: М'ясо великої
рогатої худоби, свиней, овець, кіз,
коней та інших тварин родини конячих,
свіже чи охолоджене, ДК 10.11.1.а кількості
16817 кг., що визначається в Специфікаціях
№1-№5, що є невід'ємними додатками до
договору. Покупець зобов'язався
прийняти вказаний Товар та оплатити.
Оскільки відповідачем поставка товару
згідно заявокпроведена не була,
позивач, відповідно до умов договору
нарахував штраф в сумі 19731,70 грн., який й
просить суд, разом із сплаченим судовим
збором стягнути з відповідача.

Рух справи відображено у
відповідних ухвалах суду, що містяться
в матеріалах справи.

В судове засідання 30.09.2014 р.
представник позивача з'явився, позов
підтримав з підстав викладених у
позовній заяві, позов просить
задоволити.

В судове засідання 30.09.2014 р. представник
відповідача з'явився, позов не визнає з
підстав викладених у відзиві, в якому
останній позовні вимоги вважає
безпідставними, необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.
Свої заперечення відповідач
обґрунтовує тим, що відповідно до п.5.1.
Договору сторони обумовили, що
поставка кожної партії товару
здійснюється на підставі заявки
Покупця (ВП «Служба
матеріально-технічного постачання)
ДТГО «Львівська залізниця»).
Постачальник зобов'язаний поставити
товар у кількості, вказаній у заявці,
протягом 5-ти календарних днів після
отримання заявки Покупця, зазначає, що
позивач не виконав своє зобов'язання за
п. 5.1 договору, письмового
підтвердження або належним чином
оформленої заявки, не надав, що
фактично унеможливило виконання
Відповідачем свого зобов'язання за
Договором. Просить відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.

В судовому засіданні 30.09.2014 р. судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Вислухавши пояснення представників
сторін, оглянувши оригінали
документів, дослідивши матеріали
справи в їх сукупності, суд встановив
таке.

30.04.2014 р. між Державним
територіально-галузевим об'єднанням
«Львівська залізниця» (позивач у
справі) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «МПП «Інтеркомерс»
(відповідач - 1 у справі) укладено
договір поставки № Л/НХ - 14905/НЮ та
додатки до нього №1-№5 (надалі -
Договір). Згідно умов даного Договору
постачальник зобов'язується у 2014 році
поставити покупцеві товар, зазначений
в Специфікаціях №1, №2, №3, №4, №5
(Додатки №1, №2, №3, №4, №5 до даного
договору), а Покупець - прийняти і
оплатити такий товар (п. 1.1. Договору).

Пунктом 5.1. Договору сторони погодили,
що поставка кожної партії товару
здійснюється на підставі заявки
Покупця (ВП «Служба
матеріально-технічного постачання)
ДТГО «Львівська залізниця»).
Постачальник зобов'язаний поставити
товар у кількості, вказаній у заявці,
протягом 5-ти календарних днів після
отримання заявки Покупця.

Відповідно до п. 5.2. Договору, датою
поставки товару вважається дата
підписання накладної про приймання
Товару уповноваженими представниками
сторін і надання Постачальником
рахунку згідно суми вказаної у
накладній.

Як зазначає позивач у позовній заяві,
Відокремленим підрозділом «Служба
матеріально-технічного постачання»
були сформовані та надіслані
відповідачу заявки. Позивач долучив до
позовної заяви і в матеріалах справи
містяться ксерокопії заявок на
поставку по договору: №Л/НХ-282/06 від
26.06.2014 р., №Л/НХ - 265/06 від 24.06.2014 р., №Л/НХ -
248/06 від 19.06.2014 р., №Л/НХ - 234/06 від 17.06.2014 р.,
№Л/НХ - 264/06 від 24.06.2014 р., №Л/НХ - 325-07,
відповідно до яких, позивач просить
відповідача здійснити поставку на
адреси вказані в заявках. Поставка
товару в обумовлені строки здійсненна
не була.

Необхідно зазначити, що позивачем не
надано суду жодних вимог, які б
свідчили про отримання вказаних
заявок, надісланих відповідачу на
поставку або товару. Відповідач
заперечує отримання таких заявок від
позивача за цей період.

При прийнятті рішення суд виходив з
такого.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу
України зазначено, що однією із підстав
виникнення цивільних прав і обов'язків
(зобов'язань), які мають виконуватись
належним чином і в установлений строк,
є договір.

Відповідно до ст. 193
Господарського кодексу України та ст.
526 Цивільного кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Відповідно до ст. 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Стаття 612 Цивільного кодексу
України встановлює, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. Боржник, який прострочив
виконання зобов'язання, відповідає
перед кредитором за завдані
простроченням збитки і за неможливість
виконання, що випадково настала після
прострочення. Прострочення боржника не
настає, якщо зобов'язання не може бути
виконане внаслідок прострочення
кредитора.

Кредитор вважається таким, що
прострочив, якщо він відмовився
прийняти належне виконання,
запропоноване боржником, або не вчинив
дій, що встановлені договором, актами
цивільного законодавства чи
випливають із суті зобов'язання або
звичаїв ділового обороту, до вчинення
яких боржник не міг виконати свого
обов'язку (ст. 613 Цивільного кодексу
України).

Як підтверджено матеріалами справи,
між сторонами виникли зобов'язання на
підставі договору № Л/НХ - 14905/НЮ від
30.04.2014 р. з додатками, які є його
невід'ємною частиною. Пунктом 5.1.
Договору сторони погодили, що поставка
кожної партії товару здійснюється на
підставі заявки Покупця (ВП «Служба
матеріально-технічного постачання)
ДТГО «Львівська залізниця»).
Постачальник зобов'язаний поставити
товар у кількості, вказаній у заявці,
протягом 5-ти календарних днів після
отримання заявки Покупця.

Відповідно до п. 5.2. Договору, датою
поставки товару вважається дата
підписання накладної про приймання
Товару уповноваженими представниками
сторін і надання Постачальником
рахунку згідно суми вказаної у
накладній.

Згідно п. 7.1. Договору, у разі
невиконання або неналежного виконання
своїх зобов'язань за Договором Сторони
несуть відповідальність, передбачену
законами та цим Договором.

Пунктом 7.2. Договору, сторони узгодили,
що за прострочення поставки товару
Постачальник сплачує Покупцю штраф в
розмірі 20% від вартості поставленого
товару неналежної якості, та протягом
5-ти днів з моменту складання
відповідного акту проводить заміну
цього неякісного товару.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач не довів письмовими належними
і допустимими доказами факт отримання
від нього відповідачем заявок на
поставку: Л/НХ-282/06 від 26.06.2014 р., №Л/НХ -
265/06 від 24.06.2014 р., №Л/НХ - 248/06 від 19.06.2014 р.,
№Л/НХ - 234/06 від 17.06.2014 р., №Л/НХ - 264/06 від
24.06.2014 р., №Л/НХ - 325-07.

Витяг з журналу вихідної
кореспонденції відокремленого
підрозділу «Служба матеріально -
галузевого об'єднання «Львівська
залізниця» не може слугувати, як доказ
відправлення даних заявок
Постачальнику (відповідачу).

У своєму поясненні від 11.08.2014 р. №НХ-434,
що міститься в матеріалах справи
позивач пояснює, що дані заявки
відправлялись простим листом та
електронною версією на адресу
відповідача, однак така відправка і
отримання такої відправки
відповідачем, позивач суду не довів.

Виходячи з викладеного та умов
договору позовні вимоги позивача про
стягнення з відповідача 20% вартості
непоставленого товару згідно п.7.2.
Договору, є безпідставні і не
підлягають до задоволення, а відтак,
суд відмовляє і їх задоволенні.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України).

Стаття 43 Господарського
процесуального кодексу України
визначає, що господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Пунктом 2.3 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
р. № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» передбачено, що якщо
стороною (або іншим учасником судового
процесу) у вирішенні спору не
подано суду в обґрунтування її
вимог або заперечень належні і
допустимі докази, в тому числі на
вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази,
то розгляд справи господарським судом
може здійснюватися виключно за
наявними у справі доказами, і в такому
разі у суду вищої інстанції
відсутні підстави для скасування
судового рішення змотивів неповного
з'ясування місцевим господарським
судом обставин справи.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК
України судовий збір залишається за
позивачем

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 82-85,
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позову відмовити
повністю

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст. ст. 91-
93 Господарського процесуального
кодексу України.

Повний текст виготовлено та підписано
01.10.2014 р.

Суддя
Долінська О.З.