ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2014 р.
Справа № 911/3057/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хімагромаркетинг»,
м. Київ

до 1) Товариства з обмеженою
відповідальністю «Поділля-Агро»,
Тернопільська обл., Підволочиський р-н,
м. Скалат

2) Товариства з обмеженою
відповідальністю «Акруа», Київська
обл., м. Бровари

про стягнення 74487,21 грн.

Суддя Наріжний С.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Вольницький С.С. -
довіреність б/№ від 22.05.2014 р.;

від відповідача 1: Ловчук М.В. -
довіреність № 26 від 10.09.2014 р.;

від відповідача 2: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

до господарського суду звернулось
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Хімагромаркетинг»
(далі - позивач) з позовом до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Поділля-Агро» (далі - відповідач 1) та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Акруа» (далі -
відповідач 2) про стягнення 74487,21 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог
Позивач посилається на неналежне
виконання Відповідачем 1 умов
договорів поставки № АП-18-0073 від 30.04.2013
р., № АП-18-0074 від 30.04.2013 р. та № АП-18-0081 від
03.05.2013 р. щодо оплати отриманого товару
та невиконання Відповідачем 2 умов
договору поруки № ПР-18-0073 від 26.09.2013 р., в
зв'язку з чим Позивач просить суд
стягнути солідарно з Відповідачів 1, 2 -
74487,21 грн. заборгованості, з якої: 63169,37
грн. відсотків річних та 11317,84 грн. пені.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 28.07.2014 р. порушено
провадження у справі № 911/3057/14 та
призначено її до розгляду на 20.08.2014 р. В
подальшому розгляд справи
неодноразово відкладався.

15.09.2014 р. через відділ діловодства суду
надійшов відзив Відповідача 1 від 15.09.2014
р. № 172 (вх. № 19279/14) на позов, відповідно
до якого Відповідач 1 заперечує проти
нарахування пені та просить суд
розстрочити суму нарахованих
Позивачем відсотків річних на 24 місяці.

06.10.2014 р. через відділ діловодства суду
надійшли письмові пояснення
Відповідача 1 від 06.10.2014 р. б/№ (вх. №
21195/14), відповідно до яких Відповідач 1
просить суд зменшити розмір штрафних
санкцій згідно з ч. 3 ст. 83 ГПК України та
розстрочити рішення суду на 24 місяці.

06.10.2014 р. через відділ діловодства суду
надійшов лист Позивача б/№, б/дати (вх.
№ 21218/14) з доданими документами.

06.10.2014 р. через відділ діловодства суду
надійшли заперечення Позивача б/№,
б/дати (вх. № 21219/14) на заяву Відповідача
1 про розстрочку виконання рішення.

06.10.2014 р. у судове засідання з'явились
представники Позивача та Відповідача 1.
Представник Позивача позов підтримав
та просив задовольнити його в повному
обсязі. Представник Відповідача 1
заперечив проти позову в частині суми
пені, та в частині стягнення суми
відсотків річних просив суд
розстрочити виконання рішення на 24
місяці. Представник Відповідача 2 у
судове засідання не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив, про
час та місце судового засідання був
повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 2 ст. 82 ГПК України, рішення
приймається господарським судом за
результатами оцінки доказів, поданих
сторонами та іншими учасниками
господарського процесу, а також
доказів, які були витребувані
господарським судом, у нарадчій
кімнаті.

У відповідності з правилами статей 33, 34
ГПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Детально розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
Позивача та Відповідача 1, з'ясувавши
фактичні обставини, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, дослідивши подані докази, суд, -

ВСТАНОВИВ:

30.04.2013 р. та 03.05.2013 р. між ТОВ
«Хімагромаркетинг» (продавець, позивач
у справі) та ТОВ «Поділля-Агро»
(покупець, відповідач 1 у справі) було
укладено аналогічні за своїми умовами
договори поставки № АП-18-0073, № АП-18-0074
та № АП-18-0081 (далі-договір 1, договір 2 та
договір 3), відповідно до яких продавець
зобов'язався передати у власність
покупцеві, а покупець зобов'язався
прийняти та оплатити насіннєвий
матеріал і засоби захисту.

Крім того, 26.09.2013 р. між ТОВ
«Хімагромаркетинг» та ТОВ «Акруа»
(поручитель, відповідач 2 у справі) було
укладено договір поруки № ПР-18-0073
(далі-договір поруки), відповідно до
якого поручитель поручився перед
кредитором за виконання ТОВ
«Поділля-Агро» зобов'язань за
договорами 1, 2, 3.

У разі порушення боржником основного
договору та/або зобов'язання боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники (п. 1.2
договору).

Відповідач 1 в порушення умов Договорів
1, 2, 3 розраховувався за отриманий товар
частково та з порушенням встановлених
договорами строків, зв'язку з чим
Позивач звернувся до господарського
суду Київської області з позовом про
стягнення заборгованості.

Рішенням господарського суду
Київської області від 17.06.2014 р. у справі
№ 911/1118/14 (суддя Ярема В.А.) позов
задоволено частково; вирішено стягнути
солідарно з Відповідачів 1, 2 на користь
Позивача 266861,33 грн. заборгованості,
13021,37 грн. пені за період з 02.11.2013 р. по
18.03.2014 р., 40629,20 грн. штрафу, 59309,02 грн. 3%
річних та 7596,42 грн. судового збору; у
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено; розстрочено виконання
рішення строком на 7 місяців з червня 2014
р. по грудень 2014 р. включно.

Обставини щодо неналежного виконання
Відповідачем 1 своїх зобов'язань за
Договорами 1, 2, 3, а також Відповідачем 2
за Договором поруки були предметом
судового дослідження у справі № 911/1118/14,
в зв'язку з чим на підставі ст. 35 ГПК
України вважаються встановленими та не
потребують повторного доведення.

У цій справі Позивачем заявлено до
стягнення солідарно з Відповідачів 1, 2
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ відповідно до умов
Договорів 1, 2, 3 на суму 11317,84 грн. та
відсотки річних у сумі 63169,37 грн. за
період з 19.03.2014 р. (наступний день після
дня, до якого нараховувались фінансові
санкції за рішенням у справі № 911/1118/14)
по 16.06.2014 р. (переддень дати винесення
рішення у справі № 911/1118/14).

Згідно з статтею 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Частиною 1 ст. 230 ГК України передбачено,
що штрафними санкціями у
Господарському кодексі України
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Пунктом 5.2. Договорів 1, 2, 3 встановлено,
що покупець відповідає за несвоєчасну
оплату товару (порушення розділу 2
договору) й сплачує пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми заборгованості за кожний день
простроченого платежу. При розрахунку
пені застосовується ставка НБУ, що діє
в період нарахування пені.

Заперечуючи проти позовної вимоги
Позивача щодо стягнення пені,
Відповідач 1 у відзиві зазначає, що
Позивачем при нарахуванні пені
порушено приписи ст. ст. 256, 258 ЦК України
та п. 6 ст. 232 ГК України щодо позовної
давності заявлення вимоги про
стягнення пені, а також періоду
нарахування пені.

Водночас, дані твердження Відповідача 1
спростовуються наступним.

Так, згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно до п. 5.3. Договорів 1, 2, 3,
сторони дійшли згоди щодо зміни
тривалості позовної давності про
стягнення неустойки (штрафу, пені),
передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, і
встановили, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, встановлених розділом 5
договору, припиняється через три роки
від дня, коли це зобов'язання повинно
було бути виконано.

Таким чином, сторони скористалися
наданим їм ч. 6 ст. 232 ГК України правом
збільшити період нарахування пені,
оскільки у п. 5.3. Договорів 1, 2, 3
встановили, що нарахування штрафних
санкцій (штрафу, пені) за прострочення
виконання зобов'язання припиняється
через три роки від дня, коли це
зобов'язання повинно було бути
виконано.

Перевіривши наданий Позивачем
розрахунок пені, судом встановлено, що
останній є обґрунтованим та
арифметично вірним, отже господарський
суд дійшов висновку про задоволення
позовної вимоги про стягнення
солідарно з Відповідачів 1, 2 - 11317,84 грн.
пені за період з 19.03.2014 р. по 16.06.2014 р.

Розглянувши клопотання Відповідача 1
про зменшення заявлених до стягнення
штрафних санкцій в порядку ст. 83 ГПК
України у зв'язку зі скрутним
фінансовим становищем останнього, слід
зазначити наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення
по справі, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
р. № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» передбачено, що
вирішуючи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Водночас, оскільки в порушення
положень ст. ст. 33, 34 ГПК України,
Відповідачем 1 не надано суду належних
та допустимих доказів існування
виняткових обставин в розумінні ст. 83
ГПК України, за наявності яких можливе
зменшення розміру неустойки, отже суд
дійшов висновку про відсутність
підстав для зменшення розміру
заявлених до стягнення штрафних
санкцій у розумінні ст. 83 ГПК України, у
зв'язку з чим зазначене клопотання
Відповідача 1 задоволенню не підлягає.

Дослідивши позовну вимогу Позивача про
стягнення солідарно з Відповідачів 1, 2
відсотки річних у сумі 63169,37 грн., судом
встановлено наступне.

Відповідно до статті 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно з п. 5.5. Договорів 1, 2, 3, сторони
прийшли до згоди щодо зміни розміру
процентної ставки, передбаченої
частиною 2 ст. 625 ЦК України, і
встановлюють її в розмірі сорока
відсотків річних від несплаченої
загальної вартості товару протягом 90
календарних днів з дати, коли товар
повинен бути сплачений покупцем, та
дев'яносто шість відсотків річних від
несплаченої ціни товару до дня повної
оплати з дати закінчення дев'яноста
календарних днів.

Отже, сторонами в п. 5.5. Договорів 1, 2, 3
встановлено інший розмір процентів
річних, а саме 40% річних та 96% річних, що
підлягають стягненню з Відповідача 1 на
користь Позивача у разі прострочення
ним оплати отриманого товару.

Згідно наданого розрахунку, Позивач
просить суд стягнути солідарно з
Відповідачів 1, 2 - 96% річних у сумі 63169,37
грн., що нараховані за загальний період
з 19.03.2014 р. по 16.06.2014 р. на загальну
заборгованість Відповідача 1 за
Договорами 1, 2, 3.

Як вбачається з відзиву Відповідача 1
на позов, вказана сума відсотків річних
63169,37 грн. Відповідачем 1 визнається в
повному обсязі.

Перевіривши наданий Позивачем
розрахунок відсотків річних, судом
встановлено, що останній є
обґрунтованим та арифметично вірним,
отже позовна вимога про стягнення
солідарно з Відповідачів 1, 2 відсотків
річних у сумі 63169,37 грн. підлягає
задоволенню.

Крім того, Відповідач 1 у відзиві на
позов та у письмових поясненнях
просить суд розстрочити виконання
даного рішення на 24 місяці. В
обґрунтування даного клопотання
Відповідач 1 посилається на
неможливість виконати рішення у даній
справі у встановлені процесуальним
законодавством строки з огляду на
відсутність обігових коштів на
підприємстві, що зумовлено особливістю
своєї господарської діяльності, яка в
полягає у вирощуванні, збиранні та
реалізації сільськогосподарської
продукції, тобто є сезонною.

На підтвердження скрутного
фінансового становища відповідачем 1
надано суду:

- довідку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
б/№, відповідно до якої залишок по
рахунку Відповідача 1 станом на 30.08.2014 р.
становить 0,00 грн.;

- витяг з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно № 26560068 від 09.09.2014
р. та інформацію з Реєстру прав
власності на нерухоме майно,
Державного реєстру іпотек та Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, згідно яких
відомості про наявність у Відповідача 1
речових прав на нерухоме майно
відсутні, як і відсутні у Єдиному
реєстрі заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна відомості про
наявність у Відповідача 1 заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна.

Також Відповідачем 1 подано копію
фінансового звіту суб'єкта малого
підприємництва станом на 30.06.2014 р.,
постанови органу державної виконавчої
служби від 30.09.2014 р. про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження при виконанні наказу №
911/1118/14 та рішення господарського суду
Тернопільської області від 09.09.2014 р. про
стягнення з Відповідача 1 на користь
ПАТ «КБ «Приват Банк» заборгованості у
сумі 63606,20 грн.

Крім того, обґрунтовуючи подане
клопотання, Відповідач 1 зазначає, що
негайне виконання рішення у даній
справі негативно вплине на процес
діяльності товариства, спричинить
зупинення виконання основних завдань
останнього по обробці землі та
вирощуванні зернових культур, що
унеможливить як своєчасну виплату
заробітної плати працівникам, сплату
відповідних податків та зборів, так і
виконання існуючих грошових
зобов'язань останнього перед своїми
контрагентами.

Пунктом 6 частини 1 статті 83 ГПК України
унормовано, що господарський суд,
приймаючи рішення, має право
відстрочити або розстрочити виконання
рішення.

Відповідно до пунктів 7.1.1, 7.1.2, 7.2
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 9 від
17.10.2012 р. «Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України»,
розстрочка означає виконання рішення
частками, встановленими господарським
судом, з певним інтервалом у часі.
Строки виконання кожної частки також
повинні визначатись господарським
судом. При цьому слід мати на увазі, що
розстрочка можлива при виконанні
рішення, яке стосується предметів, що
діляться (гроші, майно, не визначене
індивідуальними ознаками; декілька
індивідуально визначених речей тощо).

Підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи.

Водночас, Господарський процесуальний
кодекс України не обмежує право
господарського суду певними
обставинами, при наявності яких,
господарський суд може відстрочити чи
розстрочити виконання прийнятого ним
рішення, проте, визначальним фактором
при наданні відстрочки чи розстрочки є
винятковість цих випадків, що
обумовлюють об`єктивні ускладнення при
виконанні судового рішення або
наявність яких робить його виконання
неможливим.

Підставою для відстрочки чи розстрочки
можуть бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк або встановленим господарським
судом способом.

Вирішуючи питання про розстрочку
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

При цьому, господарський суд повинен
враховувати можливі негативні
наслідки для боржника при виконанні
рішення у встановлений строк чи
попередньо встановленим способом, але
перш за все повинен враховувати такі ж
наслідки і для стягувача при затримці
виконання рішення та не допускати їх
настання.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 26.02.2014 р. у справі № 926/793/13.

Відтак, дослідивши наведені
Відповідачем 1 обставини, враховуючи
специфіку діяльності останнього,
зокрема сезонність діяльності
Відповідача 1, а також те, що
підприємство функціонує в складних
економічних умовах, обумовлених
жорстким державним регулюванням
тарифно-цінової політики і податковим
навантаженням, що у Відповідача 1
відсутні у наявності обігові кошти, а
також те, що негайне виконання рішення
у справі призведе до зупинки
діяльності останнього та унеможливить
виконання зобов'язань і подальше
надходження коштів на рахунок та,
відповідно, унеможливить виконання
даного судового рішення, суд дійшов
висновку про часткове задоволення
клопотання Відповідача 1 та розстрочку
виконання рішення у даній справі до 31
березня 2015 року, шляхом сплати
Відповідачем 1 протягом жовтня 2014 р. -
лютого 2015 року до останнього робочого
дня кожного місяця по 12719,03 грн. та
сплатою у березні 2015 року 12719,06 грн.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 03.04.2014 р. у справі № 901/733/13-г.

Сума, що підлягає стягненню повинна
бути погашена відповідно до
встановленого судом терміну.

Твердження Позивача у запереченнях
проти заяви щодо розстрочки виконання
рішення у даній справі щодо
безпідставності вказаної заяви, не
спростовують висновків господарського
суду, наведених вище.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК
України покладаються на Відповідачів 1,
2 солідарно.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
49, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Солідарно стягнути з Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Поділля-Агро» (47851, Тернопільська обл.,
Підволочиський р-н, м. Скалат, вул.
Грушевського, 56; ) та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Акруа» (07400, Київська
обл., м. Бровари, вул. Київська, 290; ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Хімагромаркетинг» (02160, м. Київ, пр-т.
Возз'єднання, 15; ) 63169
(шістдесят одну тисячу сто шістдесят
дев'ять) грн. 37 коп. відсотків річних, 11317
(одинадцять тисяч триста сімнадцять)
грн. 84 коп. пені та 1827 (одну тисячу
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
судового збору.

3. Виконання даного рішення в
частині стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Поділля-Агро» (47851, Тернопільська обл.,
Підволочиський р-н, м. Скалат, вул.
Грушевського, 56; ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хімагромаркетинг»
(02160, м. Київ, пр-т. Возз'єднання, 15; ) 63169 (шістдесят одну тисячу
сто шістдесят дев'ять) грн. 37 коп.
відсотків річних, 11317 (одинадцять тисяч
триста сімнадцять) грн. 84 коп. пені та 1827
(одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн.
00 коп. судового збору розстрочити
строком на 6 місяців, з жовтня 2014 року по
березень 2015 року включно, шляхом сплати
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Поділля-Агро»
протягом жовтня 2014 р. - лютого 2015 р. до
останнього робочого дня кожного місяця
по 12719 (дванадцять тисяч сімсот
дев'ятнадцять) грн. 03 коп. та сплатою у
березні 2015 року 12719 (дванадцять тисяч
сімсот дев'ятнадцять) грн. 06 коп.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата виготовлення та підписання
рішення 08.10.2014 р.

Суддя
Наріжний С.Ю.