ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2014 р.Справа № 922/3365/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Денисюк Т.С.

при секретарі судового засідання
Нескуба М.Г.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Виробничо-торгівельна фірма "Сарепта",
м. Донецьк до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Астан", м. Мерефа про
стягнення коштів в розмірі 30378,62 грн. за
участю :

Представник позивача - не з"явився;

Представник відповідача - не з"явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю
"Виробничо-торгівельна фірма "Сарепта"
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Астан" про стягнення
заборгованості у розмірі 30378,62 грн. В
обгрунтування позовних вимог позивач
вказує на неналежне виконання з боку
відповідача своїх зобов'язань за
Договором поставки №75-24/02-12/У від 24.02.2012
року. Також позивач просить суд
покласти на відповідача витрати по
сплаті судового збору в розмірі 1827,00
грн.

Ухвалою суду від 15.08.2014 року за позовною
заявою було порушено провадження по
справі №922/3365/14 та призначено до
розгляду у відкритому судовому
засіданні на 15 вересня 2014 року.

Ухвалою суду від 15.09.2014 року розгляд
справи було відкладено на 08 жовтня 2014
року.

Представник позивача в судові
засідання не з'являвся, документів,
витребуваних судом, не надав.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився.

Через канцелярію суду 07.10.2014 року від
відповідача надійшло клопотання
(вх.№35105) про відкладення розгляду
справи у зв"язку з тим, що за даними
підприємства сума основного боргу ТОВ
"Астан" менша ніж та, що заявлена
позивачем, а також зважаючи на те, що
позивачем ініціюється проведення
переговорів щодо укладання мирної
угоди.

Суд, розглянувши клопотання
відповідача про відкладення розгляду
справи, виходить з наступного.

Клопотання відповідача є
необґрунтованим і таким, що не
відповідає принципу добросовісності в
користуванні процесуальними правами,
адже до клопотання не додано жодних
доказів зменшення суми боргу та
проведення переговорів щодо укладання
мирової угоди, з урахуванням чого, суд
відмовляє в задоволенні вказаного
клопотання.

Також, разом із позовною заявою позивач
просив суд накласти арешт на майно та
грошові кошти, що належать відповідачу.

Розглянувши вказану заяву суд вважає
за необхідне відмовити позивачу в
застосуванні заходів по забезпеченню
позову, шляхом накладання арешту на
майно та грошові кошти відповідача, у
зв'язку з необгрунтуванням і
непідтвердженням належними доказами
необхідності такого забезпечення, а
також недоведенням документально ним
того, що невжиття таких заходів може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення господарського суду.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень створені належні умови
для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглядати справу за
наявними у справі і додатково поданими
на вимогу суду матеріалами і
документами.

Розглянувши матеріали справи та надані
представниками сторін докази судом
встановлено наступне.

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю
"Виробничо-торгівельна фірма "Сарепта"
(постачальник/позивач) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Астан"
(покупець/відповідач) 24 лютого 2012 року
було укладено Договір постачання №
75-24/02-12/У, згідно умов якого позивач
зобов"язався передавати у власність
відповідачу визначений цим Договором
Товар, а відповідач в свою чергу
зобов"язався приймати цей Товар та
своєчасно здійснювати його оплату.

Згідно з п. 1.2 Договору, найменування,
одиниця виміру, ціна за одиницю товару,
його часткове співвідношення
(асортимент, сортамент, номенклатура),
визначаються специфікацією (надалі
іменується "Специфікація"), що є
додатком N 1 до цього Договору, яка
підписується Сторонами та являється
його невід'ємною частиною. У випадку
зміни пунктів щодо товару, вказаних в
специфікації, Сторони узгоджують нову
специфікацію, яка підписується обома
сторонами та вступає в дію з моменту її
підписання.

Відповідно до п. 4.2 Договору, ціна
товару, яка входить у партію поставки,
підтверджується у заявці Покупця та
вказується у видатково-прибуткових
накладних. Зміна ціни Товару після його
поставки Покупцю не допускається.

Умовами договору, а саме п. 5.1. Договору,
оплата за кожну поставлену партію
товару здійснюються шляхом
готівкового або безготівкового
розрахунку по мірі реалізації
поставленного товару кожні 30 (тридцять)
календарних днів з моменту поставки
товару на склад Покупця.

Оплата здійснюється шляхом переказу
Покупцем грошових коштів на поточний
рахунок Постачальника, що визначений
даному Договорі або внесення грошових
коштів у кассу Постачальника. Оплата
здійснюється Покупцем на підставі
цього договору та накладної, за якою
передавався товар, або на підставі
рахунку (п.п. 5.2-5.3 Договору).

Позивач належним чином виконав умови
даного договору, поставив відповідачу
Товар, що підтверджується видатковими
накладними, скріпленими печатками
підприємств та підписами повноважних
представників сторін (арк.с.24-150).

Однак, як стверджує позивач, за
переданий по накладними Товар
відповідач не розрахувався. Таким
чином, невиконання TOB «Астан» свого
грошового зобов'язання призвело до
виникнення заборгованості останнього
перед TOB «ВТФ «САРЕПТА», яка станом на
21.07.2014 р. становить 30 378,62 грн..

Суд, дослідивши всі докази у справі
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, з огляду на наступне.

Внаслідок укладання спірного договору
між сторонами згідно статті 11
Цивільного кодексу України, виникли
цивільні права та обовязки. Оскільки
між сторонами по справі склалися
господарські правовідносини, то до них
слід застосовувати положення
Господарського кодексу України як
спеціального акту законодавства, що
регулює правовідносини у
господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
Господарського кодексу України, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України та 525, 526 Цивільного
кодексу України, субєкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобовязання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобовязання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

За договором поставки, відповідно до
статті 712 Цивільного кодексу України та
статті 265 Господарського кодексу
України, продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Як передбачено ч. 1 статті 692 Цивільного
кодексу України, покупець зобовязаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

В даному випадку договором поставки (п.
5.1) було обумовлено, що покупець
(відповідач) повинен оплатити кожну
поставлену партію товару по мірі
реалізації кожні 30 (тридцять)
календарних днів з моменту поставки
товару.

Частиною першою статті 530 Цивільного
кодексу України встановлено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Суд звертає увагу на те, що умовами
договору такою подією встановлено
реалізацію товару і тільки після її
виконання відповідачем, у позивача
виникає право на вимогу оплатити
вартість цього товару.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Ні позивачем, ні відповідачем у даній
справі не було надано доказів
реалізації поставленого товару, в
результаті чого господарським судом
розгляд справи було здійснено
відповідно до приписів статті 75
Господарського процесуального кодексу
України за наявними у справі
матеріалами. Відтак, факт реалізації
товару є недоведеним.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Позивачем не було надано належних
доказів на підтвердження викладеного в
позові, тому, суд визначив вимоги
позивача як необґрунтовані і такі, що
не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України, суд
вважає за необхідне покласти судові
витрати на позивача в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 11, 525, 526, 530, 692, 712 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 193, 265 ст. ст.
Господарського кодексу України; 33-34, 43,
47, 49, 65, 75, 82-85 Господарсько
процесуального кодексу України;

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 13.10.2014 р.

Суддя Т.С. Денисюк