ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 року Справа № 5/25-38 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючогоГубенко
Н.М.суддівБарицької Т.Л. Картере
В.І.розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційні скарги Державної
інноваційної фінансово-кредитної
установи та Заступника прокурора
Рівненської областіна постанову
відРівненського апеляційного
господарського суду 24.06.2014у справі№
5/25-38Господарського судуВолинської
областіза скаргою на дії за
позовомПублічного акціонерного
товариства "Орлея" Відділу державної
виконавчої служби Луцького районного
управління юстиції Першого заступника
прокурора Волинської області в
інтересах держави в особі Державної
інноваційної фінансово-кредитної
установи в особі Рівненського
регіонального відділеннядоПублічного
акціонерного товариства
"Орлея"прозвернення стягнення на
заставлене майноу судовому засіданні
взяли участь представники:-
прокуратури - позивача Бондарчук В.М.;
повідомлений, але не з'явився;-
відповідача - ВДВС Салецька Л.Ф.;
повідомлений, але не
з'явився;ВСТАНОВИВ:

01.02.2013 Публічне акціонерне товариство
"Орлея" звернулось до Господарського
суду Волинської області зі скаргою № 08
від 30.01.2013 на дії Відділу державної
виконавчої служби Луцького районного
управління юстиції про визнання
неправомірними дій заступника
начальника даного відділу, які
полягають у відкритті виконавчого
провадження № 36081363 шляхом винесення
постанови від 21.01.2013 на виконання
наказу Господарського суду Волинської
області № 5/25-1 виданого 17.10.2007.

Обґрунтовуючи підстави звернення до
суду із скаргою на дії Відділу
державної виконавчої служби Луцького
районного управління юстиції,
відповідач посилається на те, що
заступник начальника Відділу
державної виконавчої служби Луцького
районного управління юстиції відкрив
виконавче провадження по наказу, який
не відповідає вимогам Закону України
"Про виконавче провадження"; Українська
державна інноваційна компанія в особі
Рівненського регіонального відділення
не є юридичною особою; ВАТ "Луцький
райагропостач" змінило найменування на
ПАТ "Орлея" до винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження від
21.01.2013.

Ухвалою Господарського суду
Волинської області від 29.04.2014 у справі
№ 5/25-38 (суддя Слупко В.Л.)
відмовлено Публічному акціонерному
товариству "Орлея" у задоволенні скарги
№ 08 від 30.01.2013 на дії Відділу державної
виконавчої служби Луцького районного
управління юстиції.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 24.06.2014 у справі
№ 5/25-38 (колегія суддів у складі:
головуючий суддя Юрчук М.І., судді
Коломис В.В., Огороднік К.М.) ухвалу
Господарського суду Волинської
області від 29.04.2014 у справі № 5/25-38
скасовано; прийнято нове рішення, яким
скасовано постанову заступника
начальника Відділу державної
виконавчої служби Луцького районного
управління юстиції у Волинській
області Пироги С.С. від 21.01.2013.

Не погоджуючись з постановою суду
апеляційної інстанції, Державна
інноваційна фінансово-кредитна
установа та Заступник прокурора
Рівненської області звернулися до
Вищого господарського суду України з
касаційними скаргами, в яких просять
скасувати постанову Рівненського
апеляційного господарського суду від
24.06.2014 у справі № 5/25-38, та залишити в
силі ухвалу місцевого господарського
суду.

Обґрунтовуючи підстави звернення з
касаційними скаргами, скаржники
посилаються на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Усіх учасників судового процесу
відповідно до статті 1114 ГПК України
належним чином повідомлено про час і
місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та
обставинами справи на предмет надання
їм судами попередніх судових інстанцій
належної юридичної оцінки та повноти
встановлення обставин справи,
дотримання норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Вищого господарського суду України
дійшла висновку, що касаційні скарги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 1212 Господарського
процесуального кодексу України скарги
на дії чи бездіяльність органів
Державної виконавчої служби щодо
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів можуть бути подані
стягувачем, боржником або прокурором
протягом десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо,
або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Оскільки прийняття органами Державної
виконавчої служби, їх посадовими
особами будь-яких рішень (постанов
тощо) в процесі здійснення виконання
судових рішень господарських судів
підпадає в розумінні статті 1212 ГПК під
ознаки дій цих органів та осіб, то
відповідні рішення також підлягають
оскарженню до названих судів (п. 9.1
постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 9 від
17.10.2012 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України").

Згідно із ст. 124 Конституції України
судові рішення є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Стаття 115 ГПК України містить
імперативний припис про те, що рішення,
ухвали, постанови господарського суду,
що набрали законної сили, є
обов'язковими на всій території
України і виконуються у порядку,
встановленому Законом України "Про
виконавче провадження".

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ГПК України
виконання рішення господарського суду
провадиться на підставі виданого ним
наказу, який є виконавчим документом.

Виконання судового рішення є
невід'ємною складовою права кожного на
судовий захист і охоплює, зокрема,
законодавчо визначений комплекс дій,
спрямованих на захист і відновлення
порушених прав, свобод, законних
інтересів фізичних та юридичних осіб,
суспільства, держави (пункт 2
мотивувальної частини рішення
Конституційного Суду України від 13.12.2012
№ 18-рп/2012).

Статтею 1 Закону України "Про виконавче
провадження" передбачено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про
виконавче провадження" сторонами у
виконавчому провадженні є стягувач і
боржник. Стягувачем є фізична або
юридична особа, на користь чи в
інтересах якої видано виконавчий
документ. Боржником є фізична або
юридична особа, визначена виконавчим
документом. У разі якщо сторона
виконавчого провадження змінила
найменування (для юридичної особи) або
прізвище, власне ім'я чи по батькові
(для фізичної особи), державний
виконавець за наявності
підтверджуючих документів своєю
постановою, яка затверджується
начальником відділу, змінює назву
сторони виконавчого провадження.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про
виконавче провадження" примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
зокрема, наказів господарських судів.

У виконавчому документі зазначаються:
1) назва і дата видачі документа,
найменування органу, прізвище та
ініціали посадової особи, що його
видали; 2) дата прийняття і номер
рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та
по батькові) (для фізичних осіб)
стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків) або
номер і серія паспорта стягувача та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які ідентифікують
стягувача та боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню,
зокрема, дата народження боржника та
його місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо; 4)
резолютивна частина рішення; 5) дата
набрання законної (юридичної) сили
рішенням; 6) строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання (ст.
18 Закону України "Про виконавче
провадження").

Підстави для відкриття виконавчого
провадження врегульовано ст. 19 Закону
України "Про виконавче провадження".
Так, державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону: 1) за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення; 2) за
заявою прокурора у випадках
представництва інтересів громадянина
або держави в суді; 3) у разі якщо
виконавчий лист надійшов від суду на
підставі ухвали про надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду в порядку,
встановленому законом; 4) в інших
передбачених законом випадках.

Статтею 25 Закону України "Про виконавче
провадження" передбачено, що державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Водночас, зі змісту статей 1, 2, 17, 18, 19, 25,
27, 37, 38 Закону України "Про виконавче
провадження" вбачається, що примусове
виконання рішень судів України
відбувається на підставі виконавчих
документів, які є основою для відкриття
державним виконавцем виконавчого
провадження і проведення виконавчих
дій (пункт 2 мотивувальної частини
рішення Конституційного Суду України
від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Така ж правова позиція викладена в п. 2.2
мотивувальної частини рішення
Конституційного Суду України від 26.06.2013
№ 5-рп/2013.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції, на відміну від суду
апеляційної інстанції, встановивши, що
наказ Господарського суду Волинської
області № 5/25-1 відповідає
вимогам ст. 18 Закону України "Про
виконавче провадження"; беручи до уваги
те, що зміну назви сторони виконавчого
провадження державний виконавець може
здійснити лише у відкритому
виконавчому провадженні; та з огляду на
те, що у справах № 5004/2261/11, № 2/108-64
встановлено те, що Державна
інноваційна фінансово-кредитна
установа є правонаступником
Української державної інноваційної
компанії; дійшов правомірного висновку
про відмову у задоволенні скарги на дії
Відділу державної виконавчої служби
Луцького районного управління юстиції.

Водночас, колегія суддів суду
касаційної інстанції не може
погодитись із висновком суду
апеляційної інстанції, який став
підставою для скасування ухвали
місцевого господарського суду, про те,
що строк пред'явлення наказу №
5/25-1 від 17.10.2007 до виконання був
пропущений і не поновлений у
встановленому законом порядку, з
огляду на таке.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про
виконавче провадження" (в редакції, яка
діяла на момент видання наказу
Господарського суду Волинської
області № 5/25-1) виконавчі листи та інші
судові документи можуть бути
пред'явлені до виконання протягом
трьох років.

Як вбачається з матеріалів справи,
Українська державна інноваційна
компанія в особі Рівненського
регіонального відділення 19.10.2007
пред'явила наказ № 5/25-1 від 17.10.2007 до
виконання.

Постановою заступника начальника
Відділу державної виконавчої служби
Луцького районного управління юстиції
від 22.10.2007 відкрито виконавче
провадження на виконання наказу
Господарського суду Волинської
області № 5/25-1 виданого 17.10.2007.

Статтею 22 Закону України "Про виконавче
провадження" (в редакції, яка діяла на
момент видання наказу Господарського
суду Волинської області №
5/25-1) строки пред'явлення виконавчого
документа до виконання перериваються
пред'явленням виконавчого документа до
виконання. Після переривання строку
пред'явлення виконавчого документа до
виконання перебіг строку поновлюється.
Час, що минув до переривання строку, до
нового строку не зараховується.

Постановою головного державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області від 29.12.2012 повернуто наказ
Господарського суду Волинської
області № 5/25-1 стягувачу.

Згідно із ст. 47 Закону України "Про
виконавче провадження" повернення
виконавчого документа стягувачу з
підстав, передбачених цією статтею, не
позбавляє його права повторно
пред'явити виконавчий документ до
виконання протягом строків,
встановлених статтею 22 цього Закону.

18.01.2013 стягувач повторно пред'явив
наказ Господарського суду Волинської
області № 5/25-1 до виконання.

Враховуючи наведене, колегія суддів
суду касаційної інстанції вважає, суд
апеляційної інстанції дійшов
помилкового висновку про те, що строк
пред'явлення наказу № 5/25-1 від 17.10.2007 до
виконання був пропущений стягувачем,
відтак і підстави для скасування
постанови заступника начальника
Відділу державної виконавчої служби
Луцького районного управління юстиції
у Волинській області Пироги С.С. від
21.01.2013 відсутні.

Відповідно до ст. 111-9 ГПК України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право,
зокрема, залишити в силі одне із раніше
прийнятих рішень або постанов.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів Вищого господарського суду
України приходить до висновку, що
постанова апеляційної інстанції
підлягає скасуванню, а ухвала
місцевого господарського суду
залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Державної
інноваційної фінансово-кредитної
установи та Заступника прокурора
Рівненської області задовольнити.

Скасувати постанову Рівненського
апеляційного господарського суду від
24.06.2014 у справі № 5/25-38.

Ухвалу Господарського суду Волинської
області від 29.04.2014 у справі № 5/25-38
залишити в силі.

Головуючий суддя
Н.М. ГУБЕНКО

Судді
Т.Л. БАРИЦЬКА

В.І. КАРТЕРЕ