ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 р.
Справа № 917/1384/14

За позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, 39500, АДРЕСА_1

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Федорівка і К", 39531,
Полтавська область, Карлівський район,
с. Федорівка

про стягнення 50265,47 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники до перерви:

від позивача: ОСОБА_2

від відповідача: Гузій С.М.

Представники після перерви:

від позивача: ОСОБА_2

від відповідача: не з'явився

Розгляд справи продовжується після
перерви, оголошеної відповідно до ст. 77
ГПК України в судовому засіданні 11.09.2014
року.

В судовому засіданні 16.09.2014 року після
виходу з нарадчої кімнати на підставі
ст. 85 ГПК України судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Суть справи: розглядається позовна
заява про стягнення 50265,47 грн. згідно
договору про надання послуг б/н від
10.06.2013 року, в т.ч. 43195,00 грн. основного
боргу, 2859,15 грн. пені, 2954,52 грн.
інфляційних витрат та 1256,80 грн. 3%
річних.

Своєю заявою від 03.09.2014 р. позивач
зменшив розмір позовних вимог і,
просить стягнути з відповідача 20023,60
грн. основного боргу, 2859,15 грн. пені, 2618,53
грн. інфляційних, 1055,40 грн. 3% річних (а.с.
№ 34, 35).

Суд прийняв заяву про зменшення
позовних вимог.

Відповідач в своїх запереченнях проти
позову (а.с. № 43) позов визнає частково.
А саме, в частині стягнення:

- основного боргу - на суму 20023, грн.;

- пені - на суму 1388,49 грн.;

- 3% річних - на суму 255,10 грн.;

- інфляційних - 2271,53 грн., посилаючись на
наявність факту зарахування
зустрічних однорідних вимог.

Його представник в засіданні цю
позицію підтримав.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд
встановив:

10 червня 2013 року, між ФОП ОСОБА_1
(Виконавець) та ТОВ «Федорівна і К»
(Замовник) було укладено договір б/н
про надання послуг (а.с.№10), згідно
п.п.2.1, 2.1.1 якого Виконавець зобов'язався
провести збирання зернових, технічних
та масляних культур, на площах
Замовника. А саме, ріпака озимого на
площі 172,78 га в с. Федорівка
Карлівського району Полтавської
області.

Вищезазначені роботи були виконані,
про що свідчить акт надання послуг № 3
від 10.07.2013 р. (а.с. №13), затверджений ФОП
ОСОБА_1 та представником ТОВ "Федорівка
і К".

Відповідно до п.3.5. вказаного Договору
відповідач повинен провести оплату по
факту виконання послуг відповідно до
рахунку Виконавця протягом 10-ти
банківських днів з дня його отримання.

10.01.2014 року позивач на адресу
відповідача направив лист №01-03/2014 з
вимогою про виконання грошових
зобов'язань за спірним договором (а.с.№
14). У своїй відповіді за вих. № 11 від
25.01.2014 р. на цей лист ( а.с.№ 15)
відповідач підтвердив наявність боргу
та зобов'язався сплатити
заборгованість протягом лютого місяця
2014 року.

Докази сплати спірного боргу на момент
прийняття судом рішення відсутні.
Однак відповідач в обгрунтування
своїх часткових заперечень надав
наступні докази:

- договір № 03/02-2014 ПБФ про переведення
боргу від 03.02.2014 року (а.с. № 25),
укладений між фізичною особою ОСОБА_4,
ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Федорівка і К», за
яким ОСОБА_5 переводить свій борг, який
виник по Договору № б/н суборенди
земельної ділянки від 01.01.2012 року в
розмірі 23 171,40 грн. на нового
боржника-ФОП ОСОБА_1;

- угоду про зарахування зустрічних
однорідних вимог № 04/02-2014 від 04.02.2014
року (а.с. № 24), яка була укладена на
підставі договору № 03/02-2014 ПБФ про
переведення боргу від 03.02.2014 року між
ТОВ «Федорівка і К» та ФОП ОСОБА_1,
відповідно до якої спірна сума боргу
відповідача перед позивачем
зменшилася до 23 171,40 грн.

Відповідно до ст. 601 ЦК України,
зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги.

Згідно п. 4 угоди про зарахування
зустрічних однорідних вимог № 04/02-2014
від 04.02.2014 року, сторони на момент
підписання даної угоди не мають одна до
одної будь-яких взаємних претензій.

Надані відповідачем доказ, як належні,
приймаються судом в обгрунтування
рішення.

Наданими до справи доказами
підтверджуються факт існування між
сторонами заснованих на договорі
правовідносин з приводу підряду,

Заборгованість станом на 04.02.2014 року
ТОВ «Федорівка і К» перед ФОП ОСОБА_1
становить 20 023,60 грн. (двадцять тисяч
двадцять три гривні 60 копійок), що
фактично підтверджується позивачем.

Відповідно до ст. 11 ЦК України та
ст. 174 ГК України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші угоди (правочини),
передбачені законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст. ст. 509, 510 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор вправі вимагати
від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має грунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості. Сторонами у
зобов'язанні є боржник і кредитор.

Згідно ч.1 ст. 837 ЦК України За договором
підряду одна сторона (підрядник)
зобов'язується за свій ризик виконати
певну роботу за завданням другої
сторони (замовника), а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
виконану роботу.

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193
ГК України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином, в
установлений строк, відповідно до
закону, інших правових актів, договору,
одностороння відмова від зобов'язання
не допускається, крім передбачених
законом випадків.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, воно підлягає
виконанню у цей строк (термін)

Відповідно до ст. ст. 610-612 ЦК
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. У разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір не встановлений договором
або законом.

Частиною 6 ст. 231 ГК України передбачено,
що штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

П. 5.4 спірного договору передбачено
стягнення пені в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожен день
прострочення від вартості
невиконаного зобов'язання в разі
прострочення виконання зобов'язання.

Строк в межах якого нараховуються
штрафні санкції встановлено ч.6 ст.232 ГК
України, а саме, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідач перерахував заявлені
позивачем інфляційні, 3% річних та пеню.
За його розрахунком:

- втрати від інфляції становлять 2954,52
грн.;

- проценти за користування коштами за
період становлять 1 256,80грн.;

- сума пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань складає 2 859,15 грн.

Представник позивача в судовому
засідання погодився з розрахунком
відповідача, що відображено в
протоколі судового засідання по справі
від 16.09.2014 р.

Суд після перевірки розрахунку
погоджується з позицією сторін.

З урахуванням вищенаведеного позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача 20 023,60 грн. боргу, 2954,52 грн.
інфляційних, 1 256,80грн. 3% річних та 2 859,15
грн. пені є правомірними та
обгрунтованими, внаслідок чого
підлягають задоволенню.

Клопотання про витребування
додаткових доказів по справі в порядку
ст. 38 ГПК України від сторін не
надходили.

У відповідності до п. 4 ст. 129
Конституції України, ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Сторони вільні у наданні до суду своїх
доказів та у доведенні перед судом їх
переконливості.

Таким чином, господарський суд,
застосовуючи основні конституційні
засади судочинства, принцип
верховенства права, виходячи з
фактичних обставин справи, з'ясування
природи дійсних правовідносин між
сторонами у спорі, чинного
законодавства України, яке повинно
застосовуватися до них при вирішенні
спорів, дійшов висновку про часткове
задоволення позову.

Судові витрати згідно ст. 49 ГПК України
з урахуванням п. 5.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 7
від 21.02.2013 року "Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального
кодексу" покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 32-34, 43, 49, ст. 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Федорівка і К" ( 39531,
Полтавська область, Карлівський район,
с. Федорівка, вул. Леніна,54, ) на користь Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, 39500, АДРЕСА_1, код
ЄДРПОУ НОМЕР_1) - 20 023,60 грн. боргу, 2954,52
грн. інфляційних, 1 256,80грн. - 3% річних, 2
859,15 грн. пені та 984,79 грн. судового
збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Повний текст рішення складено 19.09.2014
року.

Суддя
Гетя Н.Г.