ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ
РІШЕННЯ

"13" жовтня 2014 р. Справа № 926/1214/14

За позовом Новодністровської міської
ради м.Новодністровськ Сокирянського
району Чернівецької області До
відповідача товариства з обмеженою
відповідальністю «Едельвейс»
м.Новодністрвськ Сокирянського району
Чернівецької області Про зобов'язання
до укладення договору Суддя С.М.
Гушилик За участю представників:Від
позивача: Гінгуляк О.М. - представник
(дов. від 06.03.2014р.)Від відповідача:
Драбчук В.С - представник (дов. від
30.07.2014р.)

Рішення винесено 13.10.2014 року в зв'язку з
оголошеною на підставі ст.77
Господарського процесуального кодексу
України перервою.

СУТЬ СПОРУ: Новодністровська міська
рада 12.08.2014 року звернулася з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Едельвейс» про
зобов'язання до укладення договору.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що відповідно до
вимог Закону України «Про планування і
забудову територій» (втратив чинність
17.02.2011р.) рішенням Новодністровської
міської ради № 61 від 26.03.2009р. було
затверджено Положення про пайову
участь замовника у створенні та
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури
м.Новодністровськ (далі - Положення, яке
втратило чинність). Згідно з умовами
Положення розмір пайового внеску
забудовників становив10% загальної
кошторисної вартості будівництва
(реконструкції) об'єкта містобудування
- для нежитлових будівель та 4% - для
житлових будинків, будівель закладів
культури та освіти, медичного і
оздоровчого призначення. Інспекцією
ДАБК у Чернівецькій області 05.07.2010 року
було надано дозвіл ТОВ «Едельвейс» про
початок виконання будівельних робіт
кафе «Явір», що знаходиться за адресою:
Чернівецька область м.Новодністровськ,
Лісопаркова зона, буд.5, (V квартал ІКК).

17.02.2011 року, продовжує позивач, був
прийнятий Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
статтею 40 якого визначено, що замовник
який має намір щодо забудови земельної
ділянки у відповідному населеному
пункті, зобов'язаний взяти участь у
створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту (ч.2),
величина пайової участі визначається у
договорі, укладеному з органом
місцевого самоврядування (ч.5)», договір
про пайову участь розвитку
інфраструктури населеного пункту
укладається не пізніше ніж через 15
робочих днів з дня реєстрації
звернення замовника про його
укладення, але до прийняття об'єкта
будівництва в експлуатацію (ч.9).

12.08.2011 року ТОВ «Едельвейс» здав об'єкт
в експлуатацію, що підтверджено
декларацією про готовність об'єкту до
експлуатації, яка зареєстрована
Інспекцією ДАБК у Чернівецькій області
від 12.08.2011року.

Враховуючи вимоги закону, позивач
звернувся до відповідача з проханням
укласти договір про пайову участь у
розвитку інфраструктури міста
Новодністровськ.

Проте відповідач ухиляється від
підписання договору, який згідно із
приписами ст.179 ГКУ є обов'язковим для
сторін, а тому позивач просить
зобов'язати відповідача до укладення
договору про пайову участь у розвитку
інфраструктури міста Новодністровськ
в редакції позивача від 2014 року.

Ухвалою суду від 13.08.2014 року порушено
провадження у справі та призначено
судове засідання на 28.08.2014 року.

До початку судового засідання, яке
відбулося 08.09.2014 року від відповідача
надійшов відзив на позов, в якому він
заперечує проти позовних вимог,
посилаючись на те, що позивач
обґрунтовує свої вимоги тим, що у
відповідності до Положення про пайову
участь замовника у створенні та
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури
м.Новодністровськ від 29.03.2009 року
відповідач зобов'язаний укласти
договір на пайову участь у розвитку
інфраструктури міста, проте зазначене
Положення діяло тільки до 29.03.2012 року,
тобто станом на день звернення з
позовом акт, який визначав порядок,
розмір та умови внесення платежу, в
якості пайової участі у розвитку
інфраструктури міста нечинний, а
відтак укладення зазначеного договору
не відповідає вимогам закону.

В судових засіданнях 28.08.2014р. та 08.09.2014
року за клопотанням представників
сторін оголошено перерву до 23.09.2014 року.

Ухвалою суду від 23.09.2014 року розгляд
справи було відкладено на 06.10.2014 року.

В судовому засіданні 06.10.2014 року
оголошено перерву до 13.10.2014 року.

В судовому засіданні, яке відбулося
13.10.2014 року представник позивача
підтримав свої позовні вимоги в
повному обсязі, в свою чергу
представник відповідача підтримав
свої заперечення, викладені у
письмовому відзиві на позов.

Заслухавши представників сторін,
розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позовна
вимога, дослідивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч.ч.1-3 ст.27-1 Закону
України «Про планування і забудову
територій», який був чинний до 17.02.2011
року, створення і розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населених пунктів
належить до відання відповідних
органів місцевого самоврядування.
Замовник, який має намір здійснити
будівництво об'єкта містобудування у
населеному пункті, зобов'язаний взяти
участь у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту, крім
випадків, передбачених частиною
четвертою цієї статті. Пайова участь
(внесок) замовника у створенні і
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури населеного
пункту полягає у відрахуванні
замовником після прийняття об'єкта в
експлуатацію до відповідного
місцевого бюджету коштів для
забезпечення створення і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту.

Частинами 5-7 статті 27-1 зазначеного
Закону визначалося, що величина
пайової участі (внеску) замовника у
створенні інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури населеного
пункту визначається у договорі,
укладеному з органом місцевого
самоврядування, відповідно до
встановленого органом місцевого
самоврядування розміру пайової участі
(внеску) замовника від загальної
кошторисної вартості будівництва
(реконструкції) об'єкта містобудування,
визначеної згідно з державними
будівельними нормами, без урахування
витрат з придбання та виділення
земельної ділянки, звільнення
будівельного майданчика від будівель,
споруд та інженерних мереж,
влаштування внутрішньо - та
позамайданчикових інженерних мереж і
споруд та транспортних комунікацій.
Встановлений органом місцевого
самоврядування розмір пайової участі
(внеску) замовника не міг перевищувати
граничного розміру пайової участі
(внеску) на розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населених пунктів.
Граничний розмір пайової участі
(внеску) замовника на розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населених пунктів з
урахуванням не заборонених законом
інших відрахувань, встановлених
органом місцевого самоврядування, не
міг перевищувати:

10 відсотків загальної кошторисної
вартості будівництва (реконструкції)
об'єкта містобудування - для нежитлових
будівель та/або споруд;

4 відсотки загальної кошторисної
вартості будівництва (реконструкції)
об'єкта містобудування - для житлових
будинків.

Частинами 9-12 статті 27-1 Закону України
«Про планування і забудову територій»
визначалося, що розмір пайової участі
(внеску) замовника у створенні і
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури населеного
пункту визначається не пізніше десяти
робочих днів з дня реєстрації органом
місцевого самоврядування звернення
замовника про укладення договору про
пайову участь та доданих до нього
документів, що підтверджують вартість
будівництва (реконструкції) об'єкта
містобудування, з техніко-економічними
показниками. Договір про пайову участь
у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту мав
укладатися не пізніше п'ятнадцяти
робочих днів з дня реєстрації
звернення замовника про його
укладення, але до одержання дозволу на
виконання будівельних робіт. Істотними
умовами договору про пайову участь у
створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту є:
розмір пайового внеску; терміни
(графік) оплати пайового внеску;
відповідальність сторін. Невід'ємною
частиною договору є розрахунок
величини пайового внеску (участі)
замовника у створення
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту.

Відповідно до вимог ст.27-1 Закону
України «Про планування і забудову
територій» Новодністровською міською
радою 26.03.2009р. було прийнято рішення №
61, яким затверджено Положення про
пайову участь замовника у створенні та
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури
м.Новодністровськ (далі - Положення).

Згідно з абз.1 Положення, забудовник
який має намір здійснити будівництво
об'єкта містобудування у місті
Новодністровськ, зобов'язаний взяти
участь у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури міста.

Згідно з умовами Положення розмір
пайового внеску забудовників становив
10% загальної кошторисної вартості
будівництва (реконструкції) об'єкта
містобудування - для нежитлових
будівель та 4% - для житлових будинків,
будівель закладів культури та освіти,
медичного і оздоровчого призначення
(абз.5 Положення).

Абзацом 8 Положення визначено, що
договір про пайову участь у створенні і
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури
м.Новодністровськ готується
начальником відділу ДАБК, АМК та ЗВ
Новодністровської міської ради та
укладається не пізніше 15 робочих днів з
дня реєстрації звернення замовника про
його укладення, але до погодження
проектно-кошторисної документації
начальником відділу ДАБК, АМК та ЗВ
Новодністровської міської ради.

Істотними умовами договору про пайову
участь у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури міста є: 1) розмір
пайового внеску; 2) терміни (графік)
оплати пайового внеску; 3)
відповідальність сторін (абз.9
Положення).

12.03.2011 року набрав чинності Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» п.10
Прикінцевих положень даного закону
визнано таким, що втратив чинність
Закон України «Про планування і
забудову територій». Як наслідок, з
12.03.2011 року правовідносини щодо
укладення договору про пайову участь у
розвитку інфраструктури населеного
пункту регулюються ст.40 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності».

Відповідно до ч. 1 ст.3 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності», відносини у сфері
містобудівної діяльності регулюються
Конституцією України, Цивільним,
Господарським і Земельними кодексами
України, цим Законом, законами України
«Про Генеральну схему планування
території України», «Про архітектурну
діяльність», «Про комплексну
реконструкцію кварталів (мікрорайонів)
застарілого житлового фонду», «Про
землеустрій», іншими
нормативно-правовими актами.

Позивач в позовній заяві посилається
на те, що відповідач в порушення
приписів ст.40 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
відмовляється укласти договір про
пайову участь у розвитку
інфраструктури м.Новодністровськ
Чернівецької області.

Статтею 40 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
визначено порядок пайової участі у
розвитку інфраструктури населеного
пункту. А саме: частиною 5 передбачено,
що величина пайової участі у розвитку
інфраструктури населеного пункту
визначається у договорі, укладеному з
органом місцевого самоврядування
(відповідно до встановленого органом
місцевого самоврядування розміру
пайової участі у розвитку
інфраструктури), з урахуванням
загальної кошторисної вартості
будівництва об'єкта, визначеної згідно
з будівельними нормами, державними
стандартами і правилами. При цьому не
враховуються витрати на придбання та
виділення земельної ділянки,
звільнення будівельного майданчика
від будівель, споруд та інженерних
мереж, влаштування внутрішніх і
позамайданчикових інженерних мереж і
споруд та транспортних комунікацій. У
разі якщо загальна кошторисна вартість
будівництва об'єкта не визначена
згідно з будівельними нормами,
державними стандартами і правилами,
вона визначається на основі
встановлених органом місцевого
самоврядування нормативів для одиниці
створеної потужності.

Частиною 6 цієї статі визначено, що
встановлений органом місцевого
самоврядування для замовника розмір
пайової участі у розвитку
інфраструктури населеного пункту не
може перевищувати граничний розмір
пайової участі у розвитку
інфраструктури населеного пункту.
Граничний розмір пайової участі у
розвитку інфраструктури населеного
пункту з урахуванням інших
передбачених законом відрахувань не
може перевищувати: 1) 10 відсотків
загальної кошторисної вартості
будівництва об'єкта - для нежитлових
будівель та споруд; 2) 4 відсотки
загальної кошторисної вартості
будівництва об'єкта - для житлових
будинків.

29.03.2012 року у відповідності до вимог
ст.40 Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності»
Новодністровською міською радою було
прийнято рішення № 49 (далі - рішення №
49), цим рішенням затверджено Положення
про пайову участь замовника у
створенні та розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури м.Новодністровськ та
типовий договір про пайову участь у
розвитку інфраструктури
м.Новодністровськ.

В п.3 рішення № 49 зазначено, що
Положення, яке затверджене рішенням
Новодністровської міської ради від
26.03.2009р. № 61 втратило чинність. При
цьому в п.2 рішення № 49 рекомендовано:
інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю
здійснювати прийняття в експлуатацію
об'єктів містобудування на території
міста виключно за наявності довідки
міської ради про сплату пайової участі
у розвитку інфраструктури
м.Новодністровськ та органу державної
реєстрації прав на нерухоме майно
здійснювати реєстрацію прав власності
об'єктів містобудування, що
розташовані на території міста
виключно за наявності довідки міської
ради про сплату пайової участі у
розвитку інфраструктури
м.Новодністровськ.

Згідно з п.6 Положення, яке затверджене
рішенням № 49, розмір пайової участі
становить 5% загальної кошторисної
вартості будівництва об'єкта - для
нежитлових будівель та споруд, та 2% -
для житлових будинків.

Відповідно до ч. 1 ст.202 Цивільного
кодексу України, правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно п.п. 1, 2 ст.509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до ст.626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

У відповідності до ст.627 Цивільного
кодексу України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ч.ч. 2-5 ст.11 Цивільного
кодексу України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: 1) договори та інші правочини; 2)
створення літературних, художніх
творів, винаходів та інших результатів
інтелектуальної, творчої діяльності; 3)
завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі; 4) інші
юридичні факти. Цивільні права та
обов'язки можуть виникати
безпосередньо з актів цивільного
законодавства. У випадках,
встановлених актами цивільного
законодавства, цивільні права та
обов'язки виникають безпосередньо з
актів органів державної влади, органів
влади Автономної Республіки Крим або
органів місцевого самоврядування. У
випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки можуть виникати з
рішення суду.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.179 Господарського
кодексу України, майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і
негосподарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями. Кабінет Міністрів
України, уповноважені Президентом
України міністерства, інші центральні
органи виконавчої влади можуть
рекомендувати суб'єктам
господарювання орієнтовні умови
господарських договорів (примірні
договори), а у визначених законом
випадках - затверджувати типові
договори.

Господарський кодекс України у ч.ч. 1-3, 5
ст. 180 передбачає, що зміст
господарського договору становлять
умови договору, визначені угодою його
сторін, спрямованою на встановлення,
зміну або припинення господарських
зобов'язань, як погоджені сторонами,
так і ті, що приймаються ними як
обов'язкові умови договору відповідно
до законодавства. Господарський
договір вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору. Ціна у господарському
договорі визначається в порядку,
встановленому цим Кодексом, іншими
законами, актами Кабінету Міністрів
України.

Згідно з ч. 4 ст.179 Господарського
кодексу України, при укладенні
господарських договорів сторони
можуть визначати зміст договору на
основі: вільного волевиявлення, коли
сторони мають право погоджувати на
свій розсуд будь-які умови договору, що
не суперечать законодавству;
примірного договору, рекомендованого
органом управління суб'єктам
господарювання для використання при
укладенні ними договорів, коли сторони
мають право за взаємною згодою
змінювати окремі умови, передбачені
примірним договором, або доповнювати
його зміст; типового договору,
затвердженого Кабінетом Міністрів
України, чи у випадках, передбачених
законом, іншим органом державної влади,
коли сторони не можуть відступати від
змісту типового договору, але мають
право конкретизувати його умови;
договору приєднання, запропонованого
однією стороною для інших можливих
суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі
вступу в договір не мають права
наполягати на зміні його змісту.

Відповідно до 638 Цивільного кодексу
України, договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди. Договір укладається шляхом
пропозиції однієї сторони укласти
договір (оферти) і прийняття пропозиції
(акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст.181 Господарського
кодексу України, господарський договір
за загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками.
Допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів. Проект договору може бути
запропонований будь-якою з сторін. У
разі якщо проект договору викладено як
єдиний документ, він надається другій
стороні у двох примірниках. Сторона,
яка одержала проект договору, у разі
згоди з його умовами оформляє договір
відповідно до вимог частини першої
цієї статті і повертає один примірник
договору другій стороні або надсилає
відповідь на лист, факсограму тощо у
двадцятиденний строк після одержання
договору. За наявності заперечень щодо
окремих умов договору сторона, яка
одержала проект договору, складає
протокол розбіжностей, про що робиться
застереження у договорі, та у
двадцятиденний строк надсилає другій
стороні два примірники протоколу
розбіжностей разом підписаним
договором. Сторона, яка одержала
протокол розбіжностей до договору,
зобов'язана протягом двадцяти днів
розглянути його, в цей же строк вжити
заходів для врегулювання розбіжностей
з другою стороною та включити до
договору всі прийняті пропозиції, а ті
розбіжності, що залишились
неврегульованими, передати в цей же
строк до суду, якщо на це є згода другої
сторони. У разі досягнення сторонами
згоди щодо всіх або окремих умов,
зазначених у протоколі розбіжностей,
така згода повинна бути підтверджена у
письмовій формі (протоколом узгодження
розбіжностей, листами, телеграмами,
телетайпограмами тощо). Якщо сторона,
яка одержала протокол розбіжностей
щодо умов договору, заснованого на
державному замовленні або такого,
укладення якого є обов'язковим для
сторін на підставі закону, або сторона -
виконавець за договором, що в
установленому порядку визнаний
монополістом на певному ринку товарів
(робіт, послуг), яка одержала протокол
розбіжностей, не передасть у
зазначений двадцятиденний строк до
суду розбіжності, що залишилися
неврегульованими, то пропозиції другої
сторони вважаються прийнятими. У разі
якщо сторони не досягли згоди з усіх
істотних умов господарського договору,
такий договір вважається неукладеним
(таким, що не відбувся). Якщо одна із
сторін здійснила фактичні дії щодо
його виконання, правові наслідки таких
дій визначаються нормами Цивільного
кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст.184 ГК України,
укладення господарських договорів на
основі примірних і типових договорів
повинно здійснюватися з додержанням
умов, передбачених ст.179 цього Кодексу,
не інакше як шляхом викладення
договору у вигляді єдиного документа,
оформленого згідно з вимогами статті 181
цього Кодексу та відповідно до правил,
встановлених нормативно-правовими
актами щодо застосування примірного
або типового договору.

Відповідно до ст.187 Господарського
кодексу України, спори, що виникають
при укладанні господарських договорів
за державним замовленням, або
договорів, укладення яких є
обов'язковим на підставі закону та в
інших випадках, встановлених законом,
розглядаються судом. День набрання
чинності рішенням суду, яким вирішено
питання щодо переддоговірного спору,
вважається днем укладення
відповідного господарського договору,
якщо рішенням суду не визначено інше.

Відповідно до ч. 1 ст.649 ЦК України,
розбіжності, що виникли між сторонами
при укладенні договору на підставі
правового акта органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим, органу місцевого самоврядування
та в інших випадках, встановлених
законом, вирішуються судом.

Аналіз положень ст. ст. 181,184,187 ГК
України та ч. 1 ст.649 ЦК України свідчить
про те, що необхідною правовою
підставою для укладення договору за
рішенням суду є дотримання
встановленого порядку укладення
договору та наявність відповідного
переддоговірного спору між сторонами
при укладенні договору з конкретно
визначеними умовами.

З врахуванням вищевикладених норм, суд
вважає що позовні вимоги позивача є
безпідставними, виходячи з наступного.

Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Чернівецькій області на виконання
будівельних робіт, надала дозвіл ТОВ
«Едельвейс» про початок будівельних
робіт 05.07.2010 року, проте договір про
пайову участь, як це передбачалося
ст.27-1 Закону України «Про планування і
забудову територій» укладений не був.

Згідно декларації від 12.08.2011 року № ЧВ
2 об'єкт ( кафе «Явір») був зданий в
експлуатацію 12.08.2011 року.

В проекті договору про пайову участь у
розвитку інфраструктури
м.Новодністровськ, який позивач
направив відповідачу 23.07.2014 року, в п.2.2
позивач встановив розмір пайового
внеску в розмірі 10 відсотків від
вартості об'єкта містобудування на
підставі Положення від 26.03.2009р.,
незважаючи на те, що діючим Положенням
від 29.03.2012р., яке затверджене рішенням №
49 такий розмір не може перевищувати 5%.

Проте, позивач посилається, як на
підставу вимог на нормативні акти, які
втратили чинність (Закон України «Про
планування і забудову територій» та
Положення про пайову участь (внесок)
замовника у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури міста Новодністровськ
від 26.03.2009р. №61).

Оскільки це Положення № 61 втратило
чинність 29.03.2012 року, а п.6 Положення від
29.03.2012 року передбачено можливість
встановлення розміру пайової участі у
5% загальної кошторисної вартості
об'єкта будівництва для нежитлових
будівель, то позовні вимоги про
встановлення такого розміру у 10% не
можна вважати такими, що ґрунтуються на
діючій нормативній базі.

Крім того, позивачем порушено порядок
укладення договорів. Відповідно до
ст.27-1 Закону України «Про планування і
забудову територій» та ч.9 ст.40 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» договір про
пайову участь у розвитку
інфраструктури населеного пункту
укладається до прийняття будівництва в
експлуатацію. Усупереч цій нормі
вимога про зобов'язання до укладення
договору висунута (заявлена) не до
здачі 12.08.2011 року об'єкта в
експлуатацію, а значно пізніше цього
факту - 12.08.2014 року.

За таких обставин у задоволенні позову
слід відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.49, 82, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 14.10.2014 року

Суддя
С.М.Гушилик