ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2014 р.
Справа № 909/694/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого судді
Орищин Г.В.

суддів
Галушко Н.А.

Новосад Д.Ф.

розглянув апеляційну скаргу дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" від 13.08.2014р. №31/10-5345

на рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 04.08.2014р.

у справі № 909/694/14

за позовом дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м.Київ

до відповідача комунального
підприємства "Водотеплосервіс"
Калуської міської ради, м.Калуш,
Івано-Франківська обл.

про стягнення 41483,43 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився,

від відповідача - Загребельний Ю.А.

Права та обов'язки сторін, передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено.

Рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 04.08.2014р.
у справі №909/694/14 (суддя Кошилович М.П.)
відмовлено в задоволенні позову
дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (надалі - ДК "Газ
України" НАК "Нафтогаз України") до
комунального підприємства (надалі - КП)
"Водотеплосервіс" про стягнення 3%
річних (на суму основного боргу і пені
згідно рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 27.03.2012р.
у справі №5010/148/2012-5/12) та інфляційних
нарахувань (на суму пені згідно
вказаного рішення).

Суд виходив з того, що 3% річних на
розмір основної заборгованості не
підлягають до стягнення, оскільки в
договорі №210/517-ГУ від 26.10.2012р. позивач
та відповідач погодили порядок
погашення основної заборгованості за
рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 27.03.2012р.
у справі №5010/148/2012-5/12 і прострочення
оплати за ним відповідач не допустив.
Стосовно стягнення 3% річних та
інфляційних нарахувань на пеню, то
оскільки пеня не є грошовим
зобов'язанням, а одним із способів
забезпечення виконання зобов'язання,
застосовування ст.625 ЦК України на пеню
є неправомірним.

Дане рішення оскаржив позивач,
вважаючи його таким, що прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та без
дослідження усіх істотних обставин
справи, у зв'язку з чим просив рішення
скасувати та прийняти нове, яким
задоволити позов. Скаржник вважає, що
рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 27.03.2012р.
у справі №5010/148/2012-5/12 стало підставою
для виникнення грошових зобов'язань у
КП "Водотеплосервіс" щодо сплати ДК "Газ
України" НАК "Нафтогаз України" суми
основного боргу та пені. У зв'язку з їх
неналежним виконанням, відповідач на
вимогу позивача повинен сплатити
відповідні суми 3% річних та
інфляційних нарахувань в порядку ст.625
ЦК України. Покликання суду на договір
про організацію взаєморозрахунків
№210/517-ГУ від 26.10.2012р. вважає
необґрунтованим, оскільки розрахунок 3%
річних здійснено з 02.02.2012р., тобто ще до
моменту укладення договору.

Не погоджуючись із апеляційною
скаргою, відповідач подав до суду
відзив, в якому заперечив доводи
апелянта та зазначив, що рішення суду
прийнято із врахуванням всіх фактичних
обставин справи та з відповідністю
правовим нормам, які регулюють спірні
правовідносини, у зв'язку з чим просив
оскаржуване рішення залишити без змін,
а апеляційну скаргу - без задоволення. У
відзиві, зокрема, відповідач зазначив,
що правова позиція суду
підтверджується практикою Верховного
Суду України (постанова від 09.09.2014р. у
справі №5011-1/1043-2012-42/528-2012).

Позивач явки повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив, хоча належним чином був
повідомлений про час і місце розгляду
справи, що підтверджується поштовим
повідомленням про вручення йому ухвали
суду від 11.09.2014р. (а.с. 84). Оскільки в
справі достатньо матеріалів для
розгляду апеляційної скарги по суті,
судова колегія вважає за можливе
розглянути справу без представника
позивача.

З матеріалів справи та апеляційної
скарги вбачається наступне:

Рішенням господарського суду
Івано-Франківської від 27.03.2012р. у справі
№5010/148/2012-5/12 задоволено позов ДК "Газ
України" НАК "Нафтогаз України" до КП
"Водотеплосервіс", стягнуто 1223310,56 грн.
основного боргу за поставлений
природний газ, 95437,80 грн. пені, 11734,08 грн.
інфляційних втрат та 31375,83 грн. 3% річних
за неналежне виконання відповідачем
взятих на себе зобов'язань за договором
№06-10-2284БО-15 від 20.12.2010р. про закупівлю
природного газу за державні кошти за
період з 01.08.2011р. по 01.02.2012р. Зазначене
судове рішення набрало законної сили
(а.с. 11-12).

26.10.2012р. між територіальним органом
казначейства в Івано-Франківській
області, головним фінансовим
управлінням Івано-Франківської ОДА,
фінансовим управлінням Калуської
міської ради, комунальним
підприємством "Водотеплосервіс"
Калуської міської ради, дочірньою
компанією "Газ України" НАК "Нафтогаз
України", НАК "Нафтогаз України"
укладено договір №210/517-ГУ про
організацію взаєморозрахунків за
договором №06/10-2284БО-15 від 20.12.2010р.
(надалі - договір про організацію
взаєморозрахунків, а.с. 42-43).

Платіжним дорученням №3 від 23.11.2012р.
підтверджується факт погашення КП
"Водотеплосервіс" 1223310,56 грн. основного
боргу перед ДК "Газ України" НАК
"Нафтогаз України" (а.с. 44).

З огляду на те, що відповідач неналежно
виконав свої грошові зобов'язання
згідно рішення господарського суду
Івано-Франківської від 27.03.2012р. у справі
№5010/148/2012-5/12, позивач звернувся з
позовом про стягнення 3% річних (на суму
основного боргу і пені згідно
вказаного рішення) та інфляційних
нарахувань (на суму пені згідно
вказаного рішення).

Судова колегія, заслухавши пояснення
представника відповідача, оцінивши
подані сторонами докази на
відповідність їх фактичним обставинам
і матеріалам справи, вважає, що
підстави для задоволення апеляційної
скарги та, відповідно, скасування
оскаржуваного рішення - відсутні, з
огляду на наступне:

Відповідно до п.п.1-9 договору про
організацію взаєморозрахунків, його
предметом є організація проведення
сторонами взаєморозрахунків
відповідно до ст.23 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2012 рік" та
постанови Кабінету Міністрів України
№ 517 від 11.06.2012р., сторони погодили
погасити заборгованість відповідача
перед позивачем за договором
№06/10-2284БО-15 від 20.12.2010р. у сумі 1223310,56 грн.
за рахунок коштів субвенції з
державного бюджету.

За змістом підпунктів 2, 3 пункту 11
договору про організацію
взаєморозрахунків сторони
зобов'язалися не вчиняти до проведення
взаєморозрахунків дій з погашення
заборгованості відповідно до договору;
перерахувати кошти наступній стороні,
а сторона остання - як сплату
дивідендів (доходу), нарахованих на
акції (частки, паї) за результатами
фінансово-господарської діяльності за
2011 рік НАК "Нафтогаз України", до
спеціального фонду державного бюджету
не пізніше наступного дня після
зарахування коштів на рахунок.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
даний договір не є новацією в розумінні
ч.2 ст. 604 ЦК України з огляду на те, що
він укладений іншим колом суб'єктів,
ніж договір №06/10-2284БО-15 від 20.12.2010р., та
не припиняє первісні зобов'язання за
останнім, а лише організовує
взаєморозрахунки заборгованості, яка
існує по ньому. Уклавши договір про
організацію взаєморозрахунків,
сторони тим самим змінили порядок і
строк проведення розрахунків за
природний газ, поставлений відповідно
до договору поставки природного газу.

Отже, для застосування наслідків за
порушення грошового зобов'язання,
передбачених ч.2 ст.625 ЦК України,
необхідно, щоб оплата була здійснена
поза межами порядку і строків,
встановлених договором про
організацію взаєморозрахунків, який
діяв на момент розгляду справи і
відповідно до пункту 16 якого сторони
засвідчили, що після виконання
договору вони не мають одна до одної
жодних претензій стосовно предмета
договору.

Виходячи з того, що строк виконання
зобов'язань з оплати природного газу в
сумі 1223310,56 грн., отриманого на умовах
договору №06/10-2284БО-15 від 20.12.2010р.,
сторони погодили умовами договору
№210/517-ГУ від 26.10.2012р. про організацію
взаєморозрахунків, прострочення
оплати за умовами якого позивачем не
доведено, колегія суддів погоджується
з висновком про відсутність підстав
для задоволення позовних вимог в
частині стягнення з відповідача 29591,88
грн. 3% річних, нарахованих на суму
основного боргу.

Доводи скаржника про недопустимість
покликання суду на договір про
організацію взаєморозрахунків не
беруться до уваги, оскільки звернення
до суду з позовом про стягнення 3%
річних на суму основної заборгованості
мало місце після укладення цього
договору, а отже спірні правовідносини
повинні досліджуватись із його
врахуванням. Слід звернути увагу на те,
що у вказаному договорі сторони не
передбачили сплати 3% річних за період з
моменту винесення судового рішення у
справі до фактичної сплати основної
заборгованості. Таким чином, позивач на
час укладення договору про організацію
взаєморозрахунків не скористався
своїм правом, передбаченим ст.625 ЦК
України.

Відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

В той же час відповідно до ст.ст.546, 549 ЦК
України, пеня є одним із видів
забезпечення виконання зобов'язання.
За приписами ч.1 ст.230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання. Викладене
підтверджується положеннями ст.1
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", відповідно до
якої грошове зобов'язання -
зобов'язання боржника сплатити певну
грошову суму відповідно до
цивільно-правового правочину
(договору) та на інших підставах,
передбачених законодавством України.
До грошових зобов'язань боржника не
включаються неустойка (штраф, пеня) та
інші фінансові санкції, визначені на
дату подання заяви до господарського
суду.

Таким чином, обов'язок сплатити
неустойку за невиконання зобов'язання
не є зобов'язанням в розумінні положень
ч.1 ст.509 ЦК України, тому що штраф та
пеня є одним із видів забезпечення
виконання основного зобов'язання, в
тому числі й грошового.

Внаслідок прийняття рішення
господарським судом
Івано-Франківської області від 27.03.2012р.
у справі №5010/148/2012-5/12, яким стягнуто
пеню, правова природа пені не
змінилася, пеня у грошове зобов'язання
не перетворилася, а тому відсутні
підстави для застосування до цих
правовідносин положень ст.625 ЦК
України.

За наведених обставин, суд правомірно
відмовив у позові в частині стягнення
5630,83 грн. інфляційних втрат та 6260,72 грн. 3
% річних, нарахованих на суму пені за
невиконання відповідачем рішення
господарського суду
Івано-Франківської області від 27.03.2012 у
справі №5010/148/2012-5/12.

Аналогічна правова позиція щодо
стягнення 3% річних на суму основного
боргу, а також щодо стягнення 3% річних
та інфляційних на суму пені, викладена
у постановах Верховного Суду України
від 18.02.2014 №3-2гс14 у справі №905/909/13-г та
від 09.09.2014р. у справі №5011-1/1043-2012-42/528-2012
(а.с. 58-61, 98-101), які колегія суддів бере до
уваги, враховуючи положення ч.3 ст.82 та
ст.111-28 ГПК України.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія,
прийшла до висновку про
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, як такого, що прийнято
відповідно до обставин та матеріалів
справи з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Судовий збір за перегляд рішення в
апеляційному порядку, відповідно до
вимог ст. 49 ГПК України, слід покласти
на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський
апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 04.08.2014р.
у справі №909/694/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" - без
задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Справу повернути в місцевий
господарський суд.

Повний текст постанови складений
07.10.2014р.

Головуючий суддя
Орищин Г.В.

суддя
Галушко Н.А.

Новосад Д.Ф.