ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2014 р.
Справа № 914/2264/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого судді
Орищин Г.В.

суддів
Галушко Н.А.

Марка Р.І.

розглянув апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" від 18.08.2014р. №14/2-874

на рішення господарського суду
Львівської області від 14.08.2014р.

у справі № 914/2264/14

за позовом публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" , м. Київ

до відповідача міського комунального
підприємства "Золочівтеплоенерго",
м.Золочів, Львівська обл.

про стягнення 1 281 560,43 грн.
заборгованості за договором
купівлі-продажу природного газу
№12/388-БО-21 від 03.09.2012року,

за участю представників сторін:

- від позивача - Пац В.О.,

- від відповідача - не з'явився.

Права та обов'язки сторін, передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 14.08.2014р. у справі
№914/2264/14 (суддя Кидисюк Р.А.) частково
задоволено позов публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(надалі - ПАТ «НАК «Нафтогаз України»),
стягнуто з міського комунального
підприємства (надалі - МКП)
"Золочівтеплоенерго" на користь
позивача 1036052,58 грн. основного боргу,
80905,15 грн. пені, 43279,98 грн. штрафу, 40439,17
грн. 3% річних, 37603,58 грн. інфляційних
нарахувань.

При прийнятті рішення суд виходив з
того, що позовні вимоги про стягнення
основного боргу, пені, 7% штрафу, 3%
річних та інфляційних нарахувань
обґрунтовані, підтверджуються
матеріалами справи та не заперечуються
відповідачем. Разом з тим, суд
скористався своїм правом, передбаченим
п.3 ч.1 ст. 83 ГПК України та зменшив
розмір штрафу за несвоєчасне виконання
відповідачем основного зобов'язання на
50%, відмовивши таким чином в стягненні
43279,98 грн.

Дане рішення оскаржив позивач,
оскільки вважає, що при його прийнятті
суд порушив норми матеріального та
процесуального права та неповно
дослідив істотні обставини, що мають
значення у даній справі, у зв'язку з чим
рішення в частині відмови у стягненні
43279,98 грн. штрафу просить скасувати та
прийняти нове рішення, яким позов в цій
частині задоволити повністю. Скаржник
зазначив, зокрема, що суд не врахував
особливі обставини щодо діяльності
позивача та його важкий фінансовий
стан, а відсутність вини відповідача у
виникненні боргу та його важкий
фінансовий стан не вважає винятковими
обставинами, тому, відповідно, вони не
можуть бути підставою для зменшення
штрафу в розумінні ст.233 ГК України та
п.3 ч.1 ст. 83 ГПК України.

Не погоджуючись із апеляційною
скаргою, МКП "Золочівтеплоенерго"
подало до суду заперечення на
апеляційну скаргу та доповнення до
нього, в яких просить оскаржуване
рішення залишити без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення. Відповідач
зазначив про своє важке фінансове
становище, зумовлене невідшкодуванням
йому з державного бюджету різниці в
тарифах та про те, що 80% його споживачів
- це бюджетні установи та
госпрозрахункові організації. Звернув
увагу на те, що з жовтня 2013 року
відповідач не здійснює господарської
діяльності, а всі рахунки підприємства
заблоковані.

Відповідач явку повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив, хоча належним чином був
повідомлений про час і місце розгляду
справи, що підтверджується поштовим
повідомленням про вручення йому ухвали
суду від 05.09.2014р. та штампом із
відміткою про відправку ухвали суду
від 25.09.2014р. (а.с. 70). Оскільки в справі
достатньо матеріалів для розгляду
апеляційної скарги по суті, судова
колегія вважає за можливе завершити
розгляд справи без представника
відповідача.

З матеріалів справи та апеляційної
скарги вбачається наступне:

03.09.2012р. між ПАТ «НАК «Нафтогаз України»
(продавець) та МКП
«Золочівтеплоенерго» (покупець) було
укладено договір купівлі-продажу
природного газу №12/388-БО-21 (надалі -
договір), відповідно до якого продавець
зобов'язався передати у власність
покупцю у 2012 році природний газ,
ввезений на митну територію України
ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за кодом
згідно УКТ ЗЕД , або/та природний
газ, видобутий на території України
підприємствами, які не підпадають під
дію статті 10 Закону України «Про засади
функціонування ринку природного газу»,
а покупець зобов'язався прийняти та
оплатити цей природний газ, на умовах
цього договору (а.с. 9-14).

Згідно пунктів 3.3, 3.4 договору,
приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу, в якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його ціна та
вартість. Акти є підставою для
остаточних розрахунків між сторонами.

На виконання умов договору позивач
поставив відповідачу протягом
жовтня-грудня 2012 року природний газ на
загальну суму 1393052,58 грн., що
підтверджується актами
приймання-передачі природного газу від
31.10.2012 р. на суму 150518,12 грн., від 30.11.2012 р.
на суму 375554,11 грн. та від 31.12.2012 р. на суму
866980,35 грн. (а.с. 15, 16, 17).

В якості оплати поставленого
природного газу відповідач
перерахував на рахунок позивача
грошові кошти в сумі 357000,00 грн., що
підтверджується відомостями позивача
про операції з відповідачем та
сальдовою відомістю (а.с. 18-19).

Таким чином, у зв'язку з неналежним
виконанням договірних зобов'язань з
боку МКП «Золочівтеплоенерго (сплата
коштів за поставлений природний газ із
порушенням договірних строків та
неповна оплата поставленого
природного газу), у нього перед
позивачем виникла заборгованість
1036052,58 грн.

Вказані обставини стали підставою для
звернення позивача до суду з позовом
про стягнення вищенаведеної суми
основної заборгованості, а також 80905,15
грн. пені, 86559,95 грн. штрафу, 40439,17 грн. 3 %
річних та 37603,58 грн. інфляційних
нарахувань.

Судова колегія, заслухавши пояснення
представників сторін, оцінивши подані
сторонами докази на відповідність їх
фактичним обставинам і матеріалам
справи, вважає, що підстави для
задоволення апеляційної скарги та,
відповідно, скасування оскаржуваного
рішення - відсутні, з огляду на
наступне:

Відповідно до ст.712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
вказаного кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК
України передбачено, що, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 6.1. договору встановлено, що
оплата за природний газ здійснюється
покупцем виключно грошовими коштами
шляхом 100% поточної оплати протягом
місяця поставки газу. Остаточний
розрахунок за фактично переданий газ
здійснюється до 14-го числа місяця,
наступного за місяцем поставки газу.

Як зазначалось вище, відповідач своїх
обов'язків за договором не виконав та
лише частково оплатив вартість
поставленого газу на суму 357000,00 грн., у
зв'язку з чим перед позивачем в нього
виникла заборгованість 1036052,58 грн.
Вказана сума заборгованості
підтверджується матеріалами справи та
не заперечується відповідачем (у
своєму відзиві на позов відповідач
лише просив суд зменшити розмір
штрафних санкцій). Таким чином,
висновок місцевого господарського
суду про стягнення основної суми боргу
є вірним.

Факт прострочки відповідачем
виконання своїх грошових зобов'язань
за договором №12/388-БО-21 на
купівлю-продаж природного газу від
03.09.2012р. підтверджується матеріалами
справи та не заперечується
відповідачем.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Пунктом 7.2 договору визначено, що в разі
невиконання покупцем умов п. 6.1 цього
договору він у безспірному порядку
зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити продавцю пеню
в розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7% від суми
простроченого платежу.

В позовній заяві ПАТ «НАК «Нафтогаз
України» надало розрахунок пені та
штрафу, розмір яких становить,
відповідно, 80905,15 грн. та 86559,95 грн. (а.с.
20-21). Перевіривши правильність
нарахування вказаних сум, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку
про підставність вимог ПАТ «НАК
«Нафтогаз» в цій частині.

Разом з тим, пунктом 3 ч.1 ст.83 ГПК
України передбачено, що господарський
суд, приймаючи рішення, має право
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

Пунктом 3.17.4 постанови Пленуму ВГС
України від 26.12.2011р. №18 передбачено, що
господарський суд, вирішуючи питання
про зменшення розміру неустойки,
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеня виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Керуючись ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК
України, п. 3 ст. 83 ГПК України, суд
першої інстанції дійшов висновку про
можливість зменшити розмір штрафу на
50%. При цьому, з матеріалів справи
вбачається наявність наступних
підстав для зменшення розміру штрафних
санкцій:

1) факт часткового виконання основного
зобов'язання станом на час розгляду
даної справи (відповідачем сплачено 34%
вартості поставленого газу за
договором);

2) зумовленість невчасної оплати за
одержаний газ недостатніми
трансфертами з бюджетів для
відшкодування різниці між
затвердженими тарифами та фактично
понесеними витратами (а.с. 51-55);

3) майновий стан відповідача: важке
фінансове становище відповідача
підтверджується фінансовими
документами, наявними в матеріалах
справи, а.с. 93-96) та тією обставиною, що
на всі банківські рахунки відповідача
накладено арешт у межах виконавчого
провадження ВП№35864793 (залишок
заборгованості, яка підлягає до
стягнення становить 584646,36грн., а.с.46);

4) позивачем необґрунтовано завдання
йому збитків саме через порушення
відповідачем зобов'язань за договором
№12/388-БО-21 від 03.09.2012р.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про стягнення 80905,15 грн. пені
та про зменшення розміру штрафу до 50%,
що становить 43279,98 грн.

Стосовно доводів, наведених ПАТ «НАК
«Нафтогаз України» в апеляційній
скарзі щодо незаконності
оскаржуваного рішення в частині
неповного стягнення штрафу, із
покликанням на порушення судом
приписів ст.ст. 233 ГК України, 551 ЦК
України та 83 ГПК України, судова
колегія зазначає, що зазначеними
правовими нормами передбачено право
суду на зменшення розміру штрафних
санкцій, а тому посилання скаржника на
порушення судом даних норм є
необґрунтованим. При цьому, судом
першої інстанції враховано всі
об'єктивні обставини, які мають
значення при прийнятті рішення про
зменшення розміру пені.

Статтею 612 ЦК України встановлено, що
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши рішення місцевого
господарського суду щодо стягнення
40439,17 грн. 3 % річних та 37603,58 грн.
інфляційних нарахувань, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку
про законність і обґрунтованість
рішення в цій частині.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія,
прийшла до висновку про
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, як такого, що прийнято
відповідно до обставин та матеріалів
справи з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Судові витрати по апеляційній скарзі, в
порядку ст.49 ГПК України, слід покласти
на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський
апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Львівської області від 14.08.2014р. у справі
№914/2264/14 залишити без змін, а апеляційну
скаргу публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» - без
задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Справу повернути в місцевий
господарський суд.

Повний текст постанови складений
10.10.2014р.

Головуючий суддя
Орищин Г.В.

суддя
Галушко Н.А.

суддя
Марко Р.І.