м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 914/2282/14 24.09.14
За позовомФізичної особи-підприємця
ОСОБА_1до Товариства з обмеженою
"Атлантик-груп"провизнання договору
дійснимСуддя Смирнова Ю.М.
від позивача ОСОБА_2 - представник від
відповідача Сарабула Є.О. - представник
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Атлантик-груп" про визнання дійсним
договору оренди нежитлових приміщень
від 01.11.2013 за № 0101/32.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 21.07.2014 за вказаним позовом
порушено провадження у справі № 914/2282/14
та призначено розгляд справи на 21.08.2014.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 21.08.2014 продовжено строк
розгляду спору у справі № 914/2282/14 на 15
В судовому засіданні 21.08.2014 оголошено
перерву до 24.09.2014.
Позовні вимоги мотивовані ухиленням
відповідача від вчинення дій щодо
нотаріального посвідчення договору №
0101/32 оренди нежитлових приміщень від
01.11.2013, укладеного між позивачем та
Відповідач проти позову заперечує та
зазначає, що сторонами договору не було
проведено нотаріального посвідчення
та державної реєстрації спірного
договору, а позивач не звертався до
відповідача з вимогою про нотаріальне
посвідчення договору. Відповідач
вважає, що сторонами не досягнуто згоди
щодо всіх істотних умов договору. Також
відповідач вказує, що рішенням
Господарського суду Львівської
області від 24.06.2014 у справі № 914/1302/14
встановлено, що спірний договір оренди
В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд міста Києва

В С Т А Н О В И В :

01.11.2013 між Фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_1 (орендодавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Атлантик-груп" (орендар) підписано
Договір № 0101/32 оренди нежитлових
приміщень (далі - Договір).

За умовами вказаного Договору
орендодавець передає, а орендар
приймає у тимчасове користування на
умовах цього Договору нежитлове
приміщення загальною площею 274,5 кв.м, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з п. 2.1 Договору передача
приміщення орендарю в оренду і
повернення приміщення орендодавцю
здійснюється сторонами
(представниками сторін) на підставі
двостороннього акту
приймання-передачі. У момент
підписання акту прийому-передачі
орендодавець передає орендарю ключі
від приміщення, що орендуються, після
чого орендарю має бути забезпечений
безперешкодний доступ до приміщення
(п. 2.3 Договору).

За умовами п. 3 Договору строк оренди
складає 36 місяців. Обчислення строку
оренди починається з моменту передачі
приміщення орендарю за актом
приймання-передачі.

01.11.2013 сторонами договору підписано та
скріплено печатками акт приймання
передачі нежитлового приміщення з
рампою та промисловою підлогою
загальною площею 274,5кв.м, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1.

За своєю правовою природою Договір №
0101/32 від 01.11.2013 є договором найму
(оренди).

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 283
Господарського кодексу України за
договором оренди одна сторона
(орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності. До відносин
оренди застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

В обґрунтування позовних вимог позивач
стверджує, що за змістом положень
Цивільного кодексу України, укладений
між позивачем та відповідачем договір
підлягає нотаріальному посвідченню.
Однак, з огляду на те, що відповідач
ухиляється від нотаріального
посвідчення Договору, позивач з
посиланням на ст. 220 Цивільного кодексу
України вказує на наявність підстав
для визнання такого Договору дійсним в
судовому порядку.

Проте, доводи позивача про наявність
підстав для визнання спірного Договору
оренди дійсним судом відхиляються з
огляду на наступне.

Об'єктом оренди за спірним Договором є
нежитлове приміщення з рампою та
промисловою підлогою загальною площею
274,5 кв.м, розташоване за адресою:
АДРЕСА_1, а отже, за своїм змістом
Договір є договором найму будівлі.

У відповідності до ст. 793 Цивільного
кодексу України договір найму будівлі
або іншої капітальної споруди (їх
окремої частини) укладається у
письмовій формі. Договір найму будівлі
або іншої капітальної споруди (їх
окремої частини) строком на три роки і
більше підлягає нотаріальному
посвідченню.

Положеннями ст. 794 Цивільного кодексу
України (в редакції, чинній на момент
підписання Договору) встановлено, що
право користування нерухомим майном,
яке виникає на підставі договору найму
будівлі або іншої капітальної споруди
(їх окремої частини), укладеного на
строк не менш як три роки, підлягає
державній реєстрації відповідно до
закону.

Відтак, оскільки за умовами п. 3
Договору строк оренди складає 36
місяців, такий Договір підлягає
нотаріальному посвідченню, а право
користування, яке виникло на підставі
даного Договору, - державній
реєстрації.

Згідно з ч. 3 ст. 640 Цивільного кодексу
України (в редакції, чинній на момент
підписання Договору) договір, що
підлягає нотаріальному посвідченню, є
укладеним з дня такого посвідчення.

Рішенням Господарського суду
Львівської області від 24.06.2014 у справі
№914/1302/14 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Атлантик-груп" до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання
договору оренди нежитлового
приміщення недійсним встановлено, що
спірний договір оренди не є укладеним,
оскільки даний договір не посвідчено
нотаріально.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 Цивільного
кодексу України якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Як зазначено в п. 3.2 постанови пленуму
Вищого господарського суд України від
29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" у вирішенні спорів,
пов'язаних з визнанням правочинів, які
піддягали нотаріальному посвідченню,
дійсними (статті 219, 220 Цивільного
кодексу України), господарські суди
повинні з'ясувати: чи підлягав
відповідний правочин нотаріальному
посвідченню, з яких причин його не було
нотаріально посвідчено та чи втрачена
можливість такого посвідчення, а також
чи не суперечить зміст правочину
вимогам закону, оскільки в такому разі
позов не може бути задоволений.

Згідно з п. 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" № 9 від
06.11.2009 при розгляді таких справ суди
повинні з'ясувати, чи підлягає правочин
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, чому він не був
нотаріально посвідчений, чи дійсно
сторона ухилилася від його посвідчення
та чи втрачена така можливість, а також
чи немає інших підстав нікчемності
правочину.

Верховний Суд України у листі від 24.11.2008
"Практика розгляду судами цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними" зазначив про необхідність
врахування судами, що умовами
застосування ч. 2 ст. 220 Цивільного
кодексу України є безповоротне
ухилення та втрата стороною можливості
з будь-яких причин посвідчити правочин.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведено існування
обставин, які перешкоджали нотаріально
посвідчити Договір одразу (або
протягом розумного строку) після його
підписання, не наведено причин, з яких
правочин не було посвідчено
нотаріально, не надано доказів на
підтвердження ухилення відповідача
від нотаріального посвідчення
Договору, а також не доведено
здійснення позивачем будь-яких дій (в
тому числі звернення до відповідача з
відповідною вимогою), направлених на
нотаріальне посвідчення правочину на
час підписання Договору.

Надані позивачем копії листа № 1/04.11.13
від 04.11.20.13 та опису вкладення не
приймаються судом в якості належних
доказів звернення до відповідача з
вимогою з'явитись до нотаріуса та
вчинити дії щодо нотаріального
посвідчення спірного Договору, з
огляду на наступне.

Відповідно п. 2 Правил надання послуг
поштового зв'язку, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
№ 270 від 05.03.2009 розрахунковий документ -
документ встановленої відповідно до
Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг" форми та змісту
(касовий чек, розрахункова квитанція
тощо), що підтверджує надання послуг
поштового зв'язку.

Опис вкладення підтверджує лише вміст
поштового відправлення, а факт
прийняття для пересилання поштового
відправлення відділенням зв'язку та
надання відповідної послуги
посвідчується розрахунковим
документом, що підтверджує надання
даної послуги (касовий чек, квитанція,
тощо).

Позивачем не надано суду
розрахункового документу поштової
установи, який би свідчив про прийняття
до пересилання запрошення від 04.11.2013
для нотаріального посвідчення угоди.

Будь-яких інших доказів на
підтвердження вчинення позивачем
будь-яких дій направлених на
нотаріальне посвідчення спірного
договору та ухилення відповідача від
такого посвідчення суду не надано.

За таких обставин, позовні вимоги про
визнання дійсним Договору Договір №
0101/32 оренди нежитлових приміщень від
01.11.2013 задоволенню не підлягають.

У зв'язку з відмовою в позові судовий
збір відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 30.09.2014

Суддя
Ю.М. Смирнова