ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2014 р.Справа № 922/3680/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Жигалкіна І.П.

при секретарі судового засідання
Кісельовій С.М.

розглянувши справу

за позовом Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Харківській області, м. Харків до
Державного комунального підприємства
охорони здоров'я аптека "Аптека № 200", м.
Харків про розірвання договору
оренди за участю представників:

позивача - Зучека Є.Н. (дов. № 182 від
08.11.2013 р.)

відповідача - Митронової Е.В.
(завідуюча); Власенко М.Г. (дов. № 118 від
08.09.2014р.); Балагезьян І.О. (дов. № б/н від
08.09.2014); Митронова М.І. (дов. № б/н від
08.09.2014 р.)

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Харківській області, звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою про
розірвання договору оренди №8-Н від
18.12.1998р. укладеного між Позивачем та
Державним комунальним підприємством
охорони здоров'я аптека "Аптека № 200"
(надалі - Відповідач) та зобов'язання
останнього повернути за актом
приймання-передачі Позивачу нежитлові
приміщення загальною площею 445,5 кв.м., у
тому числі: приміщення першого поверху
площею 245,2 м.кв. та підвал площею 200,3
м.кв., розташованих за адресою м. Харків,
пр. Леніна, 35.

Від Позивача заяв та клопотань не
надійшло, у судовому засіданні позовні
вимоги підтримує та просить суд
задовольнити їх у повному обсязі.

Від Відповідача заяв та клопотань не
надійшло. Підтримує заяву-клопотання
про залучення до участі у справі в
якості третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні Відповідача: - Харківську
обласну раду; - Управління з питань
комунальної власності виконавчого
апарату Харківської обласної ради.
Підтримує клопотання про залучення до
участі у справі в якості третіх осіб,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору: - Міністерство охорони
здоров'я України; - Державну службу
України з лікарських засобів; -
Державну службу України з контролю за
наркотиками. Також підтримує
клопотання про припинення провадження
у справі на підставі п.п.1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК
Украйни.

Дослідивши матеріали справи та
клопотання Відповідача про залучення
до до участі у справі в якості третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору на стороні
Відповідача: - Харківську обласну раду;
- Управління з питань комунальної
власності виконавчого апарату
Харківської обласної ради; -
Міністерство охорони здоров'я України;
- Державну службу України з лікарських
засобів; - Державну службу України з
контролю за наркотиками, суд дійшов до
висновку щодо відмови у його
задоволенні.

Так відповідно до ст. 27 Господарського
процесуального кодексу України, де
визначено, що треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору, можуть вступити у справу на
стороні позивача або відповідача до
прийняття рішення господарським судом,
якщо рішення з господарського спору
може вплинути на їх права або обов'язки
щодо однієї з сторін. Їх може бути
залучено до участі у справі також за
клопотанням сторін, прокурора.

Оскільки Відповідачем не надано певних
доказів, тобто правового та
документального обґрунтування, якими
би підтверджувалось, що не залучення
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, що
можуть вступити у справу на стороні
відповідача, що рішення суду може
вплинути на їх права або обов'язки.

Також суд вважає за доцільне відмовити
у задоволенні клопотання Відповідача
про припинення провадження у справі на
підставі п.п.1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК Украйни,
оскільки твердження останнього
ґрунтується на припущеннях.

Судом виконано процесуальний обов'язок
щодо повідомлення учасників процесу
про дату, час та місце розгляду справи
відповідно до вимог пункту 2.6.
Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
погодженої листом Вищого
господарського суду України від 19.02.2013
р. та затвердженої наказом Державної
удової адміністрації України від 20.02.2013
р. № 28, а тому суд вважає можливим
розглядати справу за наявними в ній
матеріалами, як це передбачено статтею
75 Господарського процесуального
кодексу України.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце її розгляду судом, якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною в позовній заяві
(роз'яснення Президії Вищого
Арбітражного суду України від 18.09.97 № 02
- 5/289 із змінами "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України").

Крім того, в інформаційному листі
Вищого господарського суду України від
14.08.2007р. № 01-8/675 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у першому півріччі 2007 року" (пункт
15) зазначено, що відповідно до пункту 2
частини другої статті 54 Господарського
процесуального кодексу України
позовна заява повинна містити, зокрема,
місцезнаходження сторін (для юридичних
осіб).

У пункті 11 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
15.03.2007р. N 01-8/123 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2006 році" зазначено, що до
повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому
числі Господарський процесуальний
кодекс України (надалі - ГПК України), не
зобов'язує й сторону у справі, зокрема
позивача, з'ясовувати фактичне
місцезнаходження іншої сторони
(сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно із статтею 93
Цивільного кодексу України (надалі - ЦК
України) та зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
цю юридичну особу.

Беручи до уваги, що відповідно до
статті 33 ГПК України обов'язок
доказування і подання доказів
покладено на сторони, суд згідно за
статтею 75 ГПК України розглядає справу
за наявними матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
вислухавши присутніх представників
сторін, всебічно і повно дослідивши
матеріали справи, суд встановив
наступне.

18 грудня 1998 року між Регіональним
відділенням Фонду державного майна
України по Харківській області та
"Державним комунальним підприємством
охорони здоров'я аптека № 200" було
укладено договір оренди № 8-Н строком
на п'ять років, з 15 грудня 1998 року по 15
грудня 2003 року та є діючим на цей час.

Предметом оренди були визначені
нежитлові приміщення загальною площею
445,5 м2, у тому числі: приміщення першого
поверху площею 245,2 м2. підвалу площею 200,3
м2, які розташовані за адресою: м.
Харків, проспект, Леніна, будинок 35.

Згадані приміщення знаходяться на
балансі відповідача та були передані
останньому за актом приймання передачі
від 01 жовтня 1995 року, підписаного між
"Державним комунальним підприємством
охорони здоров'я аптека № 200"
(відповідач) і ВАТ "Харківенергоремонт"
(балансоутримувач на час
корпоратизації).

Ці приміщення не увійшли в процесі
корпоратизації державного майна
виробничого підприємства
"Харківенергоремонт" до статутного
капіталу знов створеного акціонерного
товариства і залишились у державній
власності (орган управління на цей час
- Міністерство енергетики та вугільної
промисловості України).

За даним договором Відповідач взяв на
себе зобов'язання використовувати
орендовані приміщення з метою
реалізації медикаментів - 418,7м2,
біодобавок - 4,0 м2, лікувальної
косметики та дитячого харчування - 5,0 м2,
надання косметичних послуг - 12,8 м2,
реалізація мобільних телефонів та
аксесуарів - 4,0 м2, надання послуг
ксероксу - 1,0 м2.

Після укладання між сторонами у справі
договору оренди 8-Н від 18 грудня 1998 року,
він неодноразово змінювався шляхом
укладання додаткових угод (додаткові
угоди № 1 від 28 лютого 2000, № 2 від 03 липня
2000, № 3 від 08 грудня 2000, № 4 від 27 грудня
2001, № 5 від 24 вересня 2004, № 6 від 27 квітня
2005, № 7 від 01 серпня 2005, № 8 від 03 березня
2007), в наслідок чого предмет оренди був
остаточно визначений наступним чином:
реалізація медикаментів - 418,7м2,
біодобавок - 4,0 м2, лікувальної
косметики та дитячого харчування - 5,0 м2,
надання косметичних послуг - 12,8 м2,
реалізація мобільних телефонів та
аксесуарів - 4,0 м2, надання послуг
ксероксу - 1,0 м2 (редакція предмету
договору згідно з додатковою угодою № 7
від 01 серпня 2005).

Досліджуючи доводи учасників процесу,
суд не погоджується з Позивачем
стосовно порушення з боку Відповідача
умов договору оренди.

Згідно із абзацом другим п. 1.1. договору
оренди нежитлові приміщення будуть
використані для розташування аптеки, в
тому числі для виготовлення ліків.

Ця мета використання орендованого
майна, одночасно - умова оренди
нежитлових приміщень, що є предметом
розгляду судового процесу, залишилась
не змінною з моменту укладання
договору оренди № 8-Н від 18 грудня 1998
року і на час розгляду цього спору.

Частиною 1 ст. 10 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" унормовано, що істотними умовами
договору оренди є, зокрема, виконання
зобов'язань.

Відповідно до п. 5.1. договору оренди №
8-Н від 18 грудня 1998 року Відповідач
зобов'язаний використовувати
орендоване майно у відповідності з
його призначенням при здійсненні
діяльності, визначеної Статутом
підприємства та умовами цього
договору.

Згадане положення договору
кореспондується з ч. 1 ст. 18 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна", згідно з якою за
договором оренди орендаря може бути
зобов'язано використовувати об'єкт
оренди за цільовим призначенням
відповідно до профілю виробничої
діяльності підприємства, майно якого
передано в оренду, та виробляти
продукцію в обсягах, необхідних для
задоволення потреб регіону.

Діяльність Відповідача визначена
Статутом, затвердженим Харківською
обласною державною адміністрацією та
зареєстрованим виконавчим комітетом
Харківської міської ради 21 серпня 1998
року, реєстраційний № 3003814.

Відповідно до розділу ІІІ Статуту,
предметом діяльності "Державного
комунального підприємства охорони
здоров'я аптека № 200" є забезпечення
лікувально-профілактичних установ,
населення, аптечних установ,
організацій лікарськими засобами і
предметами медичного призначення,
виготовлення лікарських,
гомеопатичних засобів в умовах аптеки,
виготовлення екстемпоральних
лікарських форм з наркотичними і
психотропними речовинами,
виготовлення різноманітних лікарських
форм по рецептам лікарів, по
замовленням лікувально-профілактичних
установ і організацій, виготовлення
лікарських косметичних, парфумних
засобів, заготівля та закупка
лікарської та рослинної сировини, її
переробка і фасування, інші види
діяльності з торгівлі, виробництва
лікувальними засобами.

За змістом п. 10.4. договору оренди № 8-Н
від 18 грудня 1998 року, "договір може бути
розірваний на вимогу однієї із сторін у
випадку порушення стороною умов
договору за рішенням Арбітражного суду
у випадках, передбачених чинним
законодавством".

Така норма договору узгоджується з
Законом України "Про оренду державного
та комунального майна". Зокрема,
відповідно до ч. 3 ст. 26 цього Закону на
вимогу однієї із сторін договір
оренди може бути достроково розірвано
за рішенням суду у разі невиконання
сторонами своїх зобов'язань та з інших
підстав, передбачених законодавчими
актами України.

А ні акт обстеження № 245/14 об'єкту
оренди (нерухомого майна) від 08 серпня
2014 року, а ні інші надані Позивачем
матеріали не доводять його тверджень
стосовно порушення відповідачем умов
договору оренди № 8-Н від 18 грудня 1998
року, а саме: використання орендованого
майна у відповідності з його
призначенням при здійсненні
діяльності, визначеної Статутом
підприємства, тобто для розташування
аптеки, в тому числі для виготовлення
ліків (п. 1.1. договору).

Що стосується твердження Позивача, що
Відповідачем порушено умови ст. 11
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна" стосовно оцінки
майна, то воно не може бути прийнято до
уваги, оскільки розділ 5 договору
оренди № 8-Н від 18 грудня 1998 року не
містить зобов'язання Відповідача щодо
проведення оцінки орендованого майна у
відповідний термін. Позивач також не
надав доказів, що він пропонував
Відповідачу здійснити нову оцінку
орендованого майна згідно із ст. 11
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна".

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а за їх
відсутності - на підставі закону, що
регулює подібні відносини, або
виходячи з загальних засад і змісту
законодавства України. Мотивувальна
частина рішення повинна містити
встановлені судом обставини, а також
оцінку всіх доказів. Визнаючи одні і
відхиляючи інші докази, суд має це
обґрунтувати. Мотивувальна частина
рішення повинна мати також посилання
на закон та інші нормативні акти
матеріального права, на підставі яких
визначено права і обов'язки сторін у
спірних правовідносинах.

Статтею 129 Конституції України
зазначено, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкорюються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією з основних
засад судочинства.

За таких обставин, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами у порядку передбаченому
ст. 75 ГПК України.

Відповідно до статей 44-49
Господарського процесуального кодексу
України, у разі відмови у задоволенні
позовних вимог, витрати по сплаті
судового збору покладаються на
Позивача, оскільки спір доведено до
суду не з вини Відповідача.

На підставі ст. 129 Конституції України,
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна", керуючись ст.ст.
1, 12, 33, 43, 44-49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю .

Стягнути з Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Харківській області (61024, м. Харків, вул.
Гуданова, 18, код 23148337) на користь
державного бюджету України (одержувач
коштів - Управління державної
казначейської служби у Дзержинському
районі м. Харкова, вул. Бакуліна 18, м.
Харків, 61166, , рахунок
3003, банк одержувача - Головне
управління державної казначейської
служби України у Харківській області,
МФО 851011, код бюджетної класифікації
22030001) 1218,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 13.10.2014 р.

Суддя І.П. Жигалкін