ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2014 р.
Справа №917/1559/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Полтавський
турбомеханічний завод", вул.
Зіньківська, 6, м. Полтава, Полтавська
область, 36014

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агропромислова
компанія Докучаєвські чорноземи", вул.
Великотернівська, б. 51, м. Карлівка,
Карлівський район, Полтавська область,
39500

про стягнення 18 000 грн.

Суддя Погрібна С.В.

Представники:

від позивача: Геращенко Ю.І.
довіреність №12/16-008673 від 13.06.2014р.

від відповідача: не з"явився.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення, додано
до справи та повідомлено про строк
виготовлення повного тексту рішення
згідно ст.85 ГПК України.

Суть справи: Розглядається позовна
заява про стягнення з відповідача
заборгованості за поставлену
позивачем компресорну установку
ЄПКУ-1/10-02 в сумі 18 000, 00 грн.

Представник позивача на задоволенні
позову наполягає. В обґрунтування
своїх позовних вимог позивач
посилається на те, що ним за усною
угодою був поставлений відповідачу
товар, а саме компресорна установка
ЄПКУ-1/10-02, за яку відповідач не
розрахувався.

Відповідач повноважного представника
в судове засідання не направив, хоча
був повідомлений належним чином про
дату, час та місце проведення судового
засідання, про що свідчить
повідомлення про вручення поштового
відправлення (а.с.29, 42), вимог ухвал суду
не виконав.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 ГПК України спір
має бути вирішено господарським судом
у строк не більше двох місяців від дня
одержання позовної заяви. У виняткових
випадках за клопотанням сторони, з
урахуванням особливостей розгляду
спору, господарський суд ухвалою може
продовжити строк розгляду спору, але не
більш як на п'ятнадцять днів.

Ухвалою від 18.09.2014р. за клопотанням
позивача суд продовжував строк
вирішення спору на 15 днів.

Стаття 6 Конвенції про захист прав
людини та основних свобод,
ратифікованої Законом від 17.07.97р.
гарантує кожній фізичній або юридичній
особі право на розгляд судом упродовж
розумного строку цивільної,
кримінальної, адміністративної або
господарської справи, а також справи
про адміністративне правопорушення, в
якій вона є стороною.

Судом враховано, що відповідно до
пункту 3.9.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, а також
враховуючи те, що терміну розгляду
справи, встановленого ст. 69 ГПК України
закінчується, та достатність
документальних доказів в матеріалах
справи для її розгляду по суті, суд
розглядає справу за наявними в ній
матеріалами відповідно до статті 75 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив:

Позивач у позові посилається на те, що
на підставі усної угоди ним було
поставлено Товариству з обмеженою
відповідальністю "Агропромислова
компанія Докучаєвські чорноземи"
(відповідач по справі) компресорну
установку ЄПКУ-1/10-02.

Даний факт підтверджується видатковою
накладною №74 ТМ-0002079 від 22.11.2012р. (а.с.9).

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем 23.11.2014р. було отримано
товар, а саме компресорну установку
ЄПКУ-1/10-02, в кількості - 1шт., на загальну
суму 18 000,00 грн.

Вказаний товар був отриманий
представником ТОВ "Агропромислова
компанія Докучаєвські чорноземи"
громадянином ОСОБА_2 на підставі
довіреності №1903 від 23.11.2012р. (а.с. 10).

Як зазначає позивач, ТОВ
"Агропромислова компанія Докучаєвські
чорноземи" за отриманий товар не
розрахувався, внаслідок чого виникла
заборгованість в сумі 18 000,00
грн.

Позивач направляв на адресу
відповідача вимогу № 12/16-000865 від
22.01.2014р., з проханням перерахувати
грошові кошти в сумі 18 000,00 грн. за
поставлену компресорну установку
ЄПКУ-1/10-02. Вказана вимога була залишена
відповідачем без реагування, що і стало
підставою для звернення позивачем до
суду з даною позовною заявою.

Заперечень щодо факту отримання
товару від відповідача до суду не
надійшло.

Так позивач просить суд стягнути з
відповідача заборгованості за
поставлену позивачем компресорну
установку ЄПКУ-1/10-02 в сумі 18 000, 00 грн.

При винесенні рішення суд виходить з
наступного:

Приймаючи до уваги, що матеріалами
справи підтверджуються обставини щодо
поставки позивачем товару та його
прийняття відповідачем, виходячи із
приписів ст.202 Цивільного кодексу
України, суд приходить до висновку, що
сторонами вчинено дії, спрямовані на
набуття цивільних прав та обов'язків.

Згідно статті 11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Відповідно до статті 205 Цивільного
кодексу України правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом.

Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків.

Статтею 181 Господарського кодексу
України передбачено, що господарський
договір за загальним правилом
викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

З огляду на фактичні правовідносини,
які склалися між Сторонами суд
встановив, що Сторонами по справі був
вчинений правочин, який за своєю суттю
є договором купівлі-продажу.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за
договором купівлі - продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 207 ЦК України
визначено, що правочин вважається
вчиненим у письмовій формі, якщо його
зміст зафіксований в одному або
кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.

За статтею 180 Господарського кодексу
України господарський договір
вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Зміст вказаного правочину (предмет,
ціна) зафіксований вищезазначеною
видатковою накладною №74 ТМ-0002079 від
22.11.2012р. (а.с.9).

Статтею 691 Цивільного кодексу України
передбачено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар за ціною, встановленою у
договорі купівлі-продажу, або, якщо
вона не встановлена у договорі і не
може бути визначена виходячи з його
умов, - за ціною, що визначається
відповідно до статті 632 цього Кодексу, а
також вчинити за свій рахунок дії, які
відповідно до договору, актів
цивільного законодавства або вимог, що
звичайно ставляться, необхідні для
здійснення платежу.

Згідно з нормою, викладеною у статті 692
Цивільного кодексу України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Таким чином, відповідно до частини
першої статті 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Отже, якщо інше не встановлено
укладеним сторонами договором або
актом цивільного законодавства,
перебіг строку виконання грошового
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору купівлі-продажу, починається
з моменту прийняття товару або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, і положення
частини другої товару статті 530
названого Кодексу, в якій йдеться мова
про строк (термін) виконання боржником
обов'язку, що не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, до відповідних правовідносин
не застосовується (аналогічна правова
позиція викладена в постанові Вищого
господарського суду України від
28.02.2012р. у справі №5002-8/481-2011).

При цьому підписання покупцем
видаткової накладної, яка є первинним
обліковим документом у розумінні
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", і яка відповідає вимогам,
зокрема, статті 9 названого Закону і
Положенню про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар. Строк виконання відповідного
грошового зобов'язання визначається за
правилами, встановленими частиною
першою статті 692 ЦК України (такого ж
висновку дійшов Вищий господарський
суд України при винесенні постанови
від 21.04.2011 р. у справі № 9/252-10).

Згідно ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку з оплати не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Претензія позивача від 22.01.2014 року вих.
№ 12/16-000865 була вручена відповідачу
28.01.2014, що підтверджується квитанцією
пошти, описом вкладення у лист,
поштовим повідомленням про вручення.

Відповідно до частини 1 статті 222
ГК України учасники господарських
відносин, що порушили майнові права або
законні інтереси інших суб'єктів,
зобов'язані поновити їх, не чекаючи
пред'явлення їм претензії чи звернення
до суду.

За таких обставин, факт отримання
товару відповідачем і видаткова
накладна, надана позивачем на
підтвердження своїх вимог, є
самостійною підставою для виникнення
обов'язку у відповідача здійснити
розрахунок за отриманий товар.

Оцінюючи вищенаведені докази у
справі, враховуючи наведені норми
чинного законодавства, суд вважає
доведеним право позивача на стягнення
з відповідача 18 000,00грн. грн.
боргу з оплати за проданий товар.

Відповідно до статті 32 ГПК
України, доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Стаття 33 ГПК України встановлює,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Згідно зі
статтею 34 ГПК України, господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Стаття 36 ГПК України передбачає,
що письмовими доказами є документи i
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору. Письмові
докази подаються в оригіналі або в
належним чином засвідченій копії. Якщо
для вирішення спору має значення лише
частина документа, подається
засвідчений витяг з нього. Оригінали
документів подаються, коли обставини
справи відповідно до законодавства
мають бути засвідчені тільки такими
документами, а також в інших випадках
на вимогу господарського суду.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Відповідач своїм правом на участь
у судовому розгляді справи не
скористався, письмових пояснень не
надав, проти позову не заперечив,
доказів погашення заборгованості у
повному обсязі суду не надав.

Матеріалами справи підтверджено,
що відповідач не виконав взятих на себе
зобов'язань, а саме не сплатив вартість
поставленого товару у повному обсязі,
тому позовні вимоги підлягають
задоволенню повністю.

Судові витрати, згідно ст. 49 ГПК
України, покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 32-34, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агропромислова
компанія Докучаєвські чорноземи" (вул.
Великотернівська, б. 51, м. Карлівка,
Карлівський район, Полтавська область,
39500; ) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Полтавський турбомеханічний завод"
(вул. Зіньківська, 6, м. Полтава,
Полтавська область, 36014; ) заборгованість в суму 18 000,00 грн.
та 1827,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 13.10.2014р.

Суддя
Погрібна С.В.