м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-б, тел.
Господарський суд міста Києва у складі:
головуючий суддя Марченко О.В., судді
Васильченко Т.В. і Ломака В.С.,
при секретарі судового засідання
розглянув у відкритому судовому
за позовом публічного акціонерного
товариства «Акціонерна компанія
«Київводоканал», м. Київ,
до Житлово-будівельного кооперативу
«Річковик-2», м. Київ,
про стягнення 654 581,51 грн.,
за участю представників сторін:
позивача - Залерцова М.О. (довіреність
від 01.10.2014 №297);
відповідача - Штіфонова П.С.
(довіреність від 25.06.2014 №б/н).
Публічне акціонерне товариство
«Акціонерна компанія «Київводоканал»
(далі - ПАТ «АК «Київводоканал»)
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовом про стягнення з
Житлово-будівельного кооперативу
«Річковик-2» (далі - ЖБК «Річковик-2»): 518
108,63 грн. основного боргу, що виник у
зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем умов договору від 11.01.2000
№7475/4-13 на послуги водопостачання та
водовідведення (далі - Договір); 9 985,30
грн. втрат від інфляції; 20 522,46 грн. 3 %
річних; 2 343,39 грн. пені та 103 621,73 штрафу, а
всього 654 581,51 грн.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 03.07.2013 (суддя Пінчук В.І.)
порушено провадження у справі.
Рішенням господарського суду міста
Києва від 12.09.2013 зі справи № 910/12476/13,
позов задоволено частково; стягнуто з
ЖБК «Річковик-2» на користь ПАТ «АК
«Київводоканал»: 303 875,98 грн. основного
боргу; 7 361,87 грн. втрат від інфляції;
18 153,78 грн. 3% річних; 2 343,39 грн.
пені; 60 775,20 грн. штрафу та 7 850,21 грн.
судового збору.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 03.03.2014
апеляційні скарги ПАТ «АК
«Київводоканал» та ЖБК «Річковик-2» на
рішення господарського суду міста
Києва від 12.09.2013 у справі № 910/12476/13
задоволено частково; стягнуто з ЖБК
«Річковик-2» на користь ПАТ «АК
«Київводоканал»: 129 024,59 грн. основного
боргу; 6 409,17 грн. втрат від
інфляції; 11 484,38 грн. 3% річних; 571,55 грн.
пені; 25 804,92 грн. штрафу; 3 465,89 грн. за
розгляд справи в суді першої інстанції
та 1 732,96 грн. за розгляд в суді
апеляційної інстанції судового збору.

Постановою Вищого господарського суду
України від 21.05.2014 постанову Київського
апеляційного господарського суду від
03.03.2014 та рішення господарського суду
міста Києва від 12.09.2013 скасовано; справу
№ 910/12476/13 передано на новий розгляд до
господарського суду міста Києва.

За результатами повторного
автоматичного розподілу справу №
910/12476/13 передано судді Марченко О.В. для
розгляду.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 29.05.2014 суддею Марченко О.В.
прийнято справу № 910/12476/13 до свого
провадження; розгляд справи призначено
на 23.06.2014.

23.06.2014 ЖБК "Річковик-2" подав суд
письмові пояснення, в яких зазначає про
те, що постановою Вищого
господарського суду України від 21.05.2014
у справі №910/12476/13 встановлено факт
неправомірного нарахування позивачем
плати за послуги з постачання холодної
води, що йде на підігрів, які нараховані
за кодом № 3-50423; у розрахунку позивача,
який доданий до позовної заяви, а також
розрахунку, наданому на вимогу
апеляційної інстанції по кожному
особовому рахунку окремо, до
нарахувань по особовому рахунку № 3-423
до загального обсягу спожитих послуг
неправомірно включено невідомі суми,
які не підтверджені жодними первинними
документами та позначені як "питна вода
(стоки)"; ці суми являють собою обсяги та
вартість стоків гарячої води (а точніше
питної води, що йшла на підігрів);
вказане встановлено шляхом порівняння
показників за двома особовими
рахунками: обсяги питної води, що йде на
підігрів (особовий рахунок № 3-50423)
співпадають з обсягами стоків,
включених до особового рахунку № 3-423;
позивач пояснював, що це нібито стоки
гарячої води, але жодних документів,
які б підтверджували факт надання
послуг прийняття стоків у зазначених
об'ємах позивач суду не надав, як не
надав жодних документів на
підтвердження обсягів послуг, які
враховані за особовим рахунком № 3-50423
та позначені як "питна вода (стоки)";
позивач надав суду акти про зняття
показників з лічильників за спірний
період з травня 2009 року по квітень 2013
року, що документально підтверджують
факт надання позивачем послуг з
водопостачання та водовідведення
відповідачу на загальну суму 588 064,84
грн.; інші невідомі суми по особовому
рахунку № 3-423, позначені як "питна вода
(стоки)", на загальну суму 153 634,20 грн. не
підтверджені жодними первинними
документами та не можуть враховуватися
судом; так само й неправомірно
нараховані суми по особовому рахунку №
3-50423 (вода, що йде на підігрів), не
підтверджені жодними документами, як
не підтверджені документально й стоки
цієї води; у зв'язку зі спливом строку
позовної давності позовні вимоги щодо
стягнення заборгованості за період з
травня 2009 року по червень 2010 року не
підлягають задоволенню; відповідач
надав суду переконливі докази сплати
відповідачем на користь позивача
коштів за надані послуги з постачання
питної води та водовідведення за
період з 01.07.2010 по 30.04.2013 на загальну
суму 594 246,75 грн.; таким чином, за спірний
період (в межах позовної давності) у
відповідача відсутня заборгованість
перед позивачем за надані послуги, а
навпаки мається переплата на загальну
суму 163 608,79 грн.

ПАТ "АК "Київводоканал" 14.07.2014 подало
суду заперечення на пояснення ЖБК
"Річковик-2", в яких зазначає про те, що:
відповідач в установлений Договором
термін повноважного представника не
направив, жодних документів щодо
відмови від оплати отриманих послуг,
передбачених пунктами 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.6
Договору, не надав; розрахунок позовних
вимог зроблений на основі даних, що
містяться в актах про зняття
показників водолічильників, які
підписані ЖБК "Річковик-2", тобто
відповідач погодив отримані та
виставлені йому обсяги спожитих послуг
з водопостачання і водовідведення;
крім того, умовами Договору не
передбачено надання холодної чи
гарячої води; так відповідно до пункту
1.4 Договору постачальник (позивач)
постачає питну воду, якість якої
відповідає вимогам ГОСТу 2874-82 "Вода
питна", згідно з яким питна вода не має
розмежувань на холодну чи гарячу;
будинки, які обслуговує ЖБК "Річковик-2",
споживають гарячу воду з бойлерів
публічного акціонерного товариства
"Київенерго" (далі - ПАТ «Київенерго»), а
договір, укладений ПАТ "Київенерго" та
ПАТ "АК "Київводоканал" відсутній,
обов'язок оплачувати питну воду,
використану для надання послуг з
гарячого водопостачання, покладено на
ЖБК "Річковик-2"; відповідач сплачував
вартість наданих послуг, про що
свідчить розгорнутий розрахунок
позовних вимог до боржника ЖБК
"Річковик-2" за період з 01.05.2009 по 30.04.2013; з
колонки "сплачено" вбачається, що
відповідач розрахувався за надані
послуги, але не в повному обсязі, тим
самим визнав факт існування боргу за
Договором; крім того, у матеріалах
справи містяться докази визнання ЖБК
"Річковик-2" заборгованості, що фактично
переривало перебіг позовної давності;
твердження відповідача про те, що ПАТ
"АК "Київводоканал" не зарахувало кошти,
які були зараховані як пільги та
субсидії, є недостовірним, адже ці
кошти підтверджені та враховані в
розгорнутому розрахунку позовної
заяви в графі "сплачено".

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 14.08.2014 ухвалено розгляд
справи здійснювати колегіально у
складі трьох суддів.

Розпорядженням заступника голови
господарського суду міста Києва від
14.08.2014 сформовано колегію суддів у
складі: головуючий суддя Марченко О.В.,
судді Васильченко Т.В. і Ломака В.С.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 14.08.2014 колегія суддів
прийняла справу № 910/12476/13 до свого
провадження; розгляд справи призначено
на 29.09.2014 та зобов'язано: ЖБК
«Річковик-2» подати суду відомості
обліку та споживання теплової енергії
у гарячій воді за спірний період; ПАТ
«АК «Київводоканал» подати суду
розрахунок стоків води та їх оплати
відповідачем.

29.09.2014 представник відповідача подав
суду письмові пояснення на виконання
вимог ухвали суду від 14.04.2014; повідомив
суд про неможливість надання
відомостей обліку та споживання
теплової енергії у гарячій воді за
спірний період, оскільки лише з 25.04.2013
розпочався облік спожитої ЖБК
«Річковик-2» теплової енергії у
встановленому порядку, у зв'язку з тим,
що до цього часу через халатні дії
попереднього керівництва та
несправність обладнання облік не
здійснювався.

У судовому засіданні 09.10.2014 представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі; представник
відповідача проти задоволення
позовних вимог заперечив.

Оцінивши наявні в матеріалах справи
докази, які мають значення для розгляду
справи по суті, проаналізувавши
встановлені фактичні обставини справи
в їх сукупності, заслухавши пояснення
представників сторін, господарський
суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

11.01.2000 державним комунальним
об'єднанням «Київводоканал»,
правонаступником якого є ПАТ «АК
«Київводоканал» (постачальник) і ЖБК
«Річковик-2» (абонент) укладено Договір,
за умовами якого:

- постачальник зобов'язався
забезпечити абоненту постачання
питної води та прийняття від абонента
каналізаційних стоків, а абонент
зобов'язався оплатити вказані послуги
на умовах, передбачених Договором та
Правилами користування системами
комунального водопостачання та
водовідведення в містах та селищах
України, затвердженими наказом
Державним комітетом по
житлово-комунальному господарству
України від 01.07.1994 № 65 (далі - Правила №
65) (пункт 1.1 Договору);

- кількість води, що подається
постачальником та використовується
абонентом, визначається за показниками
водолічильників, зареєстрованих
постачальником. Зняття показників
водолічильників здійснюється, як
правило, щомісячно представником
постачальника спільно з представником
абонента (пункт 3.1 Договору);

- якщо водолічильники тимчасово зняті
представником постачальника або їх
зіпсовано не з вини абонента кількість
використаної води визначається за
середньодобовою витратою за останні
два розрахункові місяці за показниками
водолічильників. У разі тривалості
роботи водолічильників менше 2-х
місяців кількість води визначається за
період роботи водолічильника не менше
10 - ти днів. Такий порядок зберігається
до установки нового водолічильника і
перерахунок за попередній час не
провадиться (пункт 3.2 Договору);

- кількість стічних вод, які надходять у
каналізацію, визначається за кількістю
води, що надходить із комунального
водопроводу та інших джерел
водопостачання, згідно із показниками
водолічильника, а при його відсутності
за узгодженням з постачальником, за
діючими нормами водоспоживання, або
іншим засобом, передбаченим пунктом 21.1
Правил № 65 (пункт 3.4 Договору);

- абонент розраховується за послуги
водопостачання та водовідведення у
порядку встановленому чинним
законодавством, у п'ятиденний термін з
дня представлення постачальником
платіжних документів до банківської
установи (пункт 3.6 Договору);

- у разі незгоди щодо кількості або
вартості отриманих послуг абонент
зобов'язаний у 5-ти денний термін з дня
представлення постачальником
платіжних документів до банківської
установи направити повноважного
представника з обгрунтовуючими
документами для проведення звірки
розрахунків та підписання
відповідного акта в цей же термін. При
невиконанні цієї умови дані
постачальника вважаються прийнятими
абонентом (пункт 3.7 Договору);

- Договір набирає чинності з дня його
підписання та діє безстроково (пункт 5.1
Договору).

Частиною першою статті 901 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
передбачено, що за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Позивач зазначає, що надав відповідачу
послуги з постачання питної води та
водовідведення за період з 01.05.2009 по
30.04.2013 вартістю 1 122 007,23 грн.

У свою чергу, відповідач зобов'язання з
оплати послуг виконав несвоєчасно та
не в повному обсязі, сплативши 617 807,30
грн.

Таким чином, позивач просить суд
стягнути з відповідача борг за надані
послуги з постачання питної води та
водовідведення у сумі 518 108,63 грн.

Надання послуг з постачання питної
води та водовідведення позивач
підтверджує актами про зняття показань
з приладів обліку, підписаними
уповноваженими представниками сторін,
розшифровками рахунків абонента, в
яких зафіксовані об'єми спожитих
відповідачем послуг та тарифи,
застосовані при нарахуванні послуг, а
також реєстрами дебетових повідомлень.

Також позивач нарахував та просить суд
стягнути з відповідача: 9 985,30 грн.
інфляційних втрат; 20 522,46 грн. 3% річних; 2
343,39 грн. пені та 103 621,73 грн. штрафних
санкцій.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 12.09.2013 зі справи № 910/12476/13,
позов задоволено частково; стягнуто з
ЖБК «Річковик-2» на користь ПАТ «АК
«Київводоканал»: 303 875,98 грн. основного
боргу; 7 361,87 грн. втрат від інфляції;
18 153,78 грн. 3% річних; 2 343,39 грн.
пені; 60 775,20 грн. штрафу та 7 850,21 грн.
судового збору.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 03.03.2014
апеляційні скарги ПАТ «АК
«Київводоканал» та ЖБК «Річковик-2» на
рішення господарського суду міста
Києва від 12.09.2013 зі справи № 910/12476/13
задоволено частково; стягнуто з ЖБК
«Річковик-2» на користь ПАТ «АК
«Київводоканал»: 129 024,59 грн. основного
боргу; 6 409,17 грн. втрат від
інфляції; 11 484,38 грн. 3% річних; 571,55 грн.
пені; 25 804,92 грн. штрафу; 3 465,89 грн. за
розгляд справи в суді першої інстанції
та 1 732,96 грн. за розгляд в суді
апеляційної інстанції судового збору.

Постановою Вищого господарського суду
України від 21.05.2014 постанову Київського
апеляційного господарського суду від
03.03.2014 та рішення господарського суду
міста Києва від 12.09.2013 скасовано; справу
№ 910/12476/13 передано на новий розгляд до
господарського суду міста Києва.

Підставами для скасування рішення
місцевого та постанови апеляційного
господарських судів зі справи стало те,
що останніми:

- не було враховано, що до вартості
послуг, нарахованих за кодом № 3-50423 у
сумі 381 194,13 грн., включено і послуги з
прийняття стоків гарячої води;

- не надано оцінки твердженням позивача
про те, що обов'язок зі сплати стоків
гарячого водопостачання покладений на
відповідача;

- не було надано правової оцінки
доводам відповідача щодо включення до
вартості послуг стоків гарячої води,
обсяги яких не підтверджуються
первинними документами;

- не досліджено стан розрахунків сторін
за період, за який заявлено про
застосування позовної давності, а саме
з травня 2009 року по червень 2010 року та
не з'ясовано фактичних обставин,
пов'язаних із вчиненням у цей період
боржником дій, які можуть свідчити про
визнання ним свого боргу і визнаватися
як підстава для переривання строку
позовної давності.

Відповідно до частини першої статті
111-12 Господарського процесуального
кодексу України (далі - ГПК України)
вказівки, що містяться у постанові
касаційної інстанції, є обов'язковими
для суду першої інстанції під час
нового розгляду справи.

На виконання вимог ухвали суду від
29.05.2014 сторони надали письмові
пояснення щодо висновків, викладених у
постанові Вищого господарського суду
України від 21.05.2014 зі справи № 910/12476/13.

Під час нового розгляду справи №
910/12476/13 господарський суд, враховуючи
вказівки касаційної інстанції, у
прийнятті даного рішення виходив з
такого.

Правила № 65 втратили чинність з
прийняттям Міністерством з питань
житлово-комунального господарства
України наказу від 27.06.2008 № 190, яким
затверджено Правила користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України (далі - Правила № 190).

Відповідно до статті 3 Закону України
«Про питну воду та питне
водопостачання» законодавство у сфері
питної води та питного водопостачання
складається з Водного кодексу України,
Кодексу України про надра, законів
України «Про охорону навколишнього
природного середовища», «Про
забезпечення санітарного та
епідемічного благополуччя населення»,
цього Закону та інших
нормативно-правових актів, що
регулюють відносини у цій сфері.

Таким чином, Правила № 190 є частиною
законодавства у сфері питної води та
питного водопостачання.

Відповідно до пункту 2.1 Правил № 190
договірні відносини щодо користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення здійснюються виключно
на договірних засадах відповідно до
Законів України «Про питну воду та
питне водопостачання» та «Про
житлово-комунальні послуги», яким,
згідно пунктом 2.2 Правил № 190,
визначаються істотні умови договору
між виробником та споживачем послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення.

Матеріалами справи підтверджується, що
у відповідності до Договору
відповідачеві було відкрито особовий
рахунок та присвоєно код 3-423 для
здійснення розрахунку за послуги з
холодного водопостачання та
водовідведення.

Проте розгорнутий розрахунок позовних
вимог позивача свідчить по те, що
останнім відповідачеві було відкрито
другий рахунок та присвоєно код 3-50423, за
яким ЖБК «Річковик-2» мав здійснювати
розрахунок за послуги з гарячого
водопостачання.

Судом встановлено, згідно з
розрахунком заборгованості
відповідача за кодом 3-50423, за яким
обліковуються холодна вода, яка йде на
виготовлення гарячої води, та стоки
гарячої води, зазначено заборгованість
за холодну воду, яка йде на
виготовлення гарячої води, у сумі 309 733
грн. та заборгованість за стоки гарячої
води у сумі 79 351, 04 грн., а всього 389 084, 04
грн. (у тому числі з урахуванням
перерахунку 7 889, 81 грн.).

З матеріалів справи вбачається, що за
період з 01.05.2009 по 30.04.2013 позивачем за
Договором були надані відповідачеві
послуги з холодного водопостачання по
коду 3-423 в обсязі 3 581,00 куб. м., що
підтверджується, зокрема, розгорнутим
розрахунком позовних вимог, за
отримання яких відповідачеві було
виставлено до сплати суму 740 813,10 грн. (з
урахуванням знижки 741 699,04 грн. - 885,94
грн.).

Оскільки відповідачем заборгованість
була сплачена частково в сумі 617 807,30
грн., до задоволення, з урахуванням
проведеного перерахунку на суму 6 018,79
грн., підлягають вимоги позивача про
стягнення несплаченої суми боргу в
сумі 129 024,59 грн. за послуги з холодного
постачання і стоки холодної води.

Відповідач заперечує проти стягнення
заборгованості за холодну воду, яка йде
на виготовлення гарячої води,
посилаючись на відсутність договірних
відносин з позивачем в цій частині.

В силу приписів статті 14 ЦК України
цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 19
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги» відносини між учасниками
договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Позивач стверджує, що будинки, які
обслуговує ЖБК «Річковик-2» споживають
гарячу воду з бойлерів ПАТ
«Київенерго», проте договір між ПАТ
«Київенерго» та позивачем відсутній,
відтак саме на відповідачеві лежить
обов'язок з оплати питної води,
використаної для надання послуг
гарячого водопостачання.

Правилами № 190 врегульовано порядок
проведення розрахунків за відпущену
питну воду та приймання стічних вод.

Так, пунктом 3.13 Правил № 190 розрахунки з
виробником послуг центрального
водопостачання і водовідведення на
основі укладених договорів за весь
обсяг питної води, яка відпущена з
систем водопостачання і використана на
потреби гарячого водопостачання та
інші потреби, здійснюють суб'єкти
господарювання, у яких теплові пункти
(котельні) перебувають на балансі або
яким вони передані в управління, повне
відання, користування, концесію. Обсяг
питної води, поданої до теплових
пунктів (котелень) фіксується засобами
обліку, які встановлені на межі
балансової належності. Обсяг гарячого
водопостачання, переданий споживачам
виконавцем послуг з постачання гарячої
води, ураховується в загальному обсязі
стічних вод споживачів і оплачується
ним за договором з виробником на
підставі показів засобів обліку або в
порядку, обумовленому договором.

01.05.2001 Акціонерною енергопостачальної
компанією «Київенерго»
(енергопостачальна організація),
правонаступником якої є ПАТ
«Київенерго», та ЖБК «Річковик-2»
укладено договір на постачання
теплової енергії у гарячій воді №1630516
(далі - Договір № 1630516), за умовами якого:

- предметом Договору № 1630516 є
постачання, користування та своєчасна
сплата в повному обсязі спожитої
теплової енергії у гарячій воді (пункт
1.1 Договору № 1630516);

- енергопостачальна організація
зобов'язалася постачати абоненту
теплову енергію у вигляді гарячої води
на потреби: опалення та вентиляції у
період опалювального сезону і гарячого
водопостачання протягом року в
кількості та обсягах, вказаних у
окремому додатку №1 до Договору № 1630516
(підпункт 2.2.1 пункту 2.1 Договору № 1630516).

Відповідно до частини першої статті 275
Господарського кодексу України (далі
ГК України) за договором
енергопостачання енергопостачальне
підприємство відпускає електричну
енергію, пару, гарячу і перегріту воду
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту
енергію.

Тобто, гаряча та перегріта вода є
продукцією енергопостачальника та/або
виробника. Споживачем холодної води як
складової гарячого водопостачання є
виробник та/або постачальник енергії.

Позивач не є особою, яка надає послуги з
гарячого водопостачання як
самостійного різновиду енергії
(продукції).

Таким чином, з урахуванням змісту
наведених актів законодавства,
дослідивши фактичні обставини,
пов'язані з виконанням сторонами
взятих на себе за Договором
зобов'язань, а також щодо постачання
позивачем ПАТ «Київенерго» питної води
для її підігріву та постачання
споживачам гарячої води, суд дійшов
висновку про відсутність у
відповідача зобов'язань за Договором
перед ПАТ «Київводоканал» з оплати
питної води, що використовується для
виготовлення гарячої води, а тому в
стягненні боргу у сумі 309 733 грн. слід
відмовити.

Що ж до необхідності покладення на
відповідача обов'язку оплатити як
стоки холодної, так і стоки гарячої
води, то слід зазначити таке.

За Договором постачальник зобов'язався
забезпечити абоненту постачання
питної води та прийняття від абонента
каналізаційних стоків.

Пунктом 1.4 Правил №190 встановлено, що
приймання стічних вод від підприємств,
установ, організацій до системи
централізованого водовідведення
здійснюється відповідно до Правил
приймання стічних вод підприємств у
комунальні та відомчі системи
каналізації населених пунктів України,
затверджених наказом Держбуду від
19.02.2002 № 37 і зареєстрованих у
Міністерстві юстиції України 26.04.2002 за
№ 403/6691 (далі - Правила № 37), а
також місцевих правил приймання
стічних вод підприємств у систему
каналізації населеного пункту.

Згідно з пунктом 1.2 Правил № 37 останні
поширюються на комунальні
підприємства
водопровідно-каналізаційного
господарства міст і селищ України та
інші підприємства, що мають на балансі
системи місцевого водопроводу та
каналізації, та на всі підприємства,
установи, організації незалежно від
форм власності й відомчої належності,
які скидають свої стічні води в системи
каналізації населених пунктів.

Пунктом 1.4 Правил № 37 передбачено, що:

абонент водоканалу - це юридична особа,
яка уклала договір з Водоканалом на
надання послуг водопостачання та (або)
каналізації;

стічні води підприємств - це усі види
стічних вод, що утворилися внаслідок
їхньої діяльності після використання
води в усіх системах водопостачання
(господарсько-питного, технічного,
гарячого водопостачання тощо), а також
поверхневі та дощові води з території
Підприємства (з урахуванням
субабонентів).

Відповідно до пункту 2.4 Правил № 37
підприємства зобов'язані виконувати в
повному обсязі вимоги цих Правил,
місцевих Правил приймання та договору
на послуги водовідведення, своєчасно
оплачувати рахунки водоканалу за
надані послуги.

При цьому посилання відповідача на
відсутність його обов'язку оплачувати
стоки гарячої води й з огляду на
неможливість підтвердити їх обсяги з
урахуванням того, що у ЖБК «Річковик-2»
відбувалася зміна керівництва,
відомості не зберігалися, а тому за
період з травня 2009 року по квітень 2013
року у відповідача відсутні відомості
обліку споживання теплової енергії у
гарячій воді, господарським судом
міста Києва не беруться до уваги,
оскільки вказане лише свідчить про
недобросовісність поведінки
попереднього керівництва відповідача,
проте не звільняє останнього від
виконання зобов'язань і доведення своє
правової позиції в суді.

За таких обставин господарський суд
вважає за необхідне задовольнити
позовні вимоги в частині стягнення
вартості послуг з приймання стоків
гарячої води, яка є однією із складових
за кодом 3-50423, у сумі 79 351, 04 грн.

Відповідач заявив про застосування
строків позовної давності до вимог про
стягнення заборгованості, яка виникла
за період з травня 2009 року по червень 2010
року.

Суд не погоджується з доводами
відповідача, виходячи з такого.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини другої статті 264
ЦК України перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Частиною третьою статті 264 ЦК України
передбачено, що після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується.

Позивач заперечував проти
застосування строків позовної
давності, посилаючись на переривання
строку, що сталося внаслідок сплати
відповідачем 12.10.2010 грошових коштів у
сумі 30 000 грн.

Відповідач заперечував щодо
переривання строків позовної давності,
посилаючись на те, що ним було сплачено
30 000 грн. та одразу припинено
зобов'язання належним виконанням. Щодо
решти боргу, то відповідач не вчиняв
дій, що свідчать про його визнання.

Як вбачається з матеріалів справи, у
призначенні платежу платіжного
доручення від 12.10.2010 №416 на суму 30 000 грн.
ЖБК «Річковик-2» вказано таке:
«Погашення заборгованості за
водовідведення за 2009 рік станом на
01.11.2009 року за договором №7475/4-13 від
11.01.2000р., абон. 3-423».

Відповідач письмово не підтвердив
наявність заперечень щодо нарахованої
заборгованості на момент здійснення
платежу, а саме 12.10.2010 та визнання боргу
лише в сумі 30 000 грн.

Таким чином, перерахування грошових
коштів 12.10.2010 відповідачем на користь
позивача суд розцінює як дію, якою було
визнано наявність боргу, а тому
відбулося переривання строку позовної
давності.

За таких обставин заява відповідача
про застосування позовної давності є
необґрунтованою та такою, що не
підлягає задоволенню.

Крім заявленої суми основної
заборгованості позивач просив
стягнути з відповідача: 9 985,30 грн.
інфляційних втрат, 2 343,39 грн. пені, 20 522,46
грн. 3% річних та 103 621,73 грн. штрафу.

За приписами статті 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та 3 % річних в порядку
статті 625 ЦК України є способами
захисту його майнового права та
інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Враховуючи часткове задоволення вимог
щодо стягнення з ЖБК «Річковик-2» на
користь ПАТ «АК «Київводоканал»
основного боргу, інфляційні втрати
підлягають задоволенню у сумі 6 409,17 грн.
та 3% річних у сумі 11 484,38 грн.

У частині першій статті 546 ЦК України
зазначено, що виконання зобов'язання
може забезпечуватися, зокрема,
неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання;
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання;
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(стаття 549 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 343
Господарського кодексу України і
статтею 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платник грошових коштів сплачує на
користь одержувача цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін, але не
може перевищувати подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що за
безпідставну відмову від оплати
наданих послуг з водопостачання та
водовідведення абонент сплачує
постачальнику штрафні санкції у
розмірі 20 відсотків від несплаченої
суми.

За несвоєчасну оплату послуг з
водопостачання та водовідведення
абонент сплачує пеню у розмірі 0,1
відсоток несплаченої суми за кожний
день прострочення.

За приписом частини шостої статті 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Таким чином, вирішуючи спір про
стягнення пені за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання, суд
визначає розмір такої пені за ставкою,
що не перевищує подвійної облікової
ставки НБУ, за шість місяців від дня,
коли зобов'язання мало бути виконано.

За розрахунком суду стягненню з
відповідача підлягає пеня у сумі 571,55
грн. та штраф у сумі 25 804,92 грн. (20 % від 129
024,59 грн.)

У розподілі судових витрат
господарським судом враховується, що
за приписами статті 49 ГПК України
судові витрати зі справи слід покласти
на сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК
України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з житлово-будівельного
кооперативу «Річковик-2» (02232, м. Київ,
вул. Закревського, 85, кв. 256,
ідентифікаційний код 23697417 ) з
будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
даного рішення суду, на користь
публічного акціонерного товариства
«Акціонерна компанія «Київводоканал»
(01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А,
ідентифікаційний код 03327664): 208 375 (двісті
вісім тисяч триста сімдесят п'ять) грн.
63 коп. основного боргу; 7 318 (сім тисяч
триста вісімнадцять) грн. 50 коп. втрат
від інфляції; 14 812 (чотирнадцять тисяч
вісімсот дванадцять) грн. 01 коп. 3%
річних; 932 (дев'ятсот тридцять дві) грн. 90
коп. пені; 41 675 (сорок одну тисячу
шістсот сімдесят п'ять) грн. 13 коп.
штрафу; 5 462 (п'ять тисяч чотириста
шістдесят дві) грн. 28 коп. судового
збору за розгляд справи в суді першої
інстанції; 1 093 (одну тисячу дев'яносто
три) грн. 45 коп. судового збору за
розгляд справи в суді апеляційної
інстанції і 2 008 (дві тисячі вісім) грн. 10
коп. судового збору за розгляд справи в
суді касаційної інстанції.

3. У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Після набрання рішенням законної сили
видати відповідний наказ.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 10.10.2014.

Суддя
О.
Марченко

Суддя
Т.
Васильченко

Суддя
В.
Ломака