ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2014 р.Справа № 922/3152/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання
Кріциній В.Е.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, м. Харків до Публічного
акціонерного товариства банк
"Меркурій" м. Харків про стягнення
коштів за участю представників :

позивача - ОСОБА_3,дов.№ ВТХ123667 від
12.06.2014р.

відповідача - Рябінін С.В.,дов.№ 55 від
16.07.2014р.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2
звернулась до господарського суду
Харківської області із позовною заявою
до Публічного акціонерного
товариства банк "Меркурій" , про
стягнення 93 049,91грн. основного боргу,
пеню в сумі 3330,67грн., 3% річних в сумі
1261,0грн., посилаючись на укладення між
сторонами договору банківського
рахунку в іноземній валюті №7120/08-В від
25.12.2008 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
посилається , на те, що 23.01.2014року
позивачем ,як клієнтом відповідачу
були передані платіжні доручення в
іноземній валюті на перерахування
грошових коштів з рахунку позивача
НОМЕР_3, що відкритий у ПАТ"Банк
"Меркурій" у м.Харків на рахунок
позивача НОМЕР_2, що відкритий у
ПАТ"Украгазбанк" у м.Харкові, як вказує
позивач в позовній заяві відповідно до
довідки №663/10 від 20.06.2014року ,яка була
отримана позивачем на відповідь від
відповідача, залишок на рахунку
позивача станом на 20.06.2014року
становить 8000,0 доларів США, що є
еквівалентом 93 049,91грн.,згідно з курсом
Нацбанку України станом на 12.06.2014року ,
тобто кошти на рахунку позивача в
ПАТ"Меркурій" присутні, але на рахунок
позивача у ПАТ АБ"Укргазбанк" у м. Києві
не надійшли.

Таким чином як, посилається позивач,
станом на 10 липня 2014року виконання
грошового зобов'язання не відбулося ,
у зв'язку із вищевикладеними
обставинами позивач звернувся до суду
з відповідним позовом.

Ухвалою господарського суду від
31.07.2014року порушено провадження у
справі №922/3152/14, розгляд справи
призначено на 14.08.2014року.

Представник позивача , через
канцелярію господарського суду
(вх.№28337 від 13.08.2014року, вх.№32670 від
19.09.2014 року) надав заяви про уточнення
позовних вимог, в яких просить суд
стягнути з відповідача :

-93 049,91грн. основного боргу,

- пені в сумі 10328,49грн.,

-3% річних в сумі 1261,0грн.

Ухвалою господарського суду від 14.08.2014
року розгляд справи було відкладено
для надання позивачем доказів
направлення вищевказаної заяви
відповідачеві по справі та доплати
судового збору .

Ухвалою господарського суду від 23.09.2014
року продовжено термін розгляду спору
на п'ятнадцять днів до 14.10.2014р., розгляд
справи відкладено до 09.10.2014 року.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги в
повному обсязі, через канцелярію
господарського суду Харківської
області (вх.№35230 від 08.10.2014року) надав
докази направлення уточненої позовної
заяви відповідачеві по справі та
докази доплати судового збору за
подану уточнену позовну заяву, крім
того представник позивача за вх.№35230
від 08.10.2014року надав свої міркування
стосовно заявлених позовних вимог та
нарахованих ним штрафних санкцій.

Господарський суд розглянувши
вищевказані уточнення зазначає про
наступне:

нормами Господарського процесуального
кодексу України, зокрема статтею 22
цього Кодексу не передбачено права
позивача на подання заяв (клопотань)
про "доповнення" або "уточнення"
позовних вимог, або заявлення
"додаткових" позовних вимог і т.п.
Тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру
позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

Розглянувши вищевказані уточнення
позивача до позовної заяви,
господарський суд кваліфікує їх як
подання заяви про збільшення позовних
вимог та приймає її до розгляду як таку,
що не суперечить інтересам сторін та
діючому законодавству, та продовжує
розгляд справи з врахуванням
вищевказаної заяви

Представник відповідача через
канцелярію господарського суду
Харківської області (вх.№35340 від
09.10.2014року) супровідним листом долучив
до матеріалів довідку ПАТ"Меркурій", в
якій зазначив про те , що відповідно до
переліку( реєстру ) акцептованих вимог
АТ Банк"Меркурій",затвердженого
Рішенням Виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
21.08.2014року №182/14 позивач визнаний
кредитором АТ Банк"Меркурій" та
зазначив що його вимога підлягатиме
задоволенню в сьому чергу у
відповідності до ч.1 ст.52 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб".

Враховуючи те, що норми ст.38
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.
129 Конституції України визначає одним з
принципів судочинства свободу в
наданні сторонами суду своїх доказів і
у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень створені належні умови
для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе здійснити розгляд
справи за наявними у справі і додатково
поданими на вимогу суду матеріалами і
документами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані докази, заслухавши
пояснення представника позивача, суд
встановив наступне.

25 грудня 2008 року між позивачем, як
клієнтом та відповідачем, як банком
було укладено договір банківського
рахунку в іноземній валюті № 7120/08-В,
відповідно до умов якого Банк приймає і
зараховує на поточний рахунок в
іноземній валюті, відкритий клієнту №
20, грошові кошти, що йому
надходять, виконує розпорядження
клієнта про перерахування і видачу
відповідних сум з рахунка та
проведення інших операцій за рахунком
відповідно умов цього договору,
нормативно-правових актів НБУ та
чинного законодавства України, а
клієнт оплачує зазначені послуги.

Пунктом 3.1.2 Договору визначено, що Банк
гарантує своєчасне зарахування та
списання коштів з рахунку (рахунків)
Клієнта, а також пунктом 3.3.1
передбачено право Клієнта самостійно
розпоряджатися коштами на своєму
рахунку з дотриманням вимог чинного
законодавства, за винятком примусового
списання коштів, припинення операцій
за рахунком, арешту рахунку, у випадках,
передбачених чинним законодавством
України.

Відповідно до п.4.1 Клієнт здійснює
оплату за проведені операції та надані
послуги на підставі тарифів Банку, що
наведені в додатку до договору.
розділом 7 передбачено порядок зміни та
розірвання договору, відповідно до
якого рахунки закриваються на підставі
заяви клієнта та/або з інших підстав,
передбачених договором та/або чинним
законодавством України. У випадку
розірвання договору й закриття рахунку
за заявою клієнта, банк проводить
взаєморозрахунки з клієнтом.

Пунктом 8.1. передбачено, що договір
набирає чинності з моменту підписання
обома сторонами та внесення клієнтом
плати за відкриття рахунку та діє до
31.12.2010 року. Якщо за 20 календарних днів
до закінчення строку дії цього
договору жодна із сторін не заявить про
його розірвання, то він вважається
продовженим на тих же умовах на кожен
наступний рік.

Як вбачається із матеріалів справи,
23.01.2014 року позивачем, як клієнтом ПАТ
БАНК "Меркурій" були подані платіжні
доручення в іноземній валюті №04 на
суму 2000 доларів США, №06 на суму 3000,0
доларів США, №07 на суму 3000 доларів США
на перерахування грошових коштів з
рахунку позивача НОМЕР_3, який
відкритий в ПАТ Банк "меркурій" на інших
рахунок позивача НОМЕР_2, що відкритий у
ПАТ акціонерний банк "Укргазбанк".
Відповідно до довідки №663/10 від 20.06.2014
року, яка була отримана від
відповідача, залишок на рахунку
позивача станом на 20.06.2014 року
становить 8000 доларів США. Тобто кошти
на рахунку позивача є, але вищевказане
платіжне доручення відповідачем не
було виконано, чим порушено умови
договору, а саме п.2.3, в якому
передбачено, що платіжне доручення
банк виконує протягом дня. Таким
чином,як, вказує позивач, станом на 10
липня 2014року виконання грошового
зобов'язання не відбулося, у зв'язку із
вищевикладеними обставинами позивач
звернувся до суду з відповідним
позовом.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 629 ЦК
України та ст. 193 ГК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами, а
зобов'язання мають виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Також, згідно з ст.1089 ЦК України за
платіжним дорученням банк
зобов'язується за дорученням платника
за рахунок грошових коштів, що
розміщені на його рахунку у цьому
банку, переказати певну грошову суму на
рахунок визначеної платником особи
(одержувача) у цьому чи в іншому банку у
строк, встановлений законом або
банківськими правилами, якщо інший
строк не передбачений договором або
звичаями ділового обороту.

Норми ст. 1068 ЦК України передбачають, що
банк зобов'язаний за розпорядженням
клієнта видати або перерахувати з його
рахунка грошові кошти в день
надходження до банку відповідного
розрахункового документа, якщо інший
строк не передбачений договором
банківського рахунка або законом.
Аналогічні положення передбачені
законом України "Про платіжні системи
та переказ грошей в Україні" від 05.04.2001
року, а саме банк отримувача в разі
надходження суми переказу протягом
операційного дня зобов'язаний її
зарахувати на рахунок отримувача або
виплатити йому в готівковій формі в той
самий день або в день (дата
валютування), зазначений платником у
розрахунковому документі або в
документі на переказ готівки

У ст 1073 ЦК України зазначено, що у разі
несвоєчасного зарахування на рахунок
грошових коштів, що надійшли клієнтові,
їх безпідставного списання банком з
рахунка клієнта або порушення банком
розпорядження клієнта про
перерахування грошових коштів з його
рахунка банк повинен негайно після
виявлення порушення зарахувати
відповідну суму на рахунок клієнта або
належного отримувача, сплатити
проценти та відшкодувати завдані
збитки, якщо інше не встановлено
законом.

Відповідно до ст.1074 ЦК України
обмеження прав клієнта щодо
розпоряджання грошовими коштами, що
знаходяться на його рахунку, не
допускається, крім випадків обмеження
права розпоряджання рахунком за
рішенням суду або в інших випадках,
встановлених законом, а також у разі
зупинення фінансових операцій, які
можуть бути пов'язані з легалізацією
(відмиванням) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванням
тероризму, передбачених законом. Таких
обмежень щодо рахунку позивача не
встановлено.

За ст.1092 ЦК України вбачається, що у
разі невиконання або неналежного
виконання платіжного доручення
клієнта банк несе відповідальність
відповідно до закону. У разі
невиконання або неналежного виконання
платіжного доручення у зв'язку з
порушенням правил розрахункових
операцій виконуючим банком
відповідальність може бути покладена
судом на цей банк.

Пленум Вищого господарського суду
України у своїй постанові від 17.12.2013 № 14
"Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" зазначає, що з
урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону
України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні" моментом
виконання грошового зобов'язання є
дата зарахування коштів на рахунок
кредитора або видачі їх йому готівкою.

Враховуючи вищевказані обставини і той
факт, що відповідач, не надав до суду
доказів на підтвердження сплати перед
позивачем боргу в сумі93049,91 грн., суд
дійшов висновку про правомірність та
обґрунтованість заявлених позовних
вимог.

Також позивачем заявлено до стягнення
з відповідача пені в сумі10328,49грн. ,суд,
розглянувши заявлені позивачем вимоги
щодо стягнення пені в сумі 10328,49грн.
вважає за необхідне відмовити в її
задоволенні виходячи із наступного .

Відповідно до частини першої статті 199
Господарського кодексу України
виконання господарських зобов'язань
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбаченими
цим Кодексом та іншими законами. До
відносин щодо забезпечення виконання
зобов'язань учасників господарських
відносин застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

За частиною першою статті 546 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Позивачем розрахована та заявлена до
стягнення з відповідача пеня у сумі
10328,49грн.

Згідно з частиною 2 статті 343 ГК України
платник грошових коштів сплачує на
користь одержувача цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін, але не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Стаття 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачає, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
визначає, що розмір пені, передбачений
статтею 1 цього Закону, обчислюється
від суми простроченого платежу та не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Таким чином, договірні правовідносини
між платниками і одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань врегульовано Законом
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань".

Перевіркою розрахунку пені
встановлено, що вона здійснена з
порушенням ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
оскільки позивач розрахував пеню як
інфляційні нарахування.

Наразі слід зазначити, що згідно
положень ЦК інфляційні нарахування є
самостійною формою цивільно-правової
відповідальності за порушення
грошових зобов'язань.

Враховуючи вищевикладені обставини,
господарський суд не вбачає правових
підстав для стягнення з відповідача
пені в сумі 10 328,49грн.

Крім того, позивачем заявлено до
стягнення з відповідача 3% річних в
сумі 1261,0грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України визначено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

При цьому застосування положень
частини другої названої статті не
передбачає наявність вини боржника,
оскільки згідно частини першої цієї ж
статті боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Слід зазначити, що виходячи з положень
ст. 625 ЦК України, право кредитора на
стягнення 3% річних та інфляційних
втрат не залежить від моменту
пред'явлення вимоги про таке стягнення
(до моменту погашення боргу або після
цього). При цьому визначальним є
наявність факту порушення боржником
строків виконання грошового
зобов'язання. Таким чином, право
кредитора на стягнення 3% річних може
бути реалізовано у будь-який момент при
наявності вищезазначених вимог,
передбачених законодавством.

Приймаючи до уваги встановлений факт
прострочення відповідачем виконання
основного грошового зобов'язання,
вимоги про стягнення з нього 3% річних в
сумі 1261,0грн. заявлені позивачем
обґрунтовано, доведені матеріалами
справи, вірно нараховані та підлягають
задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 526, 530, 625, 1068,1073, 1074 1089
Цивільного кодексу України, ст. 193
Господарського кодексу України,
ст.8,30,31закону України "Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні",
ст.ст. 1, 4, 12, 43, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства банк "Меркурій" (м.Харків,
вул.Петровського,23, ) на
користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) - 93 049,91грн. основного
боргу, 3% річних в сумі 1261,0грн., витрати
по сплаті судового збору в сумі
1886,22грн..

В іншій частині позовних вимог по пені
відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 13.10.2014 р.

Суддя О.О. Присяжнюк