КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2014 р. Справа№ 925/842/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Шаптали Є.Ю.

при секретарі судового засідання -
Дмитрина Д.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІСОПАК"

на рішення Господарського суду
Черкаської області від 03.07.2014 (повний
текст підписано - 04.07.2014р.)

у справі №925/842/14 (суддя - Скиба Г.М.)

за позовом Черкаського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері в інтерсах держави в
особі:

1) Міністерства Оборони України

2) Квартирно-експлуатаційного
відділу м. Біла Церква

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІСОПАК"

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача: Державне підприємство "Рубін"

про звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду
Господарського суду Черкаської
області передані позовні вимоги
Черкаського прокурора з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері в
інтересах держави в особі Міністерства
Оборони України,
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Біла Церква до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІСОПАК" про
зобов'язання звільнити самовільно
зайняту земельну ділянку в м. Умань,
вул. Леніна, 57.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач посилається на самовільне
зайняття відповідачем земельних
ділянок загальною площею 118,8 кв.м.,
законним користувачем яких є позивач.

Рішенням Господарського суду
Черкаської області від 03.07.2014 року у
справі №925/842/14 позов задоволено
повністю.

Зобов'язано товариство з обмеженою
відповідальністю "ІСОПАК" звільнити
незаконно зайняту ним на території
військового містечка №8 земельну
ділянку, що відноситься до земель
оборони та перебуває в титульному
користуванні КЕВ м. Біла Церква, площею
118,8 кв.м. нормативною оцінкою 9483,80 грн.,
розташовану біля споруди (літ. Н, Н1-1)
під розміщення газгольдерної станції.

Стягнуто з товариства з обмеженою
відповідальністю "ІСОПАК",
м. Умань, вул. Леніна, 57, , номер рахунку в банку невідомий в
доход державного бюджету через
Уманську ОДПІ на користь УДКС України у
м. Черкаси, МФО 854018, код 38031150, рахунок
№3002, код бюджетної класифікації
18 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "ІСОПАК" звернулося
до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду
Черкаської області від 03.07.2014 року у
справі №925/842/14.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
рішення Господарського суду
Черкаської області прийняте з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, з недоведеністю
обставин, що мають значення для справи,
з невідповідністю висновків,
викладених у рішенні обставинам
справи.

На підставі апеляційної скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІСОПАК" на рішення
Господарського суду Черкаської
області від 03.07.2014 року, згідно ст. 98 ГПК
України, Київським апеляційним
господарським судом ухвалою від
21.07.2014р. порушено апеляційне
провадження.

В судове засідання 09.09.2014р.
представники відповідача та третьої
особи не з'явилися. Про причини неявки
суд не повідомлено.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 09.09.2014р.
розгляд апеляційної скарги відкладено
на 16.09.2014р.

Через відділ документального
забезпечення апеляційного
господарського суду від представника
відповідача надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи у зв'язку
із неможливістю бути присутнім в
судовому засіданні 16.09.2014р.

В судовому засіданні 16.09.2014р.
представниками прокуратури та
позивачів 1-2, відповідно до вимог ст. 69
ГПК України, подано клопотання про
продовження строку розгляду
апеляційної скарги, яке колегією
суддів задоволено.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 16.09.2014 року
було продовжено строк розгляду спору у
справі №925/842/14 на п'ятнадцять днів та у
зв'язку з неявкою представника
відповідача розгляд справи відкладено
на 30.09.2014 року.

Апелянт в судовому засіданні
апеляційної інстанції вимоги
апеляційної скарги підтримав, просив
суд апеляційну скаргу задовольнити,
рішення Господарського суду
Черкаської області від 03.07.2014 року у
справі № 925/842/14 скасувати, та прийняти
нове рішення, яким у задоволенні позові
відмовити.

Прокурор та представник позивача в
судовому засіданні апеляційної
інстанції заперечували проти доводів
апелянта, викладених в апеляційній
скарзі, просили суд відмовити в
задоволенні апеляційної скарги та
залишити в силі рішення Господарського
суду Черкаської області від 03.07.2014 р. у
справі № 925/842-12.

Представник третьої особи в судове
засідання 30.09.2014 року не з'явився,
будучи належним чином повідомленим про
час та місце проведення судового
засідання по розгляду апеляційної
скарги.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами. Явка в
судове засідання представників сторін
-це право, а не обов'язок, справа може
розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК
України у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду
справи є правом та прерогативою суду,
основною умовою для якого є не
відсутність у судовому засіданні
представників сторін, а неможливість
вирішення спору у відповідному
судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті
4 ГПК України, статті 17 Закону України
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" при розгляді справи частину 1
статті 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
колегія суддів зазначає, що право особи
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
кореспондується обов'язок
добросовісно користуватися наданими
законом процесуальними правами,
утримуватись від дій, що зумовлюють
затягування судового процесу, та
вживати надані процесуальним законом
заходи для скорочення періоду судового
провадження (пункт 35 рішення
Європейського суду з прав людини у
справі "Юніон Еліментарія Сандерс
проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від
07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи
є достатніми для всебічного, повного і
об'єктивного розгляду справи, судова
колегія визнала за можливе розглянути
апеляційну скаргу, у відсутності
представника третьої особи.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу,
також апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
наявні матеріали справи та заслухавши
пояснення представників сторін,
перевіривши правильність застосування
господарським судом при прийнятті
оскарженого рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку що
апеляційна скарга відповідача
задоволенню не підлягає, а рішення суду
першої інстанції прийнято з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, є законним і
обґрунтованим з наступних підстав.

У відповідності до ст. 13 Конституції
України земля її надра, атмосферне
повітря, водні та інші природні
ресурси, які знаходяться в межах
території України, природні ресурси її
континентального шлейфу, виключної
(морської) економічної зони є об'єктами
права власності Українського народу.
Від імені Українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
Конституцією.

Згідно ст. 14 Конституції України земля
є основним національним багатством, що
перебуває під особливою охороною
держави. Право власності на землю
гарантується. Це право набувається і
реалізується громадянами, юридичними
особами та державою виключно
відповідно до закону.

Відповідно до статті 2 Земельного
кодексу України до земельних відносин
належать відносини щодо володіння,
користування і розпорядження землею.

Згідно зі статтею 3 Земельного кодексу
України земельні відносини
регулюються Конституцією України,
Земельним кодексом, а також прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами.

Відповідно до ст. 9 Земельного кодексу
України визначено, що до повноважень
Київської і Севастопольської міських
рад у галузі земельних відносин на їх
території належить, зокрема,
розпорядження землями територіальної
громади міста.

Статтею 123 Земельного кодексу України
визначено порядок надання земельних
ділянок державної або комунальної
власності у користування та, зокрема,
встановлено, що надання земельних
ділянок державної або комунальної
власності у користування здійснюється
на підставі рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування.

Передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі відповідного рішення органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення
договору оренди землі (стаття 124
вказаного Кодексу).

Способом волевиявлення ради, яка
здійснює право власності від імені
відповідної територіальної громади,
щодо регулювання земельних відносин є
прийняття рішення сесії.

За приписами статей 125, 126 Земельного
кодексу України, право на оренду
земельної ділянки виникає після
укладення договору оренди і його
державної реєстрації. Приступати до
використання земельної ділянки до
встановлення її меж у натурі (на
місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється. Право
власності та право постійного
користування на земельну ділянку
посвідчується державними актами, а
право оренди землі оформляється
договором, який реєструється
відповідно до закону.

Відповідно до ст. 187 Земельного кодексу
України контроль за використанням та
охороною земель полягає в забезпеченні
додержання органами державної влади,
органами місцевого самоврядування,
підприємствами, установами,
організаціями і громадянами
земельного законодавства України.

Згідно з ст. 188 Земельного кодексу
України державний контроль за
використанням та охороною земель
здійснюється центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері здійснення державного
нагляду (контролю) в агропромисловому
комплексі. Порядок здійснення
державного контролю за використанням
та охороною земель встановлюється
законом.

Законом України "Про державний
контроль за використанням та охороною
земель" визначені правові, економічні
та соціальні основи організації
здійснення державного контролю за
використанням та охороною земель, та
передбачено, що цей Закон спрямований
на забезпечення раціонального
використання і відтворення природних
ресурсів та охорону довкілля
(преамбула Закону).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
державний контроль за використанням та
охороною земель" , у якій міститься
визначення термінів, самовільне
зайняття земельної ділянки - будь-які
дії, які свідчать про фактичне
використання земельної ділянки за
відсутності відповідного рішення
органу виконавчої влади чи органу
місцевого самоврядування про її
передачу у власність або надання у
користування (оренду) або за
відсутності вчиненого правочину щодо
такої земельної ділянки, за винятком
дій, які відповідно до закону є
правомірними.

Відповідно до вимог чинного
законодавства обов'язковою умовою
фактичного використання земельної
ділянки є наявність у особи, що її
використовує, правовстановлюючих
документів на цю земельну ділянку, а
відсутність таких документів може
свідчити про самовільне зайняття
земельної ділянки.

Разом з тим, у вирішенні питання про
застосування відповідальності за
самовільне зайняття земельної ділянки
господарським судам необхідно
враховувати, що саме по собі
встановлення судом наявності
фактичного користування земельною
ділянкою без документів, що
посвідчують права на неї, не є
достатньою підставою для кваліфікації
такого використання земельної ділянки
як самовільного її зайняття.
Господарським судам у вирішенні таких
спорів необхідно досліджувати, чи
передбачено спеціальним законом
отримання правовстановлюючих
документів на земельну ділянку для
розміщення певних об'єктів, причини
відсутності таких документів у особи,
що використовує земельну ділянку,
наявність у особи права на отримання
земельної ділянки у власність чи в
користування, вжиття нею заходів до
оформлення права на земельну ділянку
тощо. (п. 3.1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.05.2011
№6 "Про деякі питання практики розгляду
справ у спорах, що виникають із
земельних відносин").

Здійснюючи судовий розгляд справи
судом першої інстанції було
встановлено, що факт самовільного
використання відповідачем земельної
ділянки (за відсутності
правовстановлюючих документів)
підтверджується актом обстеження
самовільно зайнятої частини земельної
ділянки в/м № 8 м. Умань на території
колишньої виробничої бази ДП «Рубін».

Проведеною військовою прокуратурою
перевіркою цільового використання
земель МО України в м. Умань було
встановлено, що на прилеглій земельній
ділянці до споруди (літ. Н, Н1-1, а.с. 51), що
орендується ТОВ "ІСОПАК", останнім
споруджена та використовується
газгольдерна станція для зрідженого
газу. Площа зайнятої ділянки складає
118,8 кв.м. Факти зафіксовані в
зазначеному акті відповідачем
спростовано не було.

На запит прокурора Черкаської
прокуратури з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері Управління
Держземагентства в Уманському районі
повідомило, що за ТОВ "ІСОПАК" не
обліковуються земельні ділянки в м.
Умань

Відповідач використовує приміщення
(літ. Н, Н1-1) на території військового
містечка у м. Умань, вул. Леніна, 57 на
умовах оренди майна - договір оренди
нежитлового приміщення з правом викупу
від 06.07.2013р. Окремо оренда земельної
ділянки під використання приміщення у
ТОВ "ІСОПАК" чи в Вінницької ТПП не
оформлена. Право на використання
земельної ділянки під спорудою та
прилеглої території до відповідача не
переходило, як про це стверджує
відповідач з посилання на норми ст. 120
ЗК України та ст. 377 ЦК України, оскільки
власник приміщення (Вінницька ТПП) - не
оформила право користування землею під
об'єктом нерухомості. Таке право не
оформлено і відповідачем у належний
спосіб.

Як встановлено судом, відповідач
займає земельну ділянку площею 118,8 кв.м.
на території військового містечка у м.
Умань, вул. Леніна, 57 та використовує її
за відсутності відповідного рішення
Черкаської міської ради про передачу
йому у власність чи у користування
(оренду) цієї земельної ділянки або
вчиненого правочину щодо такої
земельної ділянки.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає правомірним висновок суду
першої інстанції про те, що відповідач
продовжує користуватися спірною
земельною ділянкою за відсутності
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку, а саме за відсутності
договору оренди земельної ділянки чи
інших правовстановлюючих документів,
що свідчить про самовільне зайняття
відповідачем спірної земельної
ділянки та у відповідності до ст.212
Земельного кодексу України тягне за
собою наслідки у вигляді повернення
спірної земельної ділянки позивачу та
приведення спірної земельної ділянки в
придатний для використання стан.

Отже з урахуванням вищенаведеного, а
також відсутність у відповідача
документів в підтвердження
правомірності зайняття спірної
земельної ділянки, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
правомірно визнав позовні вимоги в
частині зобов'язання відповідача
звільнити самовільно зайняту земельну
ділянку площею 118,8 кв. м на території
військового містечка у м. Умань, вул.
Леніна, 57, законними, обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Згідно постанови Пленуму Верховного
суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про
судове рішення у цивільній справі»,
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми. Обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що в рішенні
суду повністю відображені обставини,
що мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими у судовому
засіданні, отже рішення відповідає
вимогам чинного законодавства України,
ґрунтуються на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, підстав для його
скасування не вбачається.

Зважаючи на відмову в задоволенні
апеляційних скарг, відповідно до вимог
ст.49 Господарського процесуального
кодексу України, судовий збір за
розгляд апеляційної скарги
покладається на апелянта (відповідача).

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «ІСОПАК»
залишити без задоволення, рішення
Господарського суду Черкаської
області від 03.07.2014 року по справі №
925/842/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 925/842/14 повернути до
Господарського суду Черкаської
області.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
О.В. Тищенко

Судді
І.А. Іоннікова

Є.Ю. Шаптала