м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/18252/14 02.10.14За заявою ПрАТ
«Страхова компанія «Українська
Страхова Група»

до ВАТ « НАСК «Оранта»

про відшкодування шкоди в порядку
регресу у сумі 1 167,80 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники :

Від позивача Пасічна Н.В.
(дов. №0113353 від 27.12.2013)

Від відповідача не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Приватне акціонерне товариство «СК
«Українська Страхова Група» ( надалі-
ПрАТ «СК «УСГ») звернулось до
господарського суду м. Києва із позовом
до відкритого акціонерного товариства
«Національна акціонерна страхова
компанія «Оранта» (надані ВАТ
«НАСК»Оранта»)про відшкодування шкоди
в порядку регресу у сумі 1 167,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач, виплативши страхове
відшкодування власнику автомобіля,
пошкодженого при
дорожньо-транспортній пригоді, винним
у якій визнано водія іншого автомобіля,
отримав в силу приписів статті 27
Закону України "Про страхування" та
статей 993, 1191 Цивільного кодексу
України в межах виплаченого
відшкодування право зворотної вимоги
до відповідальної за збитки особи, якою
є відповідач як страховик цивільної
відповідальності винної у ДТП особи.
Спір виник внаслідок того, що позивачем
виконано свій обов»язок щодо виплати
страхового відшкодування, а відповідач
ухиляється від виконання свого
обов»язку здійснити регресну виплату.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 02.09.2014 порушено провадження у
справі № 910/18252/14, розгляд справи
призначено на 18.09.2014.

Представник позивача прибув в судове
засідання 18.09.2014 та надав пояснення по
суті спору.

Представник відповідача в судове
засідання 18.09.2014 не прибув. але через
канцелярію суду подав клопотання про
відкладення розгляду, яке суд
задовольнив та відклав розгляд на
02.10.2014.

Представник позивача в судове
засідання 02.10.2014 з'явився, надав суду
витребувані додаткові документи ,
позовні вимоги підтримав та просив суд
позов задовольнити.

В судове засідання 02.10.2014 представник
відповідача не з'явилися, хоча про час
та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, що
підтверджується відміткою на звороті
ухвали суду від 18.09.2014, а також
повідомленням про вручення поштового
відправлення № 02 2, яке отримане
уповноваженим представником
відповідача 08.09.2014.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" в разі, якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції " у
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації -адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином.

Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач та позивач були
належним чином повідомлені, на
підставі статті 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглянута за наявними в ній
матеріалами.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався
протокол згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між ПрАТ «Страхова компанія
«Українська Страхова Група» (надалі-
позивач) та приватним підприємством
«ВІП-РЕНТ» (надалі- страхувальник)
01.08.2013 було укладено Договір
добровільного страхування наземного
транспорту № 28-0199-2700/13-1278 (далі - Договір
страхування), згідно з яким позивач
прийняв на себе обов'язок відшкодувати
збитки, що може зазнати страхувальник у
результаті пошкодження, знищення або
втрати транспортного засобу «Форд»
реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі -
застрахований автомобіль).

Предметом договору є майнові інтереси
страхувальника пов'язані з володінням,
розпорядженням та користуванням
вказаним транспортним засобом на
випадок настання подій, перелік яких
наведено у Договорі, а саме до
страхових випадків відноситься:
дорожньо-транспортні пригоди;
незаконне заволодіння; протиправні дії
третіх осіб; інші випадкові події
(пожежа, вибух або самозаймання
транспортного засобу, стихійне лихо чи
природні явища і т.п.).

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про
страхування» Договір страхування - це
письмова угода між страхувальником і
страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

09.02.2013 в м. Полтаві на вулиці Шевченка
мала місце дорожньо-транспортна
пригода (далі ДТП), у якій громадянин
ОСОБА_3.., керуючи транспортним
засобом-автомобілем «ВАЗ-210990»
реєстраційний номер НОМЕР_2 порушив
Правила дорожнього руху України,
внаслідок чого вчинив зіткнення з
застрахованим позивачем автомобілем
«Форд» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що
призвело до механічних пошкоджень
останнього.

Із довідки ВДАІ України в Полавській
області №9296723 про
дорожньо-транспортну пригоду
вбачається, що транспортний засіб -
автомобіль ВАЗ-210990» реєстраційний
номер НОМЕР_2 , яким спричинено ДТП, що
потягнуло нанесення майнової шкоди
автомобілю «Форд» реєстраційний номер
НОМЕР_1, , знаходився під керуванням
громадянина ОСОБА_4

Постановою Полтавського районного
суду Полтавської області від 22.11.2013
(справа № 545/4744/13-п) ОСОБА_4 за вчинення
вказаного ДТП було визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП.

Відповідно до ст. 354 Господарського
кодексу України за договором
страхування страховик зобов'язується у
разі настання страхового випадку
здійснити страхову виплату
страхувальнику або іншій особі,
визначеній страхувальником у договорі
страхування, а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору. Тобто,
за укладеним договором одна сторона за
договором зобов'язалася за винагороду
(страховий внесок), котра сплачується
іншою стороною, відшкодувати їй збитки,
завдані застрахованому транспортному
засобові в результаті настання
визначеного договором страхового
випадку.

Після вказаної ДТП страхувальник
звернувся до позивача із заявою про
настання страхового випадку та виплату
страхового відшкодуванні та надав всі
необхідні документи.

Згідно рахунку-фактури ТОВ
«Полтавакар» №П-00010539 від 07.11.2013,
страхового акту ДККА №32316 від 14.01.2014.
ремонтної калькуляції №ДККА-32316 від
13.11.2013 і у відповідності розрахунку
суми страхового відшкодування від
14.01.2014 позивачем на виконання умов
Договору страхування виплачено на
рахунок, визначений страхувальником,
страхове відшкодування у розмірі 1677,80
грн. що підтверджується платіжним
дорученням № 659 від 15.01.2014 (в матеріалах
справи).

Таким чином, до позивача, на думку
останнього, перейшло в межах вказаної
суми грн. право вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Вина ОСОБА_4.встановлена у судовому
порядку, а тому шкода, заподіяна
внаслідок експлуатації автомобіля
ВАЗ-210990» реєстраційний номер НОМЕР_2
та завдання майнової шкоди
автомобілю«Форд» реєстраційний номер
НОМЕР_1 , ним і відшкодовується, так
як відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України
майнова шкода, завдана майну фізичної
або юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Цивільно-правова відповідальність
власника транспортного засобу за
шкоду, заподіяну життю, здоров»ю, майну
третіх осіб внаслідок експлуатації
автомобіля ВАЗ-210990» реєстраційний
номер НОМЕР_2, застрахована в ВАТ
«НАСК «Оранта» полісом АС №5564227, що
підтверджується наданою суду довідкою
МТСБУ №24852 від 11.09.2014( в матеріалах
справи).Вказаним полісом передбачено,
що ліміт відповідальності за шкоду,
заподіяну майну третіх осіб - 50000,00 грн.

Проаналізувавши матеріали справи та
пояснення представників сторін , суд
приходить до висновку про задоволення
позову з огляду не таке:

Згідно ст.22 ЦК України особа, якій
завдано шкоду у результаті її
порушеного права має право на її
відшкодування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного
кодексу України збитками є втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" та статтею 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Частинами першою та другою статті 1187
Цивільного кодексу України
передбачено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1
статті 1188 Цивільного кодексу України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою, а за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Статтею 29 вказаного Закону
передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної' пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

При дослідженні наданих позивачем
доказів на підтвердження вартості
витрат, пов'язаних із відновлювальним
ремонтом автомобіля «Форд»
реєстраційний номер НОМЕР_1 , з
урахуванням зносу, судом було
враховано, що відповідно до абзацу
третього пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК
України та частини 17 статті 9 Закону
України «Про страхування» страхова
виплата за договором майнового
страхування і страхування
відповідальності (страхове
відшкодування) не може перевищувати
розміру реальних збитків. А згідно з
абзацом другим частини 1 статті 1192 ЦК
України розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Отже, документами, які
підтверджують дійсний розмір витрат,
пов'язаних з відновлювальним
вказаного вище ремонтом автомобіля , є
рахунок-фактура ТОВ «Полтавакар»
№П-00010539 від 07.11.2013, страховий акт ДККА
№32316 від 14.01.2014. ремонтна калькуляція
№ДККА-32316 від 13.11.2013 і у відповідності
розрахунку суми страхового
відшкодування від 14.01.2014 та платіжне
доручення № 659 від 15.01.2014, яким
підтверджується факт перерахування
коштів на рахунок страхувальника.
Зокрема, судом враховано, що наведені у
вказаному розрахунку роботи
знаходяться у причинно-наслідковому
зв'язку із тими пошкодженнями, які
зазначені у первинній довідці ВДАІ.

Відтак, реальний розмір витрат
позивача, пов'язаних з відновлювальним
ремонтом автомобіля «Форд»
реєстраційний номер НОМЕР_1 , склав( з
урахуванням зносу) 1677,80 грн. Тому, суд
визнає за законні та обґрунтовані
вимоги позивача, а отже позов підлягає
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страхове відшкодування
завжди зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
підпункту.

Франшиза - частина збитків, що не
відшкодовується страховиком згідно з
договором страхування (стаття 9 Закону
України «Про страхування»).

Враховуючи вищезазначені обставини,
умови полісу № АС/5564227 та положення
статей 12, 22, 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", статей 9, 27 Закону України "Про
страхування", статей 993, 1192 ЦК України,
відповідач повинен відшкодувати
позивачу шкоду в межах ліміту його
відповідальності за спірним страховим
випадком (50000 грн.), виходячи із розміру
реально завданих збитків в межах суми,
що перейшла до позивача та за мінусом
встановленої франшизи, тобто у сумі 1
167,80 грн.

З матеріалів справи слідує, що позивач
з метою отримання коштів від
відповідача 18.04.2014 року звернувся до
останнього із заявою (вих. № 1206-05-1/18УСГ)
про виплату страхового відшкодування .
Дана заява із доданими до неї
документами, які необхідні для виплати
страхового відшкодування на користь
позивача, була отримана відповідачем
24.04.2014, про що свідчить відмітка про
отримання.

Враховуючи вимоги пункту 36.2 статті 36
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» страхове
відшкодування (регламентна виплата) за
полісами ОСЦПВВНТЗ повинна бути
виплачена страховиком (МТСБУ) протягом
15 днів з дня узгодження ним розміру
страхового відшкодування з особою, яка
має право на отримання відшкодування,
за наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України,
статтею 193 ГК України зобов'язання
мають виконуватися належним чином та у
встановлений строк відповідно до
закону, інших правових актів, договору.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Проте, відповідач після отримання
вищезазначеної заяви у встановлений
пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» строк суми страхового
відшкодування на користь позивача не
виплатив.

Згідно зі статтею 33 ГПК України
обов'язок доказування тих обставин, на
які посилається сторона як на підставу
своїх вимог і заперечень, покладається
на цю сторону.

Відповідачем не спростовано належними
засобами доказування вищевказаного
розміру вартості відновлювального
ремонту пошкодженого транспортного
засобу з урахуванням зносу.

Пунктом 34.1 Закону України «Про
обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» на страховика (у даному
випадку-на відповідача) покладено
обов»язок терміново,але не пізніше
трьох робочих днів, направити
аварійного комісара або експерта на
місце настання страхового випадку
та/або до місцезнаходження
пошкодженого майна для визначення
причин настання страхового випадку та
розміру збитків.

Згідно пункту 34.2 даного Закону, якщо у
визначений строк аварійний комісар або
експерт не зв»явився, потерпілий має
право самостійно обрати аварійного
комісара або експерта для визначення
розміру шкоди. У такому випадку
страховик зобов»язаний відшкодувати
потерпілому витрати на проведення
експертизи.

Докази виконання відповідачем
покладеного на нього вказаним Законом
обов»язку в матеріалах справи
відсутні. Також відсутні докази того,
що невиконання цього обов»язку з боку
відповідача відбулось внаслідок
об»єктивних причин.

Згідно з вимогами ст..33 ГПК України
обов»язок , на думку суду, доказування
невідповідності розміру виплаченого
позивачем страхового відшкодування
розміру заподіяних збитків
покладається на відповідача. Судом не
встановлено, а відповідачем не
доведено, що позивач діяв з наміром
перекласти майновий тягар
відповідальності на відповідача, або з
порушенням Правил добровільного
страхування транспортних засобів.

Позивачем, як встановлено судом, на
підтвердження своїх вимог надано
страховий акт , ремонтну калькуляцію
та інші бдокументи.

Відповідач же, не вчиняв під час
розгляду справи, жодних процесуальних
дій, спрямованих на перевірку вказаних
обставин.

Оскільки в процесі розгляду справи
судом встановлено, що відповідач
фактично ухилявся від виконання своїх
обов»язків, то суд визнає право
позивача на визначення розміру збитків
за страховим актом( реальна вартість
відновлювального ремонту). Суд вважає,
що експертна оцінка пошкодженого
транспортного засобу є лише попереднім
документом, в якому зазначається про
можливу, але не кінцеву суму, що
витрачена на відновлення пошкодженого
автомобіля.

Аналогічну правову позицію викладено в
постановах Верховного Суду України від
25.112008 у справі №11/406-07, Вищого
господарського суду України у справах
№42/92, 20/309,5011-67/7889-2012, а також в
постановах КАГС у справах №5011-23/6919-2012 ,
№32/39, 910/2644/13 та інших.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Тому, суд визнає за законні та
обґрунтовані вимоги позивача, а отже
позов підлягає задоволенню у повному
обсязі.

Судовий збір відповідно до положень
статті 49 ГПК України покладається на
відповідача.

Виходячи з викладеного та керуючись
статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Українська страхова група»
задовольнити повністю.

2. Стягнути з відкритого акціонерного
товариства "Національна акціонерна
страхова компанія "Оранта" (02081, м. Київ,
Дарницький район, вул. Здолбунівська,
будинок 7-Д, ідентифікаційний код 00034186)
на користь приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Українська страхова група» (03038, м.
Київ Соломянський р-н, вул. Федорова
Івана, буд. 32 літ. А, ідентифікаційний
код 30859524) 1167 (одна тисяча сто шістдесят
сім) грн..80 коп. а також 1827(одна тисяча
вісімсот двадцять сім) грн.. 00 коп.
судового збору.

3. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

5. Копію рішення надіслати сторонам.

Суддя
Головатюк Л. Д.

Дата підписання повного тексту
рішення: 06.10.2014.