м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Публічного акціонерного
товариства "Завод побутової та
до Фізичної особи-підприємця
про стягнення 17 972,64 грн.
Суддя Бондаренко Г.П.
від позивача ОСОБА_2 (дов. б/н від
від відповідача не з'явився
Відповідно до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні 25.09.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Публічне акціонерне товариство "Завод
побутової та промислової хімії" (далі
по тексту - позивач) звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовною заявою б/н від 14.07.2014 до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі
по тексту - відповідач) про стягнення 17
972,64 грн. за договором оренди № 7 - А від
01.01.2012, з яких 14 269,23 грн. складає
основний борг, 334, 15 грн. - 3% річних, 1 712, 30
грн. - інфляційні нарахування, 1 656, 96 грн.
- пеня за порушення виконання
договірних зобов`язань, а також позивач
просить судові витрати покласти на
відповідача.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 18.07.2014 позовну заяву прийнято до
розгляду, порушено провадження у
справі № 910/14612/14, розгляд справи
призначено на 26.08.2014.

В судовому засіданні 26.08.2014
представником позивача подано
клопотання про збільшення розміру
позовних вимог, відповідно до якого
позивач просить стягнути з відповідача
18 559,30 грн. заборгованості, з яких сума
основного боргу залишилась незмінною 14
269,23 грн., а позивачем було збільшено
період нарахування та суму штрафних
санкцій: пені - 2 078, 10 грн., 3 % річних 385, 72
грн., інфляційних нарахувань 1 826, 25 грн.
Розглянувши подану заяву, суд дійшов
висновку, про її прийняття до розгляду
в порядку ст. 22 ГПК України, в
подальшому позовні вимоги
розглядаються з урахуванням заяви про
збільшення позовних вимог від 26.08.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 26.08.2014 строк розгляду справи
було продовжено на 15 днів, розгляд
справи відкладено на 25.09.2014, у зв'язку з
неявкою представника відповідача в
судове засідання та невиконання ним
вимог ухвали суду про порушення
провадження.

Представник відповідача у судове
засідання 25.09.2014 не з'явився, вимоги
ухвал суду від 18.07.2014, від 26.08.2014 не
виконав, про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином.

В судове засідання 25.09.2014 представник
позивача з'явився, подав суду заяву про
збільшення позовних вимог, відповідно
до якої просить суд стягнути з
відповідача 14 269,23 грн. основного боргу,
411, 05 грн. - 3% річних, 1 941, 47 грн. -
інфляційних нарахувань та 2 333, 37 грн. -
пені за порушення виконання
договірних зобов`язань.

Подана заява про збільшення позовних
вимог була прийнята судом в порядку ст.
22 ГПК України, в подальшому розгляд
справи здійснюється з врахуванням
поданої заяви про збільшення позовних
вимог від 25.09.2014.

Після переходу судом до розгляду
справи по суті, позивач надав усні
пояснення по справі, позовні вимоги
підтримав в повному обсязі з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог від 25.09.2014.

Позовні вимоги мотивовано неналежним
виконанням відповідачем його
зобов'язань за договором оренди № 7-А
від 01.01.2012, в частині сплати орендної
плати та компенсації за енерго- та
водопостачання.

Відповідач відзиву на позовну заяву не
надав, викладеного позивачем не
спростував, в судове засідання жодного
разу не з'явився.

Відповідно до поданого позивачем
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців, адреса місцезнаходження
відповідача є тією ж, яка вказана у
позовній заяві, а саме: АДРЕСА_1.

Так, згідно з п. 11 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
15.03.2007 № 01-8/123 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2006 році" відповідні
процесуальні документи надсилаються
господарським судом згідно з поштовими
реквізитами учасників судового
процесу, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до Інформаційного листа
Вищого господарського суду України №
01-8/1228 від 02.06.2006 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році" до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками "адресат вибув",
"адресат відсутній" і т.п., з урахуванням
конкретних обставин справи можуть
вважатися належними доказами
виконання господарським судом
обов'язку щодо повідомлення учасників
судового процесу про вчинення цим
судом певних процесуальних дій.

Слід зазначити, що законодавство
України, в тому числі Господарський
процесуальний кодекс України, не
зобов'язує й сторону у справі, зокрема
позивача, з'ясовувати фактичне
місцезнаходження іншої сторони
(сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно зі статтею 93
Цивільного кодексу України) та
зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
цю юридичну особу.

При цьому, судом враховано, що
відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Відомості про місцезнаходження
відповідача є правомірними, що
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб і
фізичних осіб-підприємців на
відповідача.

Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, суд зазначає, що у
відповідності до п. 3.13. постанови
Пленуму Вищого Господарського суду
України № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено: неподання
або несвоєчасне подання стороною у
справі, іншим учасником судового
процесу доказів з неповажних причин,
спрямоване на затягування судового
процесу, має розцінюватися
господарським судом як зловживання
процесуальними правами. У разі
неподання учасником судового процесу з
неповажних причин або без повідомлення
причин матеріалів та інших доказів,
витребуваних господарським судом,
останній може здійснити розгляд справи
за наявними в ній матеріалами та
доказами або, з огляду на обставини
конкретної справи, залишити позов без
розгляду на підставі пункту 5 частини
першої статті 81 ГПК. У наведених
випадках відповідні докази не повинні
прийматися в подальшому й судом
апеляційної інстанції.

Розглянувши подані матеріали,
заслухавши пояснення повноважного
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2012 між позивачем, в якості
орендодавця, та відповідачем, в якості
орендаря, було укладено договір оренди
№ 7-А (далі - договір), за яким відповідно
до п. 2.1. орендодавець, передає орендарю
в строкове оплатне користування без
права викупу приміщення (належні
орендодавцеві на праві власності)
разом з правами користування
комунікаціями, сходами, та іншими
подібними правами, що пов'язані з
використанням приміщень за їх
призначенням. Приміщення
використовуються орендарем для
розміщення офісу (п.2.1. договору).

Площі, які передаються за договором в
оренду, належать позивачу на праві
власності, що підтверджується наявними
в матеріалах справи копіями договору
№103 купівлі-продажу майна від 25.05.1994 та
акту приймання-передачі державної
частки цілісного майнового комплексу
Орендного підприємства організації
орендарів "Київського
експериментального заводу побутової
хімії" від 30.05.1994.

Відповідно до п. 3.1. договору площі, які
передаються орендарю складають 70 кв. м.
виробничих приміщень. Додатковою
угодою № 4 від 01.08.2013 сторони за
взаємною згодою вирішили внести зміни
та викласти в наступній редакції пп. 3.1.
договору: " 3.1. Площі, які передаються
орендарю складають 103 кв. м. виробничих
приміщень". Додаткова угода № 4 вступає
в силу з 01.08.2013 і є невід'ємною частиною
договору.

Згідно підписаних та скріплених
відтисками печаток сторін актів
приймання-передачі приміщення від
01.01.2012 та від 01.08.2013 орендодавець
передав, а орендар прийняв у строкове
платне користування на умовах договору
нежитлові виробничі приміщення
загальною площею 70,0 кв. м. та 33,0 кв. м., що
входять до складу майнового комплексу,
розташованого за адресою АДРЕСА_2,
згідно з планом (надалі - приміщення).

Пунктом 4.1. встановлено, що договір
вступає в силу з моменту його
підписання сторонами. Строк оренди
обчислюються з дати підписання акту
приймання передачі, за яким приміщення
передаються орендарю та який є
невід'ємною частиною договору (п. 4.2.
договору).

Згідно з п. 4.3. договору строк оренди
становить 361 день з дати підписання
акту приймання передачі.

В пункті 4.5. договору сторони
встановили, що після закінчення строку
оренди договір оренди може бути
продовжений за ініціативи орендаря на
наступний строк за умови, що орендар, не
пізніше ніж за 3 (три) місяці до
закінчення строку оренди, письмово
повідомив орендодавця про свій намір
продовжити строк дії договору.

Додатковою угодою № 2 від 28.12.2012 за
взаємною згодою сторони вирішили
продовжити строк дії договору до 31
грудня 2013.

У розділі 5 договору передбачено усі
платежі, що має оплачувати відповідач
на користь позивача, зокрема: орендна
плата (п.5.1.2.), розмір якої визначено в п.
5.4. договору та оплата послуг (п.5.1.3.), які
надаються орендодавцем згідно з 5.5. та
п.5.6.договору. Оплата за користування
приміщенням (надалі "орендна плата") має
проводитись відповідачем у розмірах та
у терміни визначені договором (п.5.4.1.
договору).

Орендна плата за договором
розраховується шляхом множення
орендованої площі (п.3.1) приміщення на
орендну ставку, яка становить 30,00 грн.
(тридцять гривень 00 коп.) без ПДВ за 1 кв.
м. виробничих приміщень, на дату
підписання договору. Щомісячна орендна
плата сплачується з додатковим
нарахуванням податку на додану
вартість (п.5.4.2. договору) та
нараховується з дати передачі
приміщення в користування орендарю за
актом приймання - передачі. (п.5.4.4.
договору).

Згідно п.5.4.6. відповідач сплачує
орендну плату протягом всього строку
оренди та до моменту повернення
приміщення орендодавцеві щомісяця
авансом не пізніше 5-го числа місяця, за
який ведеться розрахунок. Орендна
плата за перший та останній неповні
платіжні періоди строку оренди за
договором розраховується пропорційно
до фактичної кількості днів оренди у
такому неповному місяці (п.5.4.8.
договору).

Орендна плата не включає в себе
вартість комунальних послуг та
електроенергії, спожитої орендарем.
Орендодавець самостійно здійснює
розрахунки з енергопостачальними та
комунальними організаціями за спожиті
орендарем електро-, тепло-, водоресурси
та прийняті каналізаційні стоки, а
орендар зобов'язується компенсувати
орендодавцеві вартість спожитих
електро-, тепло- , водоресурсів та
прийнятих каналізаційних стоків, а
також компенсувати вартість
експлуатації належних орендодавцеві
відповідних комунікацій та інженерних
мереж згідно з умовами додаткової
угоди № 1 до договору. (п. п. 5.4.10., 5.5. та 5.6.
договору).

Пунктом 5.2.1. договору сторони
встановили, що всі належні за договором
платежі відповідач сплачує позивачу у
безготівковій формі, шляхом
перерахування відповідних грошових
коштів згідно п. п. 5.4-5.6. на поточний
рахунок орендодавця, зазначений в
договорі, або інший рахунок
орендодавця, про який орендар
повідомлений належним чином.

Всі рахунки позивача, які
направляються відповідачу відповідно
до умов договору, можуть бути складені
та оформлені згідно з видами
відповідних платежів або ж можуть бути
складені та оформлені у вигляді одного
рахунка як єдиного документа (п. 5.2.2.
договору).

Згідно з п.5.2.4. зобов'язання щодо
здійснення платежів, передбачені
Розділом 5 або іншими умовами договору,
будуть вважатися виконаними належним
чином у момент, коли суми грошових
коштів, які відповідають повному
розміру Платежів, будуть зараховані на
рахунок позивача.

В договорі передбачено, що
орендодавець надаватиме орендареві
рахунки-фактури на кожний платіж за
договором. У випадку ненадання
відповідного рахунку-фактури
орендареві до вказаного строку,
орендар зобов'язується здійснити
платежі на підставі договору. (п.5.2.6., п.
7.3 договору).

Відповідно до п.6.2. відповідач
зобов'язується своєчасно вносити
(сплачувати) орендну плату та
компенсаційні платежі, передбачені
додатковою угодою № 1 до договору, на
поточний рахунок позивача.

Якщо будь-яка сума, що підлягає сплаті
орендодавцю згідно умов договору, не
сплачена у день сплати. Орендар
виплачує орендодавцю пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожен день прострочення платежу від
простроченої суми, що підлягає сплаті
за договором. Начислення штрафних
санкцій (пені) не обмежується
шестимісячним строком, встановленим ч.6
ст.232 ГК України, а здійснюється за весь
період прострочення виконання
грошового зобов'язання (п.6.3.договору).

Пунктом 6.16. договору встановлено, що
орендар зобов'язується передати
(повернути) приміщення орендодавцю за
(зворотнім) актом прийому-передачі не
пізніше 5 (п'яти) робочих днів з дати
спливу або припинення строку оренди за
договором в стані, не гіршому ніж це
буде зазначено в акті
приймання-передачі враховуючи
природній знос приміщень, окрім
випадку прийняття сторонами рішення
про продовження строку оренди та
строку дії договору.

Згідно умов договору (п.7.1) орендодавець
зобов'язується передати орендарю
приміщення, та підписати відповідний
акт прийому-передачі за формою,
наведеною в додатку до договору та з
урахуванням вимог п.4.4. договору.

Відповідно до п. 9.1. договір діє до
закінчення його визначеного строку.

Розділом 10 договору встановлено
порядок повернення приміщення після
закінчення строку оренди, зокрема:
орендар зобов'язаний повернути
приміщення орендодавцю протягом 5
(п'яти) робочих днів з дати закінчення
строку оренди, окрім випадків
передбачених договором. Повернення
приміщення орендарем та його передача
орендодавцеві здійснюється на
підставі акта приймання-передачі
(повернення), який підписується
сторонами.

За невиконання або неналежне виконання
умов договору винна сторона несе
відповідальність згідно положень
договору та чинного законодавства
(п.11.1. договору).

Згідно п.11.2. договору сплата
передбачених договором санкцій не
звільняє винну сторону від належного
виконання покладених на неї договором
зобов'язань.

Пунктом 12.3. договору встановлено, що
зміни та доповнення до договору
вносяться за взаємною згодою сторін
шляхом оформлення письмових додатків
до договору, які стають невід'ємною
частиною договору з моменту їх
підписання Сторонами.

Як вже зазначалося вище, на виконання
умов договору позивачем було передано,
а відповідачем було прийнято
приміщення.

За твердженням позивача, свої
зобов'язання за договором він
виконував належним чином та в повному
обсязі, в той час як відповідач
допустив порушення умов договору, в
частині оплати належних платежів,
внаслідок чого у відповідача перед
позивачем станом на 14.07.2014 складає 14 269,
23 грн.

В якості доказів фактичного
перебування відповідача в приміщенні в
період з 01.01.2012 по 31.08.2013 матеріали
справи містять завірені копії
підписаних сторонами актів
здачі-прийняття робіт (послуг) - оренди
виробничого приміщення та
компенсаційних витрат.

Із матеріалів справи вбачається, що в
період дії договору позивачем було
виставлено рахунки-фактури для сплати
орендної плати та компенсацій за
електроенергію та витрат по
водопостачанню на загальну суму 42 682,
97 грн., а саме:

· № СФ-5865 від 29 грудня 2012 на суму
3111,36 грн.;

· № СФ-0209 від 31 січня 2013 на суму
3067.08 грн.;

· № СФ-0344 від 28 лютого 2013 на суму
3493.92 грн.;

· № СФ-0417 від 29 березня 2013 на суму
3907.90 грн.;

· № СФ-0476 від 29 квітня 2013 на суму
4049.33 грн.;

· № СФ-0569 від 31 травня 2013 на суму
3366.65 грн.;

· № СФ-0651 від 27 червня 2013 на суму
3319.32 грн.;

· № СФ-0737 від 31 липня 2013 на суму
4578.34 грн.;

· № СФ-0799 від 29 серпня 2013 на суму
4098.18 грн.;

· № СФ-0880 від 30 вересня 2013 на суму
4043.46 грн.;

· № СФ-0984 від 31 жовтня 2013 на суму
4495.00 грн.;

· № СФ-1060 від 29 листопада 2013 на
суму 1152.43 грн.

На виконання зобов'язань за договором
відповідачем було сплачено 31 994, 94 грн.,
що підтверджується виписками по
особовим рахункам позивача за період з
23.01.2013 по 15.10.2013, копії яких наявні в
матеріалах справи. Інших доказів
сплати відповідачем не наведено та
матеріали справи не містять. Із
матеріалів справи вбачається, що
відповідачем не оплачені рахунки -
фактури № СФ-0737 від 31 липня 2013 на суму
4578.34 грн.; № СФ-0880 від 30 вересня 2013 на
суму 4043.46 грн.; № СФ-0984 від 31 жовтня 2013 на
суму 4495.00 грн.; № СФ-1060 від 29 листопада
2013 на суму 1152.43 грн., всього на суму 14 269,
23 грн.

Станом на момент подання позовної
заяви та розгляду справи договір
припинив свою дію, оскільки сторони не
продовжили строк дії договору (дата
закінчення - 31.12.2013). За твердженням
позивача Акт приймання-передачі
приміщення (повернення) сторонами не
підписувався, оскільки відповідач
ухилявся від зустрічей чи контактів з
позивачем, проте орендовані приміщення
фактично були звільнені.

11.02.2014 з метою досудового врегулювання
спірних питань позивачем на адресу
відповідача було направлено лист Вих.
№ 36 від 11.02.2014 з претензією щодо сплати
заборгованості в сумі 14 269, 23 грн., яка
була отримана представником
відповідача 18.02.2014, про що свідчать
наявні в матеріалах справи
повідомлення про вручення поштового
відправлення, чек та опис вкладень в
цінний лист.

Відповідач на претензію ніяк не
відреагував (відповіді не надав, борг
не сплатив), доказів іншого матеріали
справи не містять.

Відповідач витребувані ухвалами суду
документи та пояснення не надав,
наведені позивачем у позовній заяві
обставини не спростував, правом на
подання відзиву не скористався.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства "Завод
побутової та промислової хімії"
підлягають задоволенню в повному
обсязі з наступних підстав.

За своєю правовою природою договір
оренди № 7-А від 01.01.2012 є договором
оренди (найму), а відтак між сторонами
виникли правовідносини, які підпадають
під правове регулювання Глави 58 ЦК
України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 ГК України, ст. ст.
11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК
України є обов'язковим для виконання
сторонами.

У відповідності до ст. 759 ЦК України, за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк. Згідно ст. 761 ЦК
України право передання майна у найм
має власник речі або особа, якій
належать майнові права.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму. Плата
за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Як встановлено судом, позивачем у
відповідності до вимог чинного
законодавства та умов договору були
передані 01.01.2012 та 01.08.2013 відповідачу в
оренду приміщення для використання в
господарській діяльності.

Згідно положень ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до умов договору,
зобов'язання по оплаті орендної плати
виникає у орендаря (відповідача) 5 числа
кожного місяця оренди за поточний
місяць (авансом), таким чином на момент
розгляду справи судом строк виконання
зобов'язань відповідача за договором
по виставлених йому позивачем рахунках
настав.

Відповідач неналежним чином виконував
свої зобов'язання по оплаті за
договором, а саме: не вчасно сплачував
рахунки, та не оплатив взагалі рахунки
за серпень 2013, жовтень, листопад та
грудень 2013 року, внаслідок чого
сформувалась заборгованість за
договором, в розмірі 14 269, 23 грн. Доказів
на підтвердження сплати
заборгованості у розмірі 14 269, 23 грн.
відповідачем суду не надано.

Отже, станом на момент подання позовної
заяви та вирішення спору
заборгованість відповідача по оплаті
за договором перед позивачем складає 14
269,23 грн.

Позивачем умови договору виконані в
повному обсязі, у відповідності до
вимог чинного законодавства та умов
договору. Відповідачем, в свою чергу,
жодних претензій щодо невиконання умов
позивачем договору не заявлялось та
суду не надано.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Доказів на підтвердження сплати
заборгованості у розмірі 14 269,23 грн.
відповідачем суду не надано.

Факт наявності боргу у відповідача
перед позивачем за договором в сумі 14
269,23 грн. належним чином доведений,
документально підтверджений і
відповідачем не спростований, строк
сплати орендної плати та компенсації
за енерго- та водопостачання, у
відповідності до п. п. 5.4.2., 5.4.6., 5.6
договору є таким, що настав, а тому
позовні вимоги в частині стягнення
основного боргу у розмірі 14 269, 23 грн. є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Позивачем, також, заявлено вимоги про
стягнення з відповідача 2 333, 37 грн. пені
в розмірі подвійної облікової ставки
НБУ за кожний день прострочки
відповідно п. 6.3. договору за загальний
період прострочення з 06.08.2013 по 25.09.2104
розраховану по кожному рахунку окремо.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій передбачений
ст. 231 Господарського кодексу України.
Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу
України, штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня коли
зобов'язання мало бути виконано.

З матеріалів справи вбачається, що в п.
6.3. договору визначено, що начислення
штрафних санкцій (пені) не обмежується
шестимісячним строком, встановленим ч.
6 ст. 232 ГК України, а здійснюється за
весь період прострочення виконання
грошового зобов'язання.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню сума пені в розмірі
2 333, 37 грн. у відповідності до п.6.3
договору, оскільки судом встановлено
порушення відповідачем строків
виконання грошового зобов'язання.
Позовна заява містить розрахунок суми
пені, при перевірці якого судом
встановлено, що позивач правильно
здійснив вказаний розрахунок.

Крім того, позивач на підставі ст. 625 ЦК
України просить суд стягнути з
відповідача на свою користь 411, 05 грн. 3%
річних та 1 941, 47 грн. інфляційних
нарахувань за період з 06.08.2013 по 25.09.2104
розраховані по кожному рахунку окремо.

Згідно ст. 229 ГК України та ст.625 ЦК
України, за прострочення виконання
грошового зобов'язання настає
відповідальність у вигляді сплати суми
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також сплати трьох
процентів річних від простроченої
суми.

Оскільки вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача інфляційних
нарахувань та 3% річних ґрунтуються на
законі (ст. 625 ЦК України), а відповідач
є таким що прострочив виконання
грошового зобов'язання, позовні вимоги
позивача в частині стягнення
інфляційних нарахувань та 3 % річних
підлягають задоволенню відповідно до
наведеного в позовній заяві
розрахунку. При здійсненні перевірки
розрахунку 3% річних та інфляційних
нарахувань, нарахованих позивачем,
судом встановлено, що ним правильно
здійснено вказаний розрахунок.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства "Завод побутової та
промислової хімії" підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витраті
по сплаті судового збору, з огляду на
задоволення позовних вимог
покладаються на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
ст. ст. 4, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов з урахуванням заяви про
збільшення позовних вимог
задовольнити в повному обсязі .

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний
номер НОМЕР_1; в порядку визначеному
Законом України "Про виконавче
провадження") на користь Публічного
акціонерного товариства "Завод
побутової та промислової хімії" (03170, м.
Київ, вул. Янтарна, 6; ) 14
269, 23 (чотирнадцять тисяч двісті
шістдесят дев'ять) грн. 23 коп. основного
боргу за договором, 2 333 (дві тисячі
триста тридцять три) грн. 37 коп. пені, 411
(чотириста одинадцять) грн. 05 коп. трьох
відсотків річних, 1 941 (одну тисячу
дев'ятсот сорок одну) грн. 47 коп.
інфляційних нарахувань та 1 827 (одну
тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00
коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 02.10.2014

Суддя
Г.П. Бондаренко