ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2014 р.Справа № 916/2638/14

Господарський суд Одеської області у
складі:

судді В.С.
Петрова

при секретарі Л.М.
Ільєвій

за участю представників:

від позивача - не з'явився,

від відповідача - Баришникова Г.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
„Компанія Гідроенерго" до Одеської
національної академії харчових
технологій про стягнення 194346,50 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Компанія
Гідроенерго" звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до Одеської
національної академії харчових
технологій про стягнення 194346,50 грн.
посилаючись на наступне.

У провадженні господарського суду
Одеської області, розглядалась справа
№ 17/77-09-3095 за позовом Одеської
державної академії холоду до ТОВ
„Енерго-2007", ТОВ „Компанія
Гідроенерго" про визнання недійсним
договору купівлі-продажу.

З метою отримання правової допомоги
щодо ведення справи, позивачем було
укладено договір про надання юридичних
послуг від 01.06.2009 року, за яким правову
допомогу при розгляді справи № 17/77-09-3095
та інших справ надавало ТОВ „Грищенко
та партнери", згідно договору оплата
послуг сплачена на загальну суму 159 346,50
грн., згідно актів виконаних послуг :

- акт від 30.06.2009 року на суму 5000,00 грн.

- акт від 21.09.2009 року на суму 2150,00 грн.

- акт від 11.11.2009 року на суму 3200,00 грн.

- акт від 20.01.2010 року на суму 2838,50
грн.

- акт від 15.03.2010 року на суму 58739,00
грн.

- акт від 11.08.2010 року на суму 35900,00
грн.

- акт від 12.09.2011року на суму 8379,00
грн.

- акт від 14.12.2011 року на суму 8400,00
грн.

- акт від 09.08.2012 року на суму 22400,00
грн.

- акт від 16.10.2012 року на суму 7600,00
грн.

- акт від 24.05.2013 року на суму 4000,00
грн.

- акт від 16.10.2013 року на суму 7200,00
грн.

- акт від 19.11.2013 року на суму 20900,00
грн.

- акт від 24.12.2013 року на суму 8200,00
грн.

- акт від 31.01.2014 року на суму 14800,00
грн.

Як зазначає позивач надалі між
позивачем та Адвокатським Бюро
„Білоконь" з метою отримання правової
допомоги, необхідність якої виникла
через судові процеси за позовом
Одеської національної академії
харчових технологій, та з метою
стягнення витрат за послуги адвоката
та інших витрат пов'язаних з розглядом
справ укладено договір № 01-02/3-2013 про
надання адвокатських послуг. Оплата
послуг згідно виставлених рахунків
здійснена на суму 25000,00 грн. та на суму
10000,00 грн.

Наразі позивач зазначив, що витрати
пов'язані на правову допомогу зі справ
за позовами Одеської державної
академії холоду підтверджуються
договорами, актами, розрахунками,
платіжними дорученнями.

Ухвалою господарського суду
Одеської області від 07.07.2014 р. позовну
заяву ТОВ „Компанія Гідроенерго"
прийнято до розгляду та порушено
провадження у справі № 916/2638/14, при
цьому розгляд справи призначено в
засіданні суду.

Відповідач проти позову заперечує
з підстав, зазначених у відзиві на
позовну заяву (а.с. 124-126), посилаючись на
п. 6.3. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України „Про
деякі питання практики застосування
розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" № 7 від
21.02.2013р., за яким витрати позивачів та
відповідачів, третіх осіб, пов'язані з
оплатою ними послуг адвокатів,
адвокатських бюро, колегій, фірм,
контор та інших адвокатських об'єднань
з надання правової допомоги щодо
ведення справи в господарському суді,
розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК. За змістом
частини третьої ст. 48 та частини п'ятої
ст. 49 ГПК у їх сукупності можливе
покладення на сторони у справі як
судових витрат тільки тих сум, які були
сплачені стороною за отримання послуг
саме адвоката, а не будь-якої особи, яка
надавала правову допомогу стороні у
справі. Наразі відповідач зазначає, що
зі змісту договору від 01.06.2009 року та
наданих до позову доказів вбачається,
що оплата послуг позивачем
здійснювалась ТОВ „Грищенко та
партнери", а не адвокату. Таким чином,
відповідача вважає звернення ТОВ
„Гріщенко та партнери" з позовом про
відшкодування витрат за адвокатські
витрати та витрат, пов'язаних з
розглядом справи, безпідставним.
Відповідач звертає увагу суду на те, що
остаточне рішення у справі № 17/77-09-3095,
за якою позивач намагається
відшкодувати витрати на правову
допомогу господарським судом було
прийнято ще 01.10.2009 року, тобто з моменту
її прийняття сплинуло більш ніж 5 років.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, розглянувши та дослідивши
всі письмові докази, які містяться в
матеріалах справи, господарський суд
дійшов наступних висновків.

01.06.2009 року між ТОВ„Компанія
Гідроенерго" (клієнт) та ТОВ „Грищенко
та партнери" (виконавець) було укладено
договір про надання юридичних послуг,
згідно п. 1.1. якого виконавець
зобов'язується за завданням клієнта
надати юридичні послуги по супроводу
судового процесу за розглядом
апеляційної скарги на рішення
господарського суду Одеської області
по справі №17/77-09-3095, а також інших справ,
які знаходяться на розгляді в
господарському судді Одеської області
та Одеському апеляційному
господарському судді, скерованих на
захист інтересів клієнта, а клієнт
зобов'язується сплатити надані
послуги.

Згідно п. 3.1. договору вартість послуг
виконавця за договором здійснюється
згідно акту виконаних робіт.

Як стверджує позивач, з метою отримання
правової допомоги щодо ведення справи,
позивачем було укладено договір про
надання юридичних послуг від 01.06.2009
року, за яким ТОВ „Грищенко та
партнери" надавало правову допомогу
при розгляді справи № 17/77-09-3095 за
позовом Одеської державної академії
холоду до ТОВ „Енерго-2007" і ТОВ
„Компанія Гідроенерго" про визнання
недійсним договору купівлі-продажу, а
також інших справ. Так, позивач вказує,
що згідно вказаного договору оплата
послуг сплачена на загальну суму 159 346,50
грн., згідно актів виконаних послуг:

- акт від 30.06.2009 року на суму 5000,00 грн.

- акт від 21.09.2009 року на суму 2150,00 грн.

- акт від 11.11.2009 року на суму 3200,00 грн.

- акт від 20.01.2010 року на суму 2838,50
грн.

- акт від 15.03.2010 року на суму 58739,00
грн.

- акт від 11.08.2010 року на суму 35900,00
грн.

- акт від 12.09.2011року на суму 8379,00
грн.

- акт від 14.12.2011 року на суму 8400,00
грн.

- акт від 09.08.2012 року на суму 22400,00
грн.

- акт від 16.10.2012 року на суму 7600,00
грн.

- акт від 24.05.2013 року на суму 4000,00
грн.

- акт від 16.10.2013 року на суму 7200,00
грн.

- акт від 19.11.2013 року на суму 20900,00
грн.

- акт від 24.12.2013 року на суму 8200,00
грн.

- акт від 31.01.2014 року на суму 14800,00
грн.

Також 01.03.2014 року між адвокатським Бюро
„Білоконь" (виконавець) та ТОВ
„Компанія Гідроенерго" (замовник) був
укладений договір про надання
адвокатських послуг, відповідно до п.
1.1. якого замовник доручає, а виконавець
надає замовнику комплексні
адвокатські послуги, які споживаються
замовником в процесі здійснення
господарської діяльності.

Як зазначає позивач, необхідність
укладення вказаного договору між
позивачем та Адвокатським Бюро
„Білоконь" обумовлена метою отримання
правової допомоги, яка виникла через
судові процеси за позовом Одеської
національної академії харчових
технологій, та з метою стягнення витрат
за послуги адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справ.

В п. 1.2. договору зазначено, що замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
адвокатські послуги.

Згідно п. 6.1. договору оплата за
адвокатські послуги здійснюється
згідно виставлених рахунків.

В п. 6.3. договору визначено, що оплата
послуг здійснюється протягом 3
банківських днів з дня виставлення
рахунків.

За ствердженнями позивача, оплата
послуг за вказаним договором була
здійснена згідно виставлених рахунків
на суму 25000,00 грн. та на суму 10000,00 грн.

Так, позивач вважає, що правовою
підставою для відшкодування витрат за
юридичні послуги і послуги адвоката,
понесених ним на підставі вказаних
договорів, є положення абз. 5 ст. 49 ГПК
України, за якими суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача.

Статтею 44 ГПК України передбачено, що
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 3 статті 48
Господарського процесуального кодексу
України витрати, що підлягають сплаті
за послуги адвоката, визначаються у
порядку, встановленому Законом України
"Про адвокатуру".

В п. 1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 7 від
21.02.2013 р. „Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" (із
змінами і доповненнями) зазначено, що
вказані витрати не є збитками в
розумінні статті 224 Господарського
кодексу України та статті 22 Цивільного
кодексу України, не входять до складу
ціни позову і не можуть стягуватися під
виглядом збитків.

Як випливає зі змісту ст. 59 Конституції
України, кожен має право на правову
допомогу. У випадках, передбачених
законом, ця допомога надається
безоплатно. Кожен є вільним у виборі
захисника своїх прав. Для забезпечення
права на захист від обвинувачення та
надання правової допомоги при
вирішенні справ у судах та інших
державних органах в Україні діє
адвокатура.

Відповідно до частини першої статті 2
Закону України "Про адвокатуру та
адвокатську діяльність" від 05.07.2012 року
N 5076-VI адвокатура України - це
недержавний самоврядний інститут, що
забезпечує здійснення захисту,
представництва та надання інших видів
правової допомоги на професійній
основі.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1
Закону України "Про адвокатуру та
адвокатську діяльність" договір про
надання правової допомоги - це
домовленість, за якою одна сторона
(адвокат, адвокатське бюро, адвокатське
об'єднання) зобов'язується здійснити
захист, представництво або надати інші
види правової допомоги другій стороні
(клієнту) на умовах і в порядку, що
визначені договором, а клієнт
зобов'язується оплатити надання
правової допомоги та фактичні витрати,
необхідні для виконання договору.

Пунктом 6.3. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №7 від
21.02.2013р. "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" (із
змінами і доповненнями) визначено, що
витрати позивачів та відповідачів,
третіх осіб, пов'язані з оплатою ними
послуг адвокатів, адвокатських бюро,
колегій, фірм, контор та інших
адвокатських об'єднань з надання
правової допомоги щодо ведення справи
в господарському суді, розподіляються
між сторонами на загальних підставах,
визначених частиною п'ятою статті 49
ГПК. Відшкодування цих витрат
здійснюється господарським судом
шляхом зазначення про це у рішенні,
ухвалі, постанові за наявності
документального підтвердження витрат,
як-от: угоди про надання послуг щодо
ведення справи у суді та/або належно
оформленої довіреності, виданої
стороною представникові її інтересів у
суді, платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригіналу ордера адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій. У разі неподання
відповідних документів у
господарського суду відсутні підстави
для покладення на іншу сторону
зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та
частини п'ятої статті 49 ГПК у їх
сукупності можливе покладення на
сторони у справі як судових витрат
тільки тих сум, які були сплачені
стороною за отримання послуг саме
адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1
та частини першої статті 6 Закону
України "Про адвокатуру та адвокатську
діяльність"), а не будь-якої особи, яка
надавала правову допомогу стороні у
справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України
„Про адвокатуру та адвокатську
діяльність", адвокатом може бути
фізична особа, яка має повну вищу
юридичну освіту, володіє державною
мовою, має стаж роботи в галузі права не
менше двох років, склала
кваліфікаційний іспит, пройшла
стажування (крім випадків,
встановлених цим Законом), склала
присягу адвоката України та отримала
свідоцтво про право на заняття
адвокатською діяльністю.

В рішенні Конституційного суду України
від 11.07.2013 р. № 6-рп/2013 у справі за
конституційним зверненням Приватного
малого підприємства - фірми "Максима"
щодо офіційного тлумачення положень
частини першої статті 59 Конституції
України, частини першої статті 44
Господарського процесуального кодексу
України (справа про відшкодування
витрат на юридичні послуги у
господарському судочинстві) визначено,
що в аспекті конституційного звернення
положення частини першої статті 44
Господарського процесуального кодексу
України, згідно з яким до судових
витрат віднесені, зокрема, витрати,
пов'язані з оплатою послуг адвоката, у
контексті статті 59 Конституції України
потрібно розуміти так, що до складу
судових витрат на юридичні послуги, які
підлягають відшкодуванню юридичній
особі у господарському судочинстві,
належать суми, сплачені такою особою,
якщо інше не передбачено законом, лише
за послуги адвоката.

У даному випадку, як вбачається зі
змісту договору від 01.06.2009 року та
наданих до позову доказів, оплата
послуг позивачем здійснювалась ТОВ
„Грищенко та партнери", а не адвокату.
Таким чином, суд вважає безпідставними
доводи позивача про те, що понесені ним
витрати на оплату послуг ТОВ „Грищенко
та партнери" підлягають відшкодуванню
в порядку ст. 44, 49 ГПК України як за
послуги адвоката.

Більш того, за змістом приписів ст.ст. 49,
84 Господарського процесуального
кодексу України питання про розподіл
судових витрат, включаючи витрати на
послуги адвоката, має розглядатись
одночасно з розглядом справи, у якій ці
послуги надавалися. Адже, вирішуючи
питання про розподіл судових витрат,
господарський суд має враховувати, що
розмір відшкодування названих витрат,
крім судового збору, не повинен бути
неспіврозмірним, тобто явно завищеним.
За таких обставин, суд з урахуванням
обставин конкретної справи, під час
розгляду якої надавались відповідні
послуги, а також ціни позову має
встановити розумну необхідність
судових витрат для даної справи. У
визначенні розумно необхідного
розміру сум, які підлягають сплаті за
послуги адвоката, можуть братися до
уваги, зокрема: встановлені
нормативно-правовими актами норми
видатків на службові відрядження (якщо
їх установлено); вартість економних
транспортних послуг; час, який міг би
витратити на підготовку матеріалів
кваліфікований фахівець; вартість
оплати відповідних послуг адвокатів,
яка склалася в країні або в регіоні;
наявні відомості органів статистики
або інших органів про ціни на ринку
юридичних послуг; тривалість розгляду
і складність справи тощо. Докази, які
підтверджують розумність витрат на
оплату послуг адвоката, повинна
надавати сторона, що вимагає
відшкодування таких витрат.

Пунктом 4.10. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України „Про
деякі питання практики застосування
розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" № 7 від
21.02.2013р. передбачено, що якщо
господарський суд не прийняв рішення
щодо розподілу судового збору або
інших судових витрат чи про повернення
судового збору з Державного бюджету
України, то за заявою сторони або
прокурора, який брав участь у судовому
процесі, а також з власної ініціативи
він на підставі статті 88 ГПК має право
прийняти додаткове рішення (ухвалу,
постанову) зі справи, яким вирішити
відповідне питання. Таке рішення
(ухвалу, постанову) може бути прийнято з
питань розподілу сум судового збору
або їх повернення і в тому разі, якщо
відповідна вимога у розгляді справи з
якихось причин не заявлялася.

Що ж до інших судових витрат, то в разі
коли вимоги стосовно їх розподілу під
час розгляду справи не заявлялися та
докази на підтвердження цих витрат
суду не подавалися, то додаткове
рішення (ухвала, постанова) щодо
розподілу цих судових витрат не
приймається та в задоволенні заяви
відмовляється. Тобто, у випадку коли
сторона бажає стягнути з іншої сторони
судові витрати вона має можливість
звернутися до суду з заявою про
прийняття додаткового рішення зі
справи, яким вирішити відповідне
питання. Чинне законодавство України
не передбачає у такому випадку
можливості звернення до суду з окремим
позовом про стягнення судових витрат.

Тим більш заявлений позивачем позов не
містить жодну норму матеріального
права, яка б вказували на підстави
заявленого позову.

Відтак, суд не вбачає правових підстав
для стягнення з відповідача витрат за
юридичні і адвокатські послуги в
загальній сумі 194346,50 грн.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона належними і допустимими
доказами повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи надані сторонами докази в
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю „Компанія
Гідроенерго" про стягнення з Одеської
національної академії харчових
технологій 194346,50 грн. є
необґрунтованими, не відповідають
фактичним обставинам справи та вимогам
чинного законодавства, тому не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України,

суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю „Компанія
Гідроенерго" до Одеської національної
академії харчових технологій про
стягнення 194346,50 грн. відмовити.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та
підписано 22.09.2014 р.

Суддя
В.С. Петров