ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2014 р.
Справа №18/1701/11

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Лебединський насіннєвий
завод", с. Лебедин, Шполянський район,
Черкаська область, 20635

до Дочірнього підприємства ДАК "Хліб
України" Миргородського КХП № 1, вул.
Гоголя, 28, м. Миргород, Полтавська
область, 37600

про стягнення 1800000,00 грн.

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: Якшин С.О., дов. б/н від
01.07.2014р.

від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні 30.09.2014 року суд
оголосив вступну та резолютивну
частини рішення у відповідності до ст.
85 ГПК України та повідомив про дату
виготовлення повного рішення.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна
заява про стягнення з відповідача
заборгованості в розмірі 1800000,00 грн. за
договором купівлі-продажу б/н від 20.04.2011
року, з яких: 900000,00 грн. - заборгованість
за непоставлений товар та 900000,00 грн.
штрафу.

Відповідач повноважного представника
в судове засідання не направив, хоча і
був належним чином повідомлений про
час та місце проведення судового
засідання (повідомлення про вручення
поштового відправлення в матеріалах
справи), відзив на позовну заяву не
подав, вимог ухвали суду від 09.09.2014 року
не виконав.

В зв'язку з тим, що необхідних для
вирішення спору доказів наявних в
матеріалах справи достатньо,
господарський суд повідомляв належним
чином відповідача про дату, час і місце
судового розгляду, а неявка
відповідача не перешкоджає розгляду
справи по суті, жодних клопотань про
відкладення розгляду справи від
відповідача не надходило, то справа
розглядається без участі представника
відповідача за наявними в ній
матеріалами на підставі ст. 75 ГПК
України.

Представник позивача виклав зміст
позовних вимог та наполягав на їх
задоволенні.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши подані докази,
суд встановив:

20.04.2011 року між Дочірнім підприємством
ДАК "Хліб України" Миргородського КХП №
1 (продавець, відповідач) та Відкритим
акціонерним товариством "Лебединський
насіннєвий завод" (в подальшому змінило
своє найменування на Публічне
акціонерне товариство "Лебединський
насіннєвий завод") (покупець, позивач)
було укладено договір купівлі-продажу
(арк. с. 49).

При укладенні договору сторони,
зокрема, узгодили наступне:

- продавець зобов'язався надати та
відпустити, а покупець прийняти і
оплатити сільгосппродукцію
(далі-товар), вигляд, кількість, якість,
вартість якого визначаються
відповідно до положень цього договору
(п.1.1. договору);

- загальна вартість товару в рамках
договору згідно виписаного рахунку
складає 900 000,00 грн.(п.3.2. договору);

- оплата вартості товару проводиться
шляхом перерахування коштів на
поточний рахунок продавця протягом 3-х
банківських днів згідно виставленого
рахунку, але не пізніше 25 квітня 2011 року
(п.6.2. договору);

- продавець зобов'язався передати
товар на умовах EXW
(франко-склад/елеватор) ДП ДАК "Хліб
України" Миргородський КХП №1. Товар
зазначений у п.2 договору, повинен бути
поставлений у якості й кількості,
згідно договору у строк до 5 травня 2011
року (п.4.2. та п. 4.3. договору);

- за непостачання товару за договором
продавець зобов'язується сплатити
покупцеві штраф у розмірі 100% від суми
непоставленого товару (п. 8.2. договору).

Матеріали справи свідчать, що позивач
платіжними дорученнями № 893 від 21.04.2011
р. та №895 від 21.04.2011 р. (оригінали яких
були оглянуті судом в судовому
засіданні) (арк. с. 50-51) виконав взяті на
себе зобов'язання щодо попередньої
оплати за договором купівлі-продажу,
сплативши відповідачу 900 000,00 грн.

З огляду на невиконання відповідачем
зобов'язань щодо передачі товару за
договором, позивач звернувся до
останнього з листом від 30.06.2011р. вих.
№4480, у якому відмовлявся від виконання
договору, просив відповідача повернути
грошові кошти сплачені за товар в сумі
900 000,00 грн. та сплатити неустойку в
розмірі 100% від суми договору. (арк. с. 7-8).

За даними позивача на момент
пред'явлення позову до суду відповідач
взяті на себе зобов'язання за договором
щодо передачі товару не здійснив,
сплачену позивачем попередню оплату в
сумі 900 000,00 грн. не повернув.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. Положеннями статей 627, 628
Цивільного кодексу України визначено,
що відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Матеріали справи свідчать про те, що
між позивачем та відповідачем у справі
виникли зобов'язання з договору
купівлі - продажу, згідно якого, в силу
ст. 655 ЦК України, продавець
зобов'язується передати майно у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно норм цивільного та
господарського законодавства договір
купівлі-продажу є оплатним, тобто при
набуванні речі у власність, покупець
сплачує продавцеві вартість (ціну)
речі, яка обумовлена договором,
зобов'язуючим, що обумовлено взаємним
виникненням у кожної із сторін прав та
обов'язків, а саме, зобов'язання
продавця передати покупцю річ та право
вимоги оплати і зобов'язання покупця
сплати вартість отриманої речі та
право її вимоги. Даний договір є
консенсуальним, оскільки права та
обов'язки виникають вже в момент
досягнення ними угоди за всіма
істотними умовами. Отже, змістом
договору купівлі продажу є ті умови,
з приводу яких сторони досягли згоди.

Згідно ст.662 ЦК України продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар,
визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 193 ГК
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст.665 ЦК України у разі відмови
продавця передати проданий товар
покупець має право відмовитися від
договору купівлі-продажу.

Згідно п.2 ст. 693 ЦК України якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач належним чином виконав
зобов'язання за договором
купівлі-продажу, перерахувавши
відповідачеві 900 000,00 грн. попередньої
оплати вартості товару, що
підтверджується копіями платіжних
доручень № 893 від 21.04.2011 р. та №895 від
21.04.2011 р. (арк. с. 50-51). Відповідач в
порушення прийнятих на себе
зобов'язань за вказаним договором
купівлі-продажу та приписів ст. 663
Цивільного кодексу України не поставив
товар у визначені договором
купівлі-продажу строки.

Отже, з аналізу наведених норм права та
поданих доказів, беручи до уваги не
повернення відповідачем суми
перерахованої попередньої оплати, суд
дійшов висновку про те, що позовні
вимоги щодо стягнення з відповідача 900
000,00 грн. перерахованої попередньої
оплати підлягають задоволенню.

Також позивачем на підставі пункту 8.2.
договору нараховано відповідачу 100%
штрафу від суми непоставленого товару
в сумі 900 000,00 грн., які позивач також
просить суд стягнути з відповідача.

При винесенні рішення в частині 900 000,00
грн. 100% штрафу від суми непоставленого
товару, суд виходив з наступного.

22.07.2005р. ухвалою господарського суду
Полтавської області було порушено
провадження у справі №18/145 за заявою
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Центр бізнесу" про
банкрутство ДП ДАК "Хліб України"
Миргородського КХП № 1 та введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів, відповідно до процедури,
передбаченої ст. 11,12,13 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до положень статті 1 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» (у редакції,
чинній на момент порушення справи про
банкрутство) мораторій на задоволення
вимог кредиторів - зупинення виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), термін
виконання яких настав до дня введення
мораторію, і припинення заходів,
спрямованих на забезпечення виконання
цих зобов'язань та зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), застосованих до прийняття
рішення про введення мораторію.

Частиною четвертою статті 12 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» встановлено,
що мораторій на задоволення вимог
кредиторів вводиться одночасно з
порушенням провадження у справі про
банкрутство, про що зазначається в
ухвалі господарського суду.

Таким чином, з моменту введення
мораторію боржник не може виконувати
як грошові зобов'язання та зобов'язання
щодо сплати податків і зборів
(обов'язкових платежів), що виникли до
введення мораторію, так і заходи,
спрямовані на забезпечення їх
виконання.

Згідно з абзацом 2 частини 4 статті 12
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», протягом дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів: забороняється стягнення на
підставі виконавчих документів та
інших документів, за якими
здійснюється стягнення відповідно до
законодавства; не нараховуються
неустойка (штраф, пеня), не
застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів).

Тобто вказана норма визначає
конкретний проміжок часу, протягом
якого не нара ховуються штрафи та
пеня, і цей проміжок часу лише
відповідає строку дії мораторію на
задоволення вимог кредиторів і ніяк не
по в'язаний з поняттям мораторію.

За змістом цієї норми боржник повинен
виконувати зобов'язан ня, що виникли
після введення мораторію, але пеня та
штраф за їх невиконання або неналежне
виконання не нараховуються.

Аналогічну правову позицію викладено у
постанові Верховного Суду України від
28.09.2004 року у справі №7/181а.

Згідно з частиною 1 статті 111-28
Господарського процесуального кодексу
України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх судів України, суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Отже, у зв'язку з порушенням щодо
відповідача провадження у справі про
банкрутство та накладення мораторію на
задоволення вимог кредиторів, позовні
вимоги про стягнення з відповідача на
користь позивача 900 000,00 грн. штрафу
задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, а згідно
ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають
для суду заздалегідь встановленої
сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах
змагальності.

Таким чином, на підставі наведеного суд
дійшов висновку, що позовні вимоги про
стягнення 900 000 грн. боргу обґрунтовані,
підтверджуються матеріалами справи,
відповідачем не заперечуються та не
спростовуються і підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати покладається у спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст. ст. 33,43,49,75, ст. ст. 82-85 ГПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства
ДАК "Хліб України" Миргородського КХП №
1 (вул. Гоголя, 28, м. Миргород, Полтавська
область, 37600, ідентифікаційний код 00952172)
на користь Публічного акціонерного
товариства "Лебединський насіннєвий
завод" (с. Лебедин, Шполянський район,
Черкаська область, 20635, р/р 69623 в
ВАТ "РФ Банк Аваль", МФО 380805,
ідентифікаційний код 00388932) 900 000,00 грн.
боргу, 9000,00 грн. витрат по сплаті
державного мита,118,00 грн. витрат на
інформаційне забезпечення судового
процесу.

Видати наказ із набранням цим
рішення законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено 03.10.2014 р.

Суддя
Тимощенко О.М.