ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року Справа № 9/17-4233-2011 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого Остапенка
М.І.,суддів:Кондратової І.Д., Стратієнко
Л.В. розглянувши касаційну скаргу
Заступника прокурора Одеської
Областіна постанову Одеського
апеляційного господарського суду від
05.08.2014 року у справі за
позовомБілгород-Дністровського
міжрайонного прокурора Одеської
області в інтересах держави в особі
Фонду державного майна України до1.
Закритого акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
професійних спілок України
"Укрпрофздоровниця", 2. Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Укрбудінвест" провизнання недійсним
договору купівлі-продажу та визнання
права власності

В С Т А Н О В И
В:

у жовтні 2011 року,
Білгород-Дністровський міжрайонний
прокурор Одеської області звернувся до
господарського суду з позовом в
інтересах держави в особі Фонду
державного майна України до ЗАТ
лікувально-оздоровчих закладів
професійних спілок України
"Укрпрофздоровниця", ТОВ "Укрбудінвест"
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу незавершеного
будівництва комплексу пансіонатів на
курорті Кароліно-Бугаз, що знаходяться
за адресою: Одеська область, м.
Білгород-Дністровський, смт.
Затока, бульвар Золотий беріг, 33
(клубний комплекс "Променад")
№ 5113177/2003/14 від 12.03.2003 року та просив
визнати право власності на зазначене
нерухоме майно за державою в особі
Фонду державного майна України.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 19.12.2011 року в позові
відмовлено.

За наслідками перегляду справи в
апеляційному порядку, постановою
Одеського апеляційного господарського
суду від 22.03.2012 року рішення місцевого
господарського суду скасовано та
постановлено про визнання спірного
договору купівлі-продажу нерухомого
майна недійсним. Позовні вимоги про
визнання за державою в особі Фонду
державного майна України щодо права
власності на зазначене нерухоме майно
залишено без розгляду.

Постановою Вищого господарського суду
України від 18.12.2012 року рішення суду
першої інстанції та постанову
апеляційного господарського суду
скасовано, а справу направлено на новий
судовий розгляд.

Заявою від 25.01.2013 року прокурор уточнив
свої вимоги та просив визнати
недійсним договір купівлі-продажу №
51131177/2003/14 від 12.03.2003 року та витребувати
у відповідача нерухоме майно, що
знаходяться за адресою: Одеська
область, м. Білгород-Дністровський, смт.
Затока, бульвар Золотий беріг, 33
(клубний комплекс "Променад") (їдальня
"Ч" (блок 1а) площею 4354,4 кв.м; спальний
корпус літ. "Ш" (блок 2а) площею 2439,6 кв. м.;
спальний корпус літ "Ц" (блок 3а) площею
9476,7 кв.м; спальний корпус літ "Х" (блок 4а)
площею 4116,8 кв.м; будівля незавершеного
будівництва літ. "1Г" площею 2069,8 кв.м;
будівля незавершеного будівництва літ.
"1Д" площею 2587,9 кв.м; будівля
незавершеного будівництва літ. "1В"
площею 9296,1 кв.м; будівля незавершеного
будівництва літ. "1Б" площею 3520,3 кв.м) та
повернути зазначене майно державі в
особі Фонду державного майна України.

Під час повторного розгляду справи,
рішенням господарського суду Одеської
області від 21.05.2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 05.08.2014 року
рішення господарського суду першої
інстанції залишено без змін.

Постановлені судами рішення оскаржено
у касаційному порядку і ухвалою Вищого
господарського суду України від 17.09.2014
року порушено касаційне провадження у
справі за касаційною скаргою
прокурора, у якій він посилається на
неправильне застосування судами норм
матеріального та процесуального права
і просить оскарженні судові рішення
скасувати, прийнявши нове рішення про
задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, думку
прокурора, пояснення представника ТОВ
"Укрбудінвест", перевіривши матеріали
справи та обговоривши наведені у
касаційній скарзі доводи, судова
колегія вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню
виходячи з наступного.

Постановляючи про відмову у
задоволенні позову господарські суди
першої інстанції та апеляційний
господарський суд виходячи з того, що
правові підстави для визнання спірного
майна державною власністю відсутні.

Проте повністю погодитись з наведеним
судами обґрунтуванням відмови у позові
не можна.

Згідно ст. 24 Основ цивільного
законодавства Союзу РСР та союзних
республік, прийнятих 08.12.1961 року, дія
яких розповсюджувалась і на Українську
РСР, як складову частину СРСР, ст. 97
Цивільного кодексу УРСР, прийнятого
Верховною Радою УРСР 18.07.1963 року та
введеним в дію з 01.01.1964 року, за
профспілковими та іншими громадськими
організаціями визнавалось право
володіння, користування та
розпорядження майном, що належало їм на
праві власності, відповідно до їх
статутів.

При цьому, за приписами ст. 87 Цивільного
кодексу УРСР від 18.07.1963 року, власність
профспілкових та інших організацій
визнавалась соціалістичною, що
надавало право органам влади вільно
розпоряджатись майном профспілок в
інтересах держави та суспільства в
цілому, повернення закріпленого за
профспілками майна у державну
власність чи навпаки, передачу
державного майна профспілкам.

Після проголошення державного
суверенітету України і виходу її зі
складу союзних структур
правонаступником Української
республіканської Ради профспілок
проголосила себе Рада Федерації
незалежних профспілок України,
правонаступником якої, в свою чергу, є
Федерація професійних спілок України.

Рішенням виконавчого комітету
Ленінської районної Ради народних
депутатів міста Києва № 9971 від 23 грудня
1991 року зареєстровано ЗАТ
"Укрпрофздоровниця" як підприємство,
яке є правонаступником Української
республіканської ради по управлінню
курортами профспілок, оздоровниць і
господарств, об`єднань
санаторно-курортних закладів
профспілок України і створене на майні
засновників Федерації професійних
спілок України та Фонду соціального
страхування України з тимчасової
втрати працездатності. При цьому,
частка майна Федерації професійних
спілок України, переданого у статутний
фонд Товариства, становить 92,92 % розміру
статутного фонду.

Передана до статутного фонду ЗАТ
"Укрпрофздоровниця" майно не було
новоствореним після розпаду СРСР, а є
профспілковим майном колишньої
системи ВЦРПС, складовою частиною якої
були і профспілки України.

При цьому, Федерація професійних
спілок України не могла стати
правонаступником майна колишньої
всесоюзної організації лише на
підставі власної заяви про це, чи
погодження права на майно з
Конфедерацією Професійних спілок СРСР,
створеною після прийняття у 1990 році
Закону "Про професійні спілки, права і
гарантії їх діяльності", оскільки
правовий режим цього майна визначено
законодавством.

Відносини права власності регулюються
законодавчим органом, Верховною Радою
України, яка в межах наданих їй
повноважень прийняла 10 вересня 1991 року
Закон "Про підприємства, установи та
організації союзного підпорядкування,
розташовані на території України" №
1540-ХІІ, за яким майно підприємств,
установ та організацій та інших
об`єктів союзного підпорядкування є
державною власністю.

Постановою Верховної Ради України від
10.04.1992 року № 2268-ХІІ було передбачено,
що до визначення правонаступників
загальносоюзних громадських
організацій колишнього Союзу РСР
передати тимчасово Фонду державного
майна України майно та фінансові
ресурси розташованих на території
України підприємств, установ та
об`єктів, що перебували у віданні
центральних органів цих організацій, а
постановою Верховної Ради України №
2268-ХІІ від 04.02.1994 року встановлено, що до
законодавчого визначення суб`єктів
права власності майна загальносоюзних
громадських організацій Союзу РСР,
розташованого на території України,
зазначене майно є загальнодержавною
власністю.

Крім того, постановою Верховної Ради
Української РСР "Про захист суверенних
прав власності Української РСР" від 29
листопада 1990 року № 506 введено
мораторій на території республіки на
будь-які зміни форми власності і
власника державного майна до введення
в дію Закону України про
роздержавлення майна.

Таким чином майно, передане до
статутного фонду ЗАТ
"Укрпрофздоровниця" є державною
власністю, а тому висновки судів про
зворотне безпідставні.

Статтею 225 ЦК УРСР встановлено, що право
продажу майна, крім випадків
примусового продажу майна, належать
власнику.

Наведені норми, які визначають
правовий статус спірного майна та
умови його відчуження свідчать про
помилковість висновків суду першої та
апеляційної інстанції щодо
правомірності спірної угоди, а тому за
таких обставин судові рішення не
можуть залишатись без змін і
підлягають скасуванню з направленням
матеріалів справи на новий розгляд, під
час якого, суду необхідно врахувати
наведене, повно і всебічно з`ясувати
дійсні обставини справи, дати належну
правову оцінку заявленим вимогам, і
постановити законне та обґрунтоване
рішення.

Керуючись ст. ст. 1119, 11111 ГПК України,
Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення господарського суду Одеської
області від 21.05.2014 року та постанову
Одеського апеляційного господарського
суду від 05.08.2014 року скасувати, а справу
направити новий судовий розгляд у
іншому складі суддів.

Головуючий
М.І. Остапенко

Судді
І.Д. Кондратова

Л.В. Стратієнко