м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1
до Комунального
підприємства «Промінь в
Святошинському районі міста Києва»
про стягнення 40 894, 32 грн.
Суддя Ломака В.С.
Представники сторін:
від позивача: ОСОБА_1 за
довіреністю № 291 від 27.01.2014 р.;
від відповідача: Сайко Ю.В. за
довіреністю б/н від 03.09.2014 р.
В судовому засіданні присутній вільний
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі
- позивач) звернувся до господарського
суду міста Києва з позовом до
Комунального підприємства «Промінь в
Святошинському районі міста Києва»
(далі - відповідач) про стягнення 40 894, 32
грн., в тому числі 35 200, 00 грн. основного
боргу, 1 588, 32 грн. пені, 3 746, 45 грн.
інфляційних втрат, 359, 55 грн. 3 % річних.
Крім того, позивач просить суд покласти
на відповідача судові витрати щодо
сплати судового збору в розмірі 1 827, 00
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
вказував на те, що відповідно до
укладеного між сторонами Договору про
надання транспортно-експедиторських
послуг, позивач надав відповідачу
послуги по перевезенню вантажів, за які
відповідач у повному обсязі не
розрахувався, у зв'язку з чим у нього
виник борг перед позивачем в сумі 35 200, 00
грн. Оскільки відповідач у
добровільному порядку вказану
заборгованість перед позивачем на його
вимогу не сплатив, позивач вирішив
звернутись до суду за захистом своїх
прав та законних інтересів.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 28.07.2014 р. порушено провадження
призначено на 09.09.2014 р. При цьому, в
порядку підготовки справи до розгляду
позивача було зобов'язано надати суду,
зокрема, докази на підтвердження
здійснення позивачем надання послуг за
Договором про надання
транспортно-експедиторських послуг №
13 від 13.01.2014 р.
05.08.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
позивача надійшли додаткові документи
у справі.
06.08.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
позивача надійшли письмові пояснення,
відповідно до яких він вказує на те, що
належним доказом здійснення позивачем
надання послуг за Договором про
надання транспортно-експедиторських
послуг № 13 від 13.01.2014 р. є надані ним
акти приймання-передачі послуг. При
цьому, зазначає, що він не зобов'язаний
складати товарно-транспортні накладні,
а те що вони не були складені
відповідачем та не надані позивачу, не
може наразі бути підставою для
неоплати наданих послуг.
07.08.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
позивача надійшло клопотання про
витребування від відповідача актів
приймання-здачі виконаних робіт № 12-2014
від 31.03.2014 р., № 15-2014 від 30.05.2014 р., № 16-2014
від 30.05.2014 р., № 17-2014 від 23.06.2014 р. в тому
стані, в якому вони були надіслані, а
також доказів надання послуг з
перевезення вантажу протягом травня та
червня 2014 року іншим перевізником.
Також, від позивача надійшли письмові
пояснення щодо вручення відповідачу
виставлених рахунків та заява про
уточнення позовних вимог, відповідно
до якої він просить стягнути з
відповідача 35 200, 00 грн. основного боргу,
1 588, 32 грн. пені, 3 746, 45 грн. інфляційних
втрат, 359, 55 грн. 3 % річних. Вказаною
заявою позивач фактично уточнив
прохальну частину позовної заяви, не
змінюючи розміру позовних вимог.
15.08.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
позивача надійшли письмові пояснення
щодо загальної вартості наданих за
спірним Договором послуг та
розрахунків пені, інфляційних втрат та
08.09.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
відповідача надійшов відзив на позовну
заяву, в якому він проти позову
заперечує, оскільки в дійсності, згідно
його пояснень, борг перед позивачем
складає 5 450, 00 грн., так як згідно з
представленими актами послуг було
надано на суму 65 450, 00 грн., а
відповідачем проведено їх оплату в
розмірі 60 000, 00 грн.
09.09.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
позивача надійшли додаткові документи
у справі.
У судовому засіданні 09.09.2014 р. від
представників сторін надійшло
клопотання про продовження строку
вирішення спору на 15 днів.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 09.09.2014 р. на підставі
клопотання представників сторін було
продовжено строк вирішення спору на 15
днів та в судовому засіданні оголошено
перерву до 01.10.2014 р.
17.09.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
позивача надійшли додаткові документи
у справі та письмові пояснення щодо
водіїв, які перебувають у трудових
відносинах з позивачем та належних
йому транспортних засобів.
У судовому засіданні 01.10.2014 р. від
представника позивача надійшли
додаткові документи у справі та
письмові пояснення щодо листування
сторін та перебування в користуванні
позивача транспортного засобу, який
використовувався при здійсненні
30.09.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
відповідача надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 01.10.2014 р. розгляд справи було
відкладено на 07.10.2014 р.
03.10.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
позивача надійшли додаткові документи
у справі та письмові заперечення на
відзив, в яких він вказує, зокрема, на
те, що товарно-транспортні накладні та
подорожні листи не є на сьогоднішній
день обов'язковими чи потрібними для
перевізників, які зареєстровані як ФОП.
06.10.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
відповідача надійшли додаткові
документи у справі та письмові
пояснення, в яких він зазначає, що за
період, за який він не визнає надання
послуг з боку позивача, перевезення
здійснював інший перевізник - ФОП
У судовому засіданні 07.10.2014 р. судом
було розглянуто клопотання позивача
про витребування доказів та в його
задоволенні відмовлено, з огляду на
невідповідність приписам ст. 38 ГПК
У судовому засіданні 07.10.2014 р. судом
було оголошено перерву до 09.10.2014 р.
08.10.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
відповідача надійшли додаткові
документи у справі та письмові
пояснення, в яких він зазначає, що
водії, на яких посилається позивач у
своїх поясненнях, в дійсності
працювали у відповідача, а відповідно
не могли здійснювати перевезення за
спірний період. При цьому, відповідач
просить суд у випадку наявності
сумніву щодо не перебування
відповідних осіб в трудових відносинах
з позивачем, витребувати офіційні
відомості з Державної фіскальної
Від позивача 08.10.2014 р. через відділ
діловодства господарського суду міста
Києва від відповідача надійшли
додаткові документи у справі.
У судовому засіданні 09.10.2014 р. судом
було розглянуто клопотання
відповідача щодо витребування від
Державної фіскальної служби України
відомостей щодо перебування у трудових
відносинах з позивачем осіб, на яких
позивач вказує як на водіїв, що
здійснювали спірні перевезення, та в
його задоволенні відмовлено, оскільки
відповідачем належним чином не
доведено як такі дані можуть
спростувати або підтвердити обставини
спірних перевезень, а відповідно й як
вони стосуються предмету доказування у
даній справі.
У судовому засіданні 09.10.2014 р. судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -
13.01.2014 р. між позивачем (перевізник) та
відповідачем (замовник) було укладено
Договір про надання транспортних
послуг № 13 (далі - Договір), згідно п. 1.1.
якого перевізник зобов'язався надавати
транспортні послуги по перевезенню
вантажів, а замовник здійснювати
оплату наданих автотранспортних
послуг відповідно до умов даного
Договору та доповнень до нього.
Відповідно до розділу 2 договору до
обов'язків перевізника було віднесено:
виділяти, згідно отриманих від
«Замовника» заявок, автомобілі для
здійснення перевезень вантажів (п. 2.1.),
подавати під навантаження справні
автомобілі, придатні для перевезення
вантажу зазначеного в заявці, та такі,
що відповідають санітарним вимогам (п.
2.2.), нести відповідальність за
збереження вантажів, що перевозяться,
не потребуючих експедирування, за
умови відповідно оформлених
документів і повністю відшкодовувати
заподіяний збиток «Замовнику» (п. 2.3.),
доставляти довірений «Замовником»
вантаж у пункт призначення і вищати
його правомочній на одержання вантажу
У свою чергу, згідно з розділом 3
Договору встановлені наступні
обов'язки замовника: надавати
«Перевізнику» заявку по телефону: до 17.00 попереднього дня (п. 3.1.), у
заявці вказувати вид вантажу, вагу,
об'єм, відстань перевезення, а також час
і місце завантаження (п. 3.2.),
здійснювати самостійно навантаження
(розвантаження) вантажів (п. 3.3.), до
прибуття автомобіля під завантаження
підготувати вантаж до перевезення (п.
3.4.), оформляти належним чином і в термін
шляхові і товарно-транспортні
документи (п. 3.5.), оплачувати надані
автотранспортні послуги шляхом
банківського переказу на
розрахунковий рахунок «Перевізника»
Відповідно до п. 4.1. Договору ціна за
надані автотранспортні послуги з 13.01.2014
р. встановлюється в розмірі 850 (вісімсот
п'ятсот) гривень 00 копійок за 1 (один)
робочий день перевезення.
Згідно з п. 4.2. Договору зазначено, що
розрахунки за перевезення вантажів
проводяться Замовником протягом 3
(трьох) банківських днів з моменту
здійснення перевезень та виставлення
рахунку-фактури, на підставі розцінок,
зазначених у п. 4.1. даного Договору.
Відповідно до п. 5.1. Договору він
набирає чинності з моменту його
підписання і діє до 31.12.2014 р.
Як зазначає позивач, ним в період з
січня по липень 2014 року включно було
надано відповідачу послуги з
перевезення на суму 95 200, 00 грн., на
підтвердження чого він надає до
матеріалів справи Акти приймання-здачі
виконаних робіт № 03-2014 від 31.01.2014 р. на
суму 7 650, 00 грн., № 04-2014 від 31.01.2014 р. на
суму 7 650, 00 грн., № 07-2014 від 27.02.2014 р. на
суму 11 050, 00 грн., № 08-2014 від 27.02.2014 р. на
суму 10 200, 00 грн., № 11-2014 від 31.03.2014 р. на
суму 8 500, 00 грн., № 12-2014 від 31.03.2014 р. на
суму 8 500, 00 грн., № 13-2014 від 29.04.2014 р.
на суму 10 200, 00 грн., № 14-2014 від
29.04.2014 р. на суму 10 200, 00 грн., № 15-2014 від
30.05.2014 р. на суму 8 500, 00 грн., №
16-2014 від 30.05.2014 р. на суму 8 500, 00 грн., №
17-2014 від 23.06.2014 р. на суму 4 250, 00
Крім того, до матеріалів справи
позивачем надано виставлені ним
відповідачу рахунки-фактури № СФ-02-2014
від 31.01.2014 р. на суму 15 300, 00 грн., № СФ-04-2014
від 05.03.2014 р. на суму 21 250, 00 грн., № СФ-03-2014
від 31.03.2014 р. на суму 17 000, 00 грн., № СФ-06-2014
від 05.05.2014 р. на суму 20 400, 00 грн., № СФ-08-2014
від 30.05.2014 р. на суму 17 000, 00 грн., № СФ-09-2014
від 01.07.2014 р. на суму 4 250, 00 грн.
Під час розгляду даного спору між
сторонами відповідач проти заявлених
позовних вимог заперечив, зокрема, з
тих підстав, що частина вказаних вище
актів не була ним підписана, оскільки
визначені в них послуги позивачем не
Так, судом встановлено, що акти № 12-2014
від 31.03.2014 р. на суму 8 500, 00 грн., № 15-2014
від 30.05.2014 р. на суму 8 500, 00 грн., № 16-2014
від 30.05.2014 р. на суму 8 500, 00 грн., №
17-2014 від 23.06.2014 р. на суму 4 250, 00 грн., - не
підписані з боку відповідача.
При цьому, до матеріалів справи в тому
числі не представлено належних доказів
їх направлення позивачем на адресу
Намагаючись перевірити обставини
надання спірних послуг за актами, які
відповідач не визнає та ставить під
сумнів, суд ухвалою господарського
суду міста Києва від 28.07.2014 р.
зобов'язував позивача надати докази на
підтвердження надання послуг за
Договором про надання
транспортно-експедиторських послуг №
13 від 13.01.2014 р.
У своїх поясненнях сторони відзначили,
що товарно-транспортні накладні
відносно спірних перевезень не
Оцінюючи зазначені обставини, суд бере
до уваги те, що права, обов'язки і
відповідальність власників
автомобільного транспорту -
перевізників та вантажовідправників і
вантажоодержувачів - замовників
визначають Правила перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджені наказом
Міністерства транспорту України від
14.10.1997 р. № 363 (далі - Правила).
Відповідно до п. 11.1 та п. 11.3. Правил
основними документами на перевезення
вантажів є товарно-транспортні
накладні, а оформлення перевезень
вантажів товарно-транспортними
накладними здійснюється незалежно від
умов оплати за роботу автомобіля.
Згідно з п. п. 11.4. - 11.6. Правил
товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен
виписувати в кількості не менше
чотирьох екземплярів. Замовник
(вантажовідправник) засвідчує всі
екземпляри товарно-транспортної
накладної підписом і при необхідності
печаткою (штампом). Після прийняття
вантажу згідно з товарно-транспортною
накладною водій (експедитор) підписує
всі її екземпляри. Перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Відповідно до п. 13.1 Правил перевізник
здає вантажі у пункті призначення
вантажоодержувачу згідно з
товарно-транспортною накладною.
За таких підстав, суд визнає
необґрунтованими твердження позивача
про те, що оформлення
товарно-транспортних накладних в
даному випадку не є обов'язковим.
Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Відсутність товарно-транспортних
накладних в даному випадку не дає
можливості суду встановити факт
надання позивачем відповідачу послуг з
перевезення по Договору, які позивач
відобразив в актах приймання-здачі
виконаних робіт № 12-2014 від 31.03.2014 р., №
15-2014 від 30.05.2014 р., № 16-2014 від 30.05.2014 р., №
17-2014 від 23.06.2014 р.
Відповідної правової позиції
дотримується Вищий господарський суд
України в постанові від 02.02.2012 р. у
справі 13/5027/639/2011.
Таким чином, суд дійшов висновку, що з
урахуванням заперечень відповідача
проти обставин надання послуг за
вказаними актами, позивачем було
надано відповідачу послуги на суму 65 450,
00 грн., що визнається і відповідачем.
Як вбачається з представлених
позивачем виписок банку по його
поточному рахунку, відповідач за
надані послуги розрахувався частково,
сплативши 20 000, 00 грн. - 01.04.2014 р., 30 000, 00
грн. - 24.04.2014 р. та 10 000, 00 грн. - 20.05.2014 р.,
всього 60 000,00 грн.
Таким чином, станом на момент розгляду
даного спору по суті, борг відповідача
перед позивачем складає 5 450, 00 грн.
Доводи позивача щодо підтвердження
обставин перевезень за спірними актами
поясненнями водіїв, до уваги прийняті
бути в даному випадку не можуть.
Так, по-перше, відповідні письмові
пояснення таких осіб оформлені не
належним чином, оскільки за обставин не
прибуття їх особисто в судове
засідання для дачі пояснень, мали б
бути оформлені за їх підписом з
нотаріальним посвідченням.
По-друге, за змістом ч. 1 ст. 218 ЦК України
у випадку заперечення однією із сторін
факту вчинення правочину або
оспорювання окремих його частин
рішення суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню
частково з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами договір за
своєю правовою природою є змішаним
договором перевезення та договором
транспортного експедирування.

Так, статтею 908 ЦК України визначено, що
перевезення вантажу здійснюється за
договором перевезення.

Загальні умови перевезення
визначаються цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Умови перевезення вантажу, а також
відповідальність сторін щодо цих
перевезень встановлюються договором,
якщо інше не встановлено цим Кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Згідно зі статтею 909 ЦК України за
договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату.

При цьому, за приписами частини 1 статті
929 ЦК України за договором
транспортного експедирування, одна
сторона (експедитор) зобов'язується за
плату і за рахунок другої сторони
(клієнта) виконати або організувати
виконання визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до ст. 931 ЦК України розмір
плати експедиторові встановлюється
договором транспортного
експедирування, якщо інше не
встановлено законом. Якщо розмір плати
не встановлений, клієнт повинен
виплатити експедитору розумну плату.

Як зазначалось вище, відповідно до п. 4.1.
Договору сторони визначили, що ціна за
надані автотранспортні послуги з 13.01.2014
р. встановлюється в розмірі 850, 00 грн. за
1 робочий день перевезення.

Згідно з п. 4.2. Договору зазначено, що
розрахунки за перевезення вантажів
проводяться Замовником протягом 3
(трьох) банківських днів з моменту
здійснення перевезень та виставлення
рахунку-фактури, на підставі розцінок,
зазначених у п. 4.1. даного Договору.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Не допускається одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка з
мотиву, що зобов'язання другої сторони
за іншим договором не було виконано
належним чином.

Оскільки відповідач отримав від
позивача замовлені послуги на суму 65 450,
00 грн., однак в обумовлені строки не
сплатив позивачеві повністю їх
вартості, відповідний борг, який існує
на момент розгляду справи в суді в сумі
5 450, 00 грн., має бути стягнутий з нього в
судовому порядку.

Що стосується заявлених позивачем
позовних вимог про стягнення 1 588, 32 грн.
пені, 3 746, 45 грн. інфляційних втрат та 359,
55 грн. 3 % річних, слід зазначити
наступне.

Згідно зі ст. 216 Господарського кодексу
України учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Одним із різновидів господарських
санкцій, які застосовуються до
правопорушника у сфері господарювання,
є штрафні санкції у вигляді грошової
суми (неустойки, штрафу, пені), яку
учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ст. 230 Господарського
кодексу України).

Поняттю «пеня» дано визначення ч. 3 ст.
549 Цивільного кодексу України.

Відповідно до зазначеної норми, пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.
Приписи даної статті також
кореспондуються з положеннями ст. 3
Закону України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань».

Відповідно до п. 5.3 Договору його
сторони визначили, що у випадку
прострочення оплати за надані
автотранспортні послуги, замовник
зобов'язаний сплатити перевізнику пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ за кожен день прострочення до
моменту повного розрахунку.

Також, згідно зі статтею 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних в
порядку ст. 625 ЦК України є способами
захисту його майнового права та
інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові. (Відповідної правової
позиції дотримується Вищий
господарський суд України у постанові
№ 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд
України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010
р.).

Позивач нарахував відповідачу 1 588, 32
грн. пені, 3 746, 45 грн. інфляційних втрат,
359, 55 грн. 3 % річних, розрахунок яких є
невірним, оскільки позивачем в тому
числі здійснено відповідні
нарахування за актами
приймання-передачі послуг, які
відповідачем не визнані, та за якими не
надано доказів реальності
господарських операцій з перевезення
вантажів, про що зазначалось вище.

В силу приписів п. 18 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2004 році»
№ 01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на
вимоги частини 1 статті 47 ГПК України
щодо прийняття судового рішення за
результатами обговорення усіх
обставин справи та частини 1 статті 43
ГПК України стосовно всебічного,
повного і об'єктивного розгляду в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності, суд повинен перевірити
обґрунтованість і правильність
здійсненого нарахування сум штрафних
санкцій, річних, збитків від інфляції, і
в разі, якщо їх обчислення помилкове -
зобов'язати позивача здійснити
перерахунок відповідно до закону чи
договору або зробити це самостійно.

Судом здійснено перерахунок вказаних
нарахувань та встановлено, що з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню, 1 131, 28 грн. пені, 221, 22
грн. 3 % річних, 1 161, 39 грн.
інфляційних втрат.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом
встановлено, що відповідач неналежним
чином виконував взяті на себе обов'язки
щодо оплати вартості наданих йому
послуг, позовні вимоги підлягають
задоволенню частково з урахуванням
наведеного.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору,
покладаються сторін пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Комунального
підприємства «Промінь в
Святошинському районі міста Києва»
(03146, місто Київ, вулиця Якуба Коласа,
будинок 15; ) на користь
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (02002,
АДРЕСА_1; Реєстраційний номер облікової
картки платника податків та інших
обов'язкових платежів - НОМЕР_1) 5 450
(п'ять тисяч чотириста п'ятдесят) грн. 00
коп. основного боргу, 1 131 (одну тисячу
сто тридцять одну) грн. 28 коп. пені, 221
(двісті двадцять одну) грн. 22 коп. 3 %
річних, 1 161 (одну тисячу сто шістдесят
одну) грн. 39 коп. інфляційних втрат та 355
(триста п'ятдесят п'ять) грн. 80 коп.
судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

4. Після вступу рішення в законну
силу видати наказ.

5. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 13.10.2014 р.

Суддя
В.С. Ломака