ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2014 р.Справа № 922/3267/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання
Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Державна
продовольчо-зернова корпорація
України" м. Київ до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків про
стягнення 73 488,43грн. за участю
представників сторін:

позивача - Якунін М.М., дов. № 588 від
17.09.2014р.;

відповідача - ОСОБА_1, особисто за
паспортом

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною
заявою, в якій, з врахуванням заяви про
уточнення позовних вимог від 28.08.2014р.
(а.с. 83), просив стягнути з відповідача
суму основного боргу в розмірі 65
000,00грн., збитки від інфляції в розмірі 8
347,66грн., 3% річних в розмірі 3 611,69грн.,
пеню в розмірі 14 585,63грн., штраф в
розмірі 4 550,00грн. за неналежне
виконання відповідачем зобов'язань за
договором складського зберігання
зерна № 1-5/37 від 02.08.2012р., а також
покласти на відповідача понесені
витрати зі сплати судового збору.

Представник позивача 10.10.2014р. надав
суду заяву (а.с. 126), якою уточнив період
нарахування пені, 3% річних та збитків
від інфляції та, у відповідності с цим,
надав новий розрахунок зазначених сум,
а саме: пені - у розмірі 3 049,80грн., 3%
річних - 368,63грн. та збитків від інфляції
- 520,00грн.

В судовому засіданні 13.10.2014р., в порядку
ст.77 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
перерву до 14.10.2014р. для уточнення
позивачем позовних вимог, з
врахуванням поданої ним 10.10.2014р. заяви.
Після перерви судове засідання
продовжено.

У зв'язку з невиконанням позивачем
вимог суду, в судовому засіданні
14.10.2014р. суд зобов'язав повторно
позивача уточнити позовні вимоги та
період нарахування штрафних санкцій,
оскільки в матеріалах справи є заява
позивача про уточнення позовних вимог
від 28.08.2014р. за вх. № 2-1-10/312 (а.с.83-88) та
після цього ним подана заява, якою він
змінив період нарахування пені, 3%
річних та збитків від інфляції та
зазначив суми, що підлягають стягненню,
які є іншими, ніж заявлені ним раніше.

Позивач вимоги суду не виконав та
повідомив, що просить суд розглядати
справу за наявними в ній матеріалами.

На питання суду як позивач просить суд
розцінювати подану ним 10.10.2014р. заяву з
у уточненням періоду нарахування пені,
3% річних та збитків від інфляції та
відповідних сум, що підлягають
стягненню, позивач суду відповіді не
надав.

Враховуючи викладене, суд самостійно
оцінює заяву позивача, подану ним
10.10.2014р., з врахуванням позову та раніше
поданої заяви про уточнення позовних
вимог від 28.08.2014р., як заяву про
зменшення розміру позовних вимог в
частині стягнення пені, 3% річних та
збитків від інфляції та уточнення
періоду їх нарахування.

Подальший розгляд справи суд здійснює
з врахуванням цієї заяви.

Відповідач проти позовних вимог
заперечує повністю, зазначив, що
особисто він ніяких правовідносин з
позивачем не мав, підпис на документах
не його та звернувся до суду з усним
клопотанням про проведення судової
почеркознавчої експертизи.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представників сторін, суд встановив
наступне.

02.08.2012р. між Публічним акціонерним
товариством "Державна
продовольчо-зернова корпорація
України" (позивач) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач)
укладено договір складського
зберігання зерна № 1-5/37 (далі договір),
відповідно до умов якого відповідач
зобов'язався передати, а позивач
прийняти на зберігання
сільськогосподарську продукцію врожаю
2012р., надавати додаткові послуги,
відповідно до додатку № 1, що є
невід'ємною частиною даного договору
та у встановлений строк повернути їх
відповідачу або особі, зазначеній ним
як одержувач, відповідно до якісних
показників, передбачених цим
договором.

Відповідно до п.5.1 договору розмір
плати за зберігання зерна і надання
додаткових послуг визначається за
діючими тарифами, які затверджені
позивачем і є невід'ємною частиною
цього договору (додаток № 1 до
договору).

Позивач щомісяця до третього числа
місяця, наступного за звітнім,
зобов'язався надавати відповідачу акт
наданих послуг та виставляти рахунки
для оплати послуг, що надані позивачем
(п.5.4 договору).

За умовами п.5.6 договору оплата послуг,
наданих позивачем зі зберігання,
відвантаження, переоформлення зерна, а
також додаткових послуг за договором,
повинна бути здійснена відповідачем
протягом 3-х робочих днів з дня
одержання виставленого позивачем
рахунку.

Відповідач зобов'язався, в разі згоди з
наданими послугами, у триденний термін
з дня отримання акту наданих послуг,
підписаного з боку позивача, підписати
його та повернути позивачу один
примірник (п.5.7 договору).

Цей договір вступає в силу з моменту
підписання його сторонами і діє до
31.05.2013р., а в частині розрахунків - до
повного виконання умов цього договору
(п.11.1 договору).

Надаючи правову кваліфікацію спірним
відносинам, суд встановив наступне.

За своєю правовою природою укладений
між сторонами договір є договором
зберігання.

Частиною першою ст.193 Господарського
кодексу України передбачено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.936 Цивільного
кодексу України за договором
зберігання одна сторона (зберігач)
зобов'язується зберігати річ, яка
передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Позивач в період з серпня 2012р. по лютий
2013р. надавав відповідачу послуги по
зберіганню сільськогосподарської
продукції, що підтверджується актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
підписаними та скріпленими печатками
представників обох сторін (а.с.23-32).
Зазначені акти з боку відповідача
підписані без будь-яких зауважень та
заперечень.

Всього позивачем за договором надано
послуг по зберіганню
сільськогосподарської продукції на
загальну суму 81 608,74грн.

Відповідно до ч.1 ст.946 Цивільного
кодексу України плата за зберігання та
строки її внесення встановлюються
договором зберігання.

Як вже було зазначено вище, відповідач
зобов'язався здійснити оплату послуг,
наданих позивачем, протягом трьох
робочих днів з дня одержання
виставленого позивачем рахунку.

За приписами ч.1 ст.530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач 15.07.2014р. направив на адресу
відповідача рахунки на оплату послуг
зберігання, а також лист (вих. № 130-2-12/2328)
з вимогою сплатити вартість наданих
послуг, що підтверджується описом
вкладення у цінний лист (а.с.47) та
фіскальним чеком від 15.07.2014р. № 3347
(а.с.48).

Інших доказів направлення позивачем
рахунків на оплату послуг за договором,
суду надано не було.

З врахуванням поштового перебігу у
п'ять днів та трьох робочих днів,
протягом яких відповідач повинен був
здійснити оплату за послуги
зберігання, суд дійшов висновку, що
відповідач в строк до 25.07.2014р. повинен
був сплатити за надані йому послуги за
договором.

Як зазначає позивач, відповідач взяті
на себе зобов'язання за договором
виконав частково, перерахувавши на
розрахунковий рахунок позивача
грошові кошти в розмірі 16 608,74грн., у
зв'язку з чим у нього перед позивачем
утворилась заборгованість в розмірі 65
000,00грн.

Між сторонами підписано акт звірки
взаємних розрахунків, відповідно до
якого станом на 25.06.2014р. заборгованість
відповідача перед позивачем складає 65
000,00грн. (а.с. 41). Зазначений акт
підписано з боку відповідача без
будь-яких зауважень та заперечень та
підпис відповідача завірений його
печаткою.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і заперечень
(ст.33 Господарського процесуального
кодексу України ).

Суд дійшов висновку, що факт наявності
заборгованості відповідача перед
позивачем за договором складського
зберігання зерна № 1-5/37від 02.08.2012р. у
сумі 65 000,00грн. підтверджується
належними доказами, наявними у справі,
та визнаний відповідачем повністю,
шляхом підписання актів виконаних
робіт за договором та акту звірки
взаємних розрахунків.

Згідно зі ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та те, що
відповідач не надав суду доказів на
підтвердження сплати ним
заборгованості перед позивачем у сумі
65 000,00грн., суд дійшов висновку про
правомірність та обґрунтованість
позовних вимог в цій частині.

Суд не приймає заперечення відповідача
стосовно того, що особисто він не мав
ніяких стосунків з позивачем, оскільки
підпис на первинних документах не його,
а тому він звільняється від
відповідальності за невиконання
зобов'язань за договором, виходячи з
наступного.

На договорі складського зберігання
зерна № 1-5/37 від 02.08.2012р., актах
здачі-приймання робіт (надання послуг),
акті звірки взаємних розрахунків
станом на 25.06.2014р., міститься підпис,
завірений печаткою Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1.

За загальними правилами,
відповідальність і контроль за
зберіганням печаток і штампів, а також
законністю користування ними
покладається на суб'єктів
господарської діяльності.

Відповідачем не надано суду доказів
неправомірного використання печатки
іншими особами та доказів наявності
службового розслідування за фактом
незаконного використання печатки
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
Також, відповідачем не надано суду і
доказів звернення до правоохоронних
органів стосовно незаконного
використання печатки або її
викрадення.

Враховуючи викладене суд вважає
безпідставним посилання відповідача
на несправжність його підпису на
документах, та, з цих самих підстав, суд
вважає клопотання відповідача про
призначення судової почеркознавчої
експертизи необґрунтованим та таким,
що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст.610 Цивільного
кодексу України).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст.612 Цивільного кодексу
України).

Пунктом 6.2 договору, сторони погодили,
що відповідач за прострочку оплати
вартості послуг, наданих позивачем,
понад трьох днів з моменту отримання
рахунку, сплачує позивачу пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, від простроченої суми, за кожний
день прострочення.

Дослідивши матеріали справи судом
встановлено, що позивач надав
обґрунтований розрахунок пені за
період з 25.07.2014р. по 01.10.2014р. в розмірі
3 049,80грн., який відповідає вимогам
договору та Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань".

За таких обставин суд дійшов висновку
про правомірність та обґрунтованість
позовних вимог в цій частині.

За приписами ч.2 ст.231 Господарського
кодексу України у разі якщо порушено
господарське зобов'язання, в якому хоча
б одна сторона є суб'єктом
господарювання, що належить до
державного сектора економіки, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше не
передбачено законом чи договором, у
таких розмірах:

- за прострочення понад тридцять днів
додатково стягується штраф у розмірі
семи відсотків вказаної вартості.

На підставі зазначеного, позивач за
прострочення з боку відповідача
грошового зобов'язання понад 30 днів,
просить суд стягнути з відповідача
штраф в розмірі 7% від простроченої
суми, який складає 4 550,00грн.

Враховуючи те, що товариство позивача
належить до суб'єктів господарювання
державного сектору економіки, що
підтверджується правоустановчими
документами, суд дійшов висновку про
правомірність та обґрунтованість
позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

На підставі зазначеного позивач
нарахував відповідачу за період з
25.07.2014р. по 01.10.2014р. три проценти річних в
сумі 368,63грн. та збитки від інфляції в
сумі 520,00грн.

Дане нарахування не суперечить вимогам
чинного законодавства України, воно
відповідає наданому розрахунку, тому
позовні вимоги в цій частині є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст.49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої при
задоволенні позову витрати по сплаті
судового збору покладаються на
відповідача.

Суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.2 ст.4
Закону України "Про судовий збір" за
подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру
ставка судового збору складає 2
відсотки ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

На підставі зазначеного, суд покладає
на відповідача обов'язок відшкодувати
позивачу суму судового збору за
подання позовної заяви до суду у
розмірі 1 827,00грн.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 530, 610, 611, 612, 936, 946 Цивільного
кодексу України, статтями 193, 231
Господарського кодексу України,
статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, ідент. номер НОМЕР_1 (АДРЕСА_1,
відомості про рахунки відсутні) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Державна
продовольчо-зернова корпорація
України", (01033, м. Київ,
вул. Саксаганськогго, 1, р/р 3001 в
ПАТ "Банк "Київська Русь", МФО 319092) - 65
000,00грн. основного боргу, 3 049,80грн. пені,
368,63грн. 3% річних, 520,00грн. збитків від
інфляції, 4 550,00грн. штрафу, 1 827,00грн.
судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 16.10.2014 р.

Суддя Т.А. Лавренюк