ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року Справа № 910/5600/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Т. Дроботової - головуючого Н.
Волковицької Л. Рогач за участю
представників:позивачаКалюжний Д.В. -
довіреність від 02.01.2014
р.відповідачаЦибізова О.О. -
довіреність від 30.12.2013 р.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"на
постановувід 30.07.2014 р. Київського
апеляційного господарського суду у
справі№ 910/5600/14 господарського суду м.
Києва за позовомВідкритого
акціонерного товариства "Турбоатом" до
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України"простягнення 25 146,07
грн.Розпорядженням Секретаря другої
судової палати Вищого господарського
суду України № 03-05/1697 від 09.09.2014 р. у
зв'язку із перебуванням судді Рогач Л.І.
у відпустці, для вирішення питання щодо
можливості прийняття касаційної
скарги ДК "Газ України "НАК "Нафтогаз
України" на постанову Київського
апеляційного господарського суду від
30.07.2014 р. у даній справі, сформовано
колегію суддів у складі: головуючий
суддя - Дроботова Т.Б., судді:
Волковицька Н.О., Гоголь Т.Г.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 10.09.2014 р. у складі колегії
суддів: Дроботової Т.Б. - головуючого,
суддів: Волковицької Н.О., Гоголь Т.Г.,
касаційна скарга прийнята до розгляду
та призначена на 23.09.2014 р.

Розпорядженням Секретаря другої
судової палати Вищого господарського
суду України № 03-05/1858 від 22.09.2014 р. у
зв'язку із виходом з відпустки судді
Рогач Л.І., розгляд касаційної скарги
здійснювався у складі колегії суддів,
затвердженому рішенням зборів суддів
Вищого господарського суду України від
13.05.2014 №1, про що повідомлено присутніх
у судовому засіданні представників
сторін. Відводів складу суду не
заявлено.

В С Т А Н О В И В :

У березні 2014 р. ВАТ "Турбоатом"
звернулось до господарського суду м.
Києва з позовом до ДК "Газ України" НАК
"Нафтогаз України" про стягнення
авансових платежів за договором
поставки природного газу № 11/11-290ПР-02
від 27.04.2011 р. у розмірі 25 146,07 грн.,
посилаючись на приписи статей 525, 526, 629,
та частину 2 статті 693 Цивільного
кодексу України.

Позовна заява обґрунтована тим, що на
виконання умов укладеного між
сторонами договору поставки
природного газу від 27.04.2011 р., позивачем
згідно платіжних доручень було
перераховано ДК "Газ України" грошові
кошти в сумі 61 007,16 грн., проте,
відповідачем поставка здійснена не у
повному обсязі, що підтверджується
актами приймання - передачі природного
газу та актом звірки взаємних
розрахунків, підписаного станом на
01.11.2011 р. сторонами, і оскільки фактично
відповідачем поставлено газу на суму 35
861,09 грн., різниця становить 25 146,07 грн. та
підлягає стягненню з відповідача,
претензії про сплату якої відповідачем
залишені без задоволення.

У відзиві на позовну заяву ДК "Газ
України" просило відмовити у її
задоволенні вказуючи на те, що сутність
попередньої оплати полягає у наявності
певної підстави для її реалізації, яка
встановлює чіткий розмір попередньої
оплати і в даному випадку підставою для
попередньої оплати є договір, в якому
чітко встановлена умова щодо
попередньої оплати, в тому числі її
розмір. Відповідач зазначає, що при
порівнянні обсягів газу, що
відображені в актах приймання -
передачі газу за період з травня 2011 по
серпень 2011 р. та місячних обсягів газу,
узгоджених сторонами та передбачених у
пункті 1 додаткової угоди № 2 до
договору, із чого вбачається, що
фактичні обсяги поставленого газу
аналогічні місячним обсягам газу,
узгодженим сторонами, тобто сума
попередньої оплати з урахуванням
положень пункту 4.1 договору буде
дорівнювати вартості газу, фактично
поставленого за період з травня по
серпень 2011 року.

Крім того, відповідач вказував, що
згідно пункту 1 додаткової угоди № 4 від
20.10.2011 р. до договору, сторони обумовили
припинення з 01.11.2011 р. поставку
природного газу, тобто останньою
поставкою за умовами договору повинна
бути поставка у жовтні 2011 р., обсяг якої
сторонами визначено у кількості 5,000
тис.куб.м, за ціною газу у жовтні 2011 р. у
розмірі 4 502,33 грн. за 1 000 куб.м., тобто на
суму попередньої оплати у розмірі 22 511,65
грн., в той час як сума, сплачена
позивачем становить 25 146,07 грн., отже
враховуючи встановлений у пункті 4.1
договору розмір попередньої оплати та
строки її сплати, сума коштів у розмірі
2 634,42 грн. не є сумою попередньої оплати
та не підлягає стягненню в порядку
статті 693 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 13.05.2014 р. (суддя Паламар П.І.) позов
ВАТ "Турбоатом" задоволено, стягнуто з
ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України"
на користь ВАТ "Турбоатом" 25 146,07 грн.
безпідставно набутих коштів.

Мотивуючи рішення суд першої
інстанції, встановивши обставини
стосовно того, що спірний договір
поставки природного газу від 27.04.2011 р. №
11/11-290 ПР-02, на виконання якого позивачем
була перерахована попередня оплата
газу, який відповідачем поставлений не
в повному обсязі, на підставі
додаткової угоди № 4 від 20.10.2011 р.
припинив свою дію в частині поставки
газу з 01.11.2011 р., а відтак, підстава
набуття відповідачем грошових коштів,
як оплати за поставку природного газу
на підставі спірного договору понад
вартість фактичного переданого газу,
відпала, у зв'язку з чим з відповідача
на користь позивача відповідно до
вимог статті 1212 Цивільного кодексу
України підлягає стягненню 25146,07 грн.
безпідставно набутих коштів.

За апеляційною скаргою ДК "Газ України"
Київський апеляційний господарський
суд (судді: Хрипун О.О., Власов Ю.Л.,
Станік С.Р.), переглянувши рішення
господарського суду м. Києва від 13.05.2014
р. в апеляційному порядку, постановою
від 30.07.2014 р. залишив його без змін.

Суд апеляційної інстанції залишаючи
рішення суду першої інстанції
зазначив, що в даному випадку позов ВАТ
"Турбоатом" заявлено про стягнення на
підставі частини 2 статті 693 Цивільного
кодексу України грошових коштів, які
були перераховані відповідачу як
попередня оплата за договором поставки
природного газу, а не стягнення їх як
безпідставно набутих відповідно до
статті 1212 вказаного Кодексу, як
помилково вказано судом першої
інстанції, що в свою чергу, з огляду на
положення постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 7 від
17.05.2011 р. не є підставою для скасування
судового рішення.

ДК "Газ України" подало до Вищого
господарського суду України касаційну
скаргу, в якій просить судові рішення у
даній справі скасувати та прийняти
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог,
обґрунтовуючи доводи касаційної
скарги порушенням судами норм
матеріального та процесуального права,
а саме статей 525, 526, 530, 549-550, 629, 693, 1212
Цивільного кодексу України та статей 22,
34, 43, 81, 83 Господарського процесуального
кодексу України.

Скаржник зазначає, що позивач
звернувся до суду з вимогою про
стягнення спірної суми коштів у
вигляді попередньої оплати за умовами
договору на підставі статті 693
Цивільного кодексу України, проте,
судом першої інстанції самостійно
змінено матеріально - правові підстави
позову на стягнення безпідставно
набутих коштів на підставі статті 1212
Цивільного кодексу України, у зв'язку з
чим заявник касаційної скарги вважає,
що враховуючи неправомірність дій суду
першої інстанції, рішення якого
залишено без змін постановою
апеляційного суду, вказані судові
рішення прийняті не у цілковитій
відповідності з нормами матеріального
та процесуального права та фактичними
обставинами справи.

Заявник касаційної скарги зазначає
також, що судом першої інстанції не
взято до уваги, що відповідачем
доведено факт, що сума коштів у розмірі
2 634, 42 грн. не може вважатися
попередньою оплатою за умовами
спірного договору, а тому повинна
стягуватися на підставі статті 1212
Цивільного кодексу України. При цьому,
позивач для підтвердження
прострочення відповідача з повернення
коштів у розмірі 2 634,42 грн. повинен був
надіслати вимогу про повернення
вказаної суми виключно як безпідставно
перерахованих, а не суму попередньої
оплати.

У відзиві на касаційну скаргу ВАТ
"Турбоатом" просить залишити її без
задоволення, а судові рішення залишити
без змін, вказуючи на правомірність та
законність висновків судів.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення присутніх у судовому
засіданні представників сторін,
перевіривши наявні матеріали справи на
предмет правильності застосування
судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами першої та
апеляційної інстанції, 27.04.2011 р. між ДК
"Газ України" (постачальник) та ВАТ
"Турбоатом" (покупець) укладено договір
№ 11/11-290ПР-02 поставки природного газу,
за умовами якого постачальник
зобов'язувався поставити покупцеві
протягом травня - жовтня 2011 року
імпортований природний газ в обсязі до
25 тис.куб.м за погодженим графіком, а
покупець - прийняти та оплатити його
вартість на умовах попередньої оплати
за ціною 3 436,75 грн. за 1000 куб.м.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що
оплата за природний газ та послуги з
його транспортування здійснюється в
наступному порядку: - перша оплата в
розмірі 34 % від вартості запланованого
місячного обсягу проводиться не
пізніше 5 числа поточного місяця,
послідуючі оплати проводяться
плановими платежами по 33 % від вартості
запланованого місячного обсягу до 5-го
та 15-го числа поточного місяця.
Остаточний розрахунок здійснюється на
підставі акту приймання-передачі газу
до 5 числа, наступного за місяцем
поставки газу.

Строк дії договору сторонами
встановлений в частині постачання
природного газу з 1 травня 2011 р. до 31
грудня 2011 року включно, а в частині
розрахунків за газ - до повного їх
здійснення (пункт 10.1 договору).

11.07.2011 р. між сторонами була підписана
додаткова угода № 1 до договору №
11/11-290ПР-02 від 27.04.2011 р., якою погоджено
ціну газу - 4042,76 грн. за 1000 куб.м.

30.08.2011 р. сторонами була підписана
додаткова угода № 2 до договору №
11/11-290ПР-02 від 27.04.2011 р., якою змінено
пункт 1.2 договору та погоджено, що
постачальник передає покупцю в період
з 01.01.2011 р. по 31.12.2011 р. включно природний
газ, з урахуванням вартості його
транспортування, в обсязі до 14,530
тис.куб.м., а також погоджено новий
щомісячний обсяг газу, що
поставляється за даним договором.
Сторони також погодили, що решта умов
договору залишається незмінною і
обов'язковою для виконання сторонами,
поширивши дію додаткової цієї угоди на
відносини, що фактично склалися між
сторонами з 01.01.2011.

Судами першої та апеляційної інстанції
було встановлено, що на виконання умов
договору № 11/11-290ПР-02 від 27.04.2011 р.
позивачем було перераховано
відповідачу, як попередня оплата за
природний газ, суму у розмірі 61 007,16 грн.,
проте, відповідач передав позивачу
природного газу загальною вартістю 35
861,09 грн., що підтверджується
поясненнями сторін, банківськими
виписками з рахунку позивача за
травень-серпень 2011 року, актами
передачі-приймання природного газу для
потреб промислових споживачів від
31.05.2011 р., 30.06.2011 р., 31.07.2011 р., 31.08.2011 р., а
також актом звірки взаємних
розрахунків станом на 01.11.2011 р., який
підписаний сторонами та скріплений
печатками підприємств.

Крім того, як було встановлено судом
апеляційної інстанції, у своїх
поясненнях від 24.07.2014 р. відповідач
визнав, що незважаючи на погоджений
сторонами додатковою угодою № 2
щомісячний обсяг газу, поставка
природного газу ВАТ "Турбоатом" у
жовтні 2011 року за умовами та на
підставі договору поставки природного
газу № 11/11-290ПР-02 від 27.04.2011 не
здійснювалась. Докази такої поставки
відсутні і в матеріалах справи.

Судами встановлено, що відповідачем не
було поставлено попередньо оплаченого
відповідачем за договором № 11/11-290ПР-02
від 27.04.2011 р. газу на загальну суму 25 146,07
грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом спору у даній справі є вимога
ВАТ "Турбоатом" про стягнення з ДК "Газ
України" НАК "Нафтогаз України"
авансових платежів за договором
поставки природного газу № 11/11-290ПР-02
від 27.04.2011 р. у розмірі 25 146,07 грн. на
підставі статей 525, 526, 629 та частини 2
статті 693 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язаннями
є правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію або утриматись від виконання
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обв'язку; зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статті 11
Цивільного кодексу України.

За приписами статей 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу
України передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712
Цивільного кодексу України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

За приписами частини 1 статті 692 цього
Кодексу, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Відповідно до частини 1 статті 693
Цивільного кодексу України, якщо
договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором, - у
строк, визначений відповідно до статті
530 цього Кодексу. У разі невиконання
покупцем обов'язку щодо попередньої
оплати товару застосовуються
положення статті 538 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати (частин 2 статті 693
вказаного Кодексу).

Здійснюючи судовий розгляд справи,
судами першої та апеляційної інстанції
було встановлено, що вимогами № 1-40/06-2425
від 17.11.2011 р., № 1-40/27-8 від 19.01.2012 р., №
1-40/27-63 від 20.03.2013 р. позивач заявляв
відповідачу про наявність підстав та
необхідність повернення грошових
коштів на суму не переданого товару,
які залишені відповідачем без
задоволення.

Таким чином, виходячи з приписів
чинного законодавства, оскільки
попередню оплату поставки газу
здійснено, а газ не поставлено,
відповідно до частини другої статті 693
Цивільного кодексу України у покупця
виникає право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати від продавця, який
одержав суму попередньої оплати товару
і не поставив його у встановлений
строк.

Вказана правова позиція викладена
Верховним Судом України у постанові
від 15.10.2013 р. у справі № 5011-42/13539-2012, у
якій визнано правильним висновок
касаційного суду щодо обґрунтованого і
законного задоволення вимог в частині
стягнення з ДК "Газ України" НАК
"Нафтогаз України" суми попередньої
оплати за договором поставки
природного газу, і вказана позиція, в
силу статті 11128 Господарського
процесуального кодексу України, є
обов'язковою, а суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Враховуючи норми законодавства та
обставини, встановлені судами, колегія
суддів вважає постанову суду
апеляційної інстанції у даній справі
такою, що відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
підстав для її зміни чи скасування не
вбачається.

При цьому, судова колегія вважає за
необхідне зазначити, що у
відповідності до положень Розділу ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України, судом апеляційної інстанції
під час повторного розгляду справи
було надано правову оцінку обставинам
справи із зазначенням правової
кваліфікації спірних правовідносин у
мотивувальній частині постанови, а
відтак правомірно зроблено висновок
стосовно того, що в силу приписів
процесуального законодавства, не
підлягає скасуванню судове рішення,
якщо апеляційною інстанцією буде
з'ясовано, що його резолютивна частина
є правильною, хоча б відповідні
висновки місцевого господарського
суду й не були належним чином
обґрунтовані у мотивувальній частині
рішення.

Доводи скаржника стосовно того, що
кошти у розмірі 2 634, 42 грн. не можуть
вважатися попередньою оплатою за
умовами спірного договору, оскільки є
більшою за погоджену у додатковій
угоді № 2, судова колегія не приймає до
уваги, оскільки як було встановлено
судом апеляційної інстанції здійснена
позивачем попередня оплата відповідає
загальному та щомісячним обсягам,
погодженими сторонами у договорі від
27.04.2011 р., які були зменшені лише
додатковою угодою № 2, тобто вже після
часткового виконання позивачем умов
щодо попередньої оплати погодженого
договором обсягу газу, яка передбачала
поставку газу й у жовтні місяці.

Керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1
статті 1119 та статтями 11110, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 30.07.2014 р. у
справі № 910/5600/14 господарського суду м.
Києва залишити без змін, а касаційну
скаргу без задоволення.

Головуючий суддя
Т. Дроботова

Судді:
Н. Волковицька

Л. Рогач