ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07.10.14р. Справа № 904/6391/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "АКТИВ-АГРО", м.
Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства
"БАНК КРЕДИТ ДНІПРО", м. Дніпропетровськ

про продовження дії та зміну
кредитного договору №120613/2-КЛН від
12.06.2013 р.

Суддя Рудовська І.А.

Представники:

від позивача: Іваніщева Г.В.,
довіреність б/н від 01.08.2014 р.

від відповідача: Заєць П.Л., довіреність
№ 127 від 22.07.2013 р.

Суть спору:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "АКТИВ-АГРО" (далі -
позивач) звернулось до господарського
суду Дніпропетровської області з
позовом до Публічного акціонерного
товариства "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" з
урахуванням заяви про зміну предмету
позову просить суд:

- змінити умови кредитного договору №
120613/2-КЛН від 12.06.2013, укладеного між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "АКТИВ-АГРО" (49000,
м. Дніпропетровськ,
вул. Сімферопольська, 21, ) на Публічним акціонерним
товариством "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" (49600, м.
Дніпропетровськ, вул.
Леніна, 17, ), - шляхом
викладення п. 1.1. договору в наступній
редакції:

"Банк, на умовах цього Договору,
відкриває позичальнику не
відновлювану кредитну лінію в
іноземній валюті з лімітом
кредитування в сумі 2 000 000,00 доларів
США.

Постачальник зобов'язується повернути
кредити, отримані в межах кредитної
лінії, не пізніше 01 серпня 2017 року та
сплатити проценти за користування
кредитами на умовах, передбачених цим
Договором";

- змінити умови кредитного договору №
120613/2-КЛН від 12.06.2013, укладеного між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "АКТИВ-АГРО" (49000, м.
Дніпропетровськ, вул. Сімферопольська,
21, ) на Публічним
акціонерним товариством "БАНК КРЕДИТ
ДНІПРО" (49600, м. Дніпропетровськ, вул.
Леніна, 17, ), - шляхом
викладення п. 1.4. договору у наступній
редакції:

"Процентна ставка за користування
кредитами за цим Договором
встановлюється в розмірі 6 % процентів
річних. Сама заборгованість за
кредитом, що не сплачена Позичальником
у визначений цим Договором термін,
наступного робочого дня вважається
простроченою"

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
пролонгація та зміна процентної ставки
Кредитного договору надасть
можливість позивачу не тільки
розрахуватись із відповідачем по
отриманому кредиту, але й належно
функціонувати надалі, без загрози
банкрутства, реалізовуючи свою
діяльність та сплачуючи податки та
мита до Державного бюджету України.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги з
урахуванням заяви про зміну предмету
та просив суд їх задовольнити у
повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти позову з
підстав викладених у відзиві на позов.

При розгляді справи судом досліджені
письмові докази, що містяться в
матеріалах справи.

Ухвалами господарського суду
Дніпропетровської області від 03.09.2014 р.,
від 15.09.2014 р. розгляд справи відкладено
на 15.09.2014 р. та на 30.09.2014 р.

В судовому засіданні 30.09.2014 р. оголошено
перерву до 07.10.2014 р.

В порядку ст. 85 ГПК України в судовому
засіданні 07.10.2014 р. оголошені вступна та
резолютивна частини судового рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, оцінивши надані докази в їх
сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

12.06.2013 року між Публічним акціонерним
товариством "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" (банк)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "АКТИВ-АГРО"
(позичальник) укладений Кредитний
договір № 120613/2-КЛН (надалі - "Кредитний
договір"), відповідно до умов п. 1.1.
якого банк, на умовах цього Договору,
відкриває постачальнику
невідновлювану кредитну лінію в
іноземній валюті з лімітом
кредитування у сумі 2 000
000,00 доларів США. Позичальник
зобов'язується повернути кредити,
отримані в межах кредитної лінії, не
пізніше 01 грудня 2013 року та сплатити
проценти за користування кредитами, на
умовах, передбачених цим Договором.

Кредити надаються на наступні цілі:
поповнення обігових коштів (п. 1.2.
Кредитного договору).

Відповідно до п. 1.4. Кредитного договору
процентна ставка за користування
кредитами за цим Договором
встановлюється у розмірі 13% процентів
річних за користування кредитними
ресурсами, що надані в доларах США.

Згідно п. 2.3.2. Кредитного договору
проценти за користування кредитами,
наданими за цим Договором,
нараховуються банком сплачуються
постачальником щомісячно в останній
робочий день поточного місяця, а також
у день повного погашення
заборгованості за кредитами для
закриття цього Договору (достроково
або при настанні строку погашення),
але пізніше дати погашення кредитів,
вказаної у пункті 1.1 цього Договору,
виходячи із суми заборгованості
позички рахунку та процентної ставки,
вказаної в пункті 1.4. цього Договору.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач вважає, що різке коливання
курсу валют, інфляційних процесів у
державі є істотною обставиною, яка
зумовила нездатність позивача
виконувати зобов'язання зі сплати
платежів за процентною ставкою 13 %, при
діючому курсі валют 11,85 за один долар
США.

Таким чином, позивач звернувся з
вимогою про зміну п.п. 1.1., 1.4. Кредитного
договору №120613/2-КЛН від 12.06.2013 р., що є
причиною виникнення спору.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Відповідно до ст. 175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

Як встановлено в п.п. 1.1., 5.1. Кредитного
договору (в редакції від 02.12.2013р.), строк
(термін) його дії встановлено сторонами
до 20.03.2014 р. включно. Таким чином,
терміни, як права позивача на
користування кредитними коштами, так і
обов'язку останнього повернути кредит,
сплинули ще 20.03.2014р., тобто починаючи з
21.03.2014 р. Позивач є таким, що прострочив
виконання своїх зобов'язань перед
Кредитором за Кредитним договором.

За змістом ст.ст. 651-653 ЦК України, на які
робить посилання позивач в
обґрунтування своїх позовних вимог,
законодавець передбачив можливість
зміни умов договору (як за згодою
сторін, так і в судовому порядку) тільки
до моменту закінчення строку (терміну)
його дії. Разом з тим, як вбачається з
умов Кредитного договору, строк
(термін) його дії скінчився ще 20.03.2014 р.,
тобто майже півроку тому.

Згідно з ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі
зміни або розірвання договору
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту досягнення
домовленості про зміну або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни. Якщо договір змінюється або
розривається у судовому порядку,
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту набрання
рішенням суду про зміну або розірвання
договору законної сили. В зв'язку з цим,
розгляд питання про зміну умов
договору після закінчення строку його
дії, є недоречним.

З огляду на положення ч. 2 ст. 652 ЦК
України, на яку також посилається
позивач, обґрунтовуючи свої вимоги,
зміна умов договору, в т.ч. в судовому
порядку, можлива за умови наявності
одночасно чотирьох умов, а саме: - в
момент укладення договору сторони
виходили з того, що така зміна обставин
не настане; - зміна обставин зумовлена
причинами, які заінтересована сторона
не могла усунути після їх виникнення
при всій турботливості та обачності,
які від неї вимагалися; - виконання
договору порушило б співвідношення
майнових інтересів сторін і позбавило
б заінтересовану сторону того, на що
вона розраховувала при укладенні
договору; - із суті договору або звичаїв
ділового обороту не випливає, що ризик
зміни обставин несе заінтересована
сторона.

Іншими словами, відсутність будь-якої
із зазначених умов унеможливлює
застосування приписів ст. 652 ЦК України.

20.03.2014 р. сторонами Кредитного договору
визначена як остання дата належного
виконання зобов'язань позивача, тобто
позивач мав змогу хоча б частково
повернути отриманий кредит
заздалегідь до настання вказаної дати
та до настання кризи в лютому 2014 року.
Але цього зроблено не було, що і не
заперечується самим позивачем.

Відповідно до ст. 42 ГК України,
підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.
Боржник, який є суб'єктом
господарювання та займається
господарською діяльністю, несе усі
пов'язані з такою діяльністю ризики.

Таким чином, позовні вимоги позивача
про зміну п. п. 1.1., 1.4. Кредитного
договору № 120613/2-КЛН від 12.06.2013 року не
доведено належними та допустимими
доказами існування одночасно усіх
чотирьох умов, які є необхідними для
зміни умов договору у судовому порядку,
як того вимагає ч. 2 ст. 652 ЦК України.

Статтею 15 Цивільного кодексу України
встановлено, що кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, скориставшись при
цьому належним способом захисту,
зокрема, наведеними статтею 16
Цивільного кодексу України: визнання
права, визнання правочину недійсним,
припинення дії, яка порушує право та ін.

Відповідно до ст. 1 та ст. 2
Господарського процесуального кодексу
України правом на звернення до
господарського суду за захистом
порушеного права або охоронюваного
законом інтересу наділені
підприємства та організації, права та
інтереси яких дійсно порушені.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги поданими суду доказами.
Обов'язок доказування згідно зі ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України покладено на сторони, кожна з
яких повинна довести ті обставини на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог.

Враховуючи наведене, суд вважає, що
позовні вимоги необґрунтовані,
безпідставні та такі, що до задоволення
не підлягають.

Згідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір по справі слід віднести на
позивача, оскільки в позові відмовлено.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 36, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Судовий збір покласти на позивача.

Суддя І.А. Рудовська

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК

України "09" жовтня 2014 р.