ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"07" жовтня 2014 р.
Справа № 918/1169/14

Господарський суд Рівненської області
у складі головуючого - судді Торчинюка
В.Г., розглянувши матеріали справи

за позовом: Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (надалі -
Позивач)

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго"
(надалі -Відповідач)

про стягнення інфляційних втрат та
трьох відсотків річних в сумі 133 907 грн.
95 коп.

В засіданні приймали участь:

від позивача: Онищенко І.П. за
довіреністю № 49/10 від 19 вересня 2014 року;

від відповідача: Бондар Ю.М. за
довіреністю № 03-05/7 від 2 січня 2014 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" звернувся до
господарського суду Рівненської
області з позовом до відповідача
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго"
про стягнення інфляційних втрат та
трьох відсотків річних в сумі 133 907 грн.
95 коп.

Ухвалою господарського суду
Рівненької області від 13 серпня 2014 року
порушено провадження у справі № 918/1169/14,
розгляд якої було призначено на 26
серпня 2014 року.

26 серпня 2014 року через відділ
канцелярії та документального
забезпечення суду представник
Відповідача подав клопотання від 26
серпня 2014 року № 03-05/2189/1899, в якому
зазначає, що повноважний представник
перебуває у відрядженні, тому просить
суд відкласти розгляд справи на
пізніший термін.

Вищезазначене клопотання позивача
судом задоволено.

Ухвалою суду від 26 серпня 2014 року
розгляд справи відкладено на 9 вересня
2014 року.

5 вересня 2014 року через відділ
канцелярії та документального
забезпечення суду від Позивача
надійшла телеграма в якій останній
зазначив, що в зв'язку з неможливістю
явки представника ДК ГАЗ Україна у
судове засідання призначене на 9
вересня 2014 року, просив суд відкласти
розгляд справи на іншу дату.

9 вересня 2014 року через відділ
канцелярії та документального
забезпечення суду представник
Відповідача подав клопотання, в якому
просить суд відкласти розгляд справи
на пізніший термін.

Клопотання сторін про відкладення
розгляду справи, судом задоволені.

Ухвалою суду від 9 вересня 2014 року
розгляд справи було відкладено на 7
жовтня 2014 року.

24 вересня 2014 року через відділ
канцелярії та документального
забезпечення суду уповноважений
представник Позивача подав письмові
пояснення, в додатках до яких надав
частину документів, які
витребовувалися ухвалою суду від 9
вересня 2014 року.

7 жовтня 2014 року через відділ
канцелярії та документального
забезпечення суду уповноважений
представник Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго"
подав заяву про застосування строків
позовної давності, відповідно до якої
просив суд застосувати строк позовної
давності до вимог ДК "Газ України" НАК
"Нафтогаз України" щодо стягнення
інфляційних втрат з ТОВ
"Рівнетеплоенерго" та відмовити у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Представник Позивача в судовому
засіданні 7 жовтня 2014 року позовні
вимоги підтримав з підстав, викладених
у позовній заяві, та наполягав на їх
задоволенні.

Представник Відповідача у судовому
засіданні 7 жовтня 2014 року заперечив
проти позовних вимог та просив суд
застосувати строки позовної давності.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд

ВСТАНОВИВ:

27 грудня 2010 року між Дочірньою
компанією "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" (надалі - Постачальник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго"
(надалі - Покупець) було укладено
Договір № 06/10-3259 БО-28 поставки
природного газу для вироблення
теплової енергії для потреб установ та
організацій, що фінансуються з
державного та місцевих бюджетів, а
також інших суб'єктів господарювання
(а.с. 28 - 32).

За умовами пункту 1.1 Договору
Постачальник зобов'язався поставити
Покупцеві імпортований природний газ,
а Покупець зобов'язався прийняти і
оплатити природний газ в обсязі,
зазначеному у пункті 1.2 цього договору.

Газ, що постачається за цим договором,
використовується Покупцем виключно
для вироблення теплової енергії для
потреб установ та організацій, що
фінансуються з державного та місцевих
бюджетів, а також інших суб'єктів
господарювання. Використання газу
Покупцем для інших потреб не є
предметом цього договору.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що
Постачальник передає Покупцю в період
з 01 січня 2011 року по 31 грудень 2011 року
природний газ з урахуванням вартості
його транспортування в обсязі до 13 143
тис.куб.м., в тому числі по місяцях:
січень - 2612 тис.куб.м.; лютий - 2290
тис.куб.м.; березень - 1956 тис.куб.м.;
квітень - 706 тис.куб.м.; травень - 118
тис.куб.м.; червень 113 тис.куб.м.; липень -
160 тис.куб.м.; серпень - 115тис.куб.м.;
вересень - 120 тис.куб.м.; жовтень - 865
тис.куб.м.; листопад - 1694 тис.куб.м.;
грудень - 2394 тис.куб.м.

За розрахункову одиницю переданого
газу приймається один кубічний метр
(куб.м), приведений до стандартних умов.

Згідно пункту 3.1 Договору ціна за 1000
куб.м. природного газу становить 2 187, 20
грн. без ПДВ, збору у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу, крім того: - збір у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ -
2%; податок на додану вартість за
ставкою 20%. Крім того тариф на
транспортування природного газу
магістральними та розподільними
трубопроводами - 234,00 грн., крім того ПДВ
- 20%. До сплати за 1000 куб.м. природного
газу - 2464,94 грн., крім того ПДВ - 20%, всього
з ПДВ - 2957,93 грн.

Загальна вартість цього договору
складається із сум вартості місячних
поставок газу (пункт 3.1.1. договору).

Сторони домовились, що ціна за 1000 куб.м.
газу встановлюється на рівні граничної
ціни на газ та/або тарифів,
затверджених уповноваженим державним
органом (пункт 3.2 Договору).

Пунктом 4.1 Договору визначено, що
розрахунки проводяться шляхом
поетапної оплати у такому порядку: -
перша оплата в розмірі 34% від вартості
запланованих місячних обсягів
постачання природного газу
проводиться не пізніше 10 числа місяця
поставки; - подальші оплати проводяться
плановими платежами по 33% від вартості
запланованих місячних обсягів
постачання газу до 20 та 30 (31) числа
місяця поставки. Остаточний розрахунок
за фактично спожиті обсяги поставки
газу здійснюється на підставі акту
приймання-передачі газу до 20 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

Відповідно до пункту 5.1 Договору строк
поставки газу: з 1 січня 2011 року по 31
грудня 2011 року включно.

Умовами пункту 5.2 Договору визначено
місце поставки газу: Постачальник
передає газ Покупцеві на комерційному
вузлі/вузлах обліку газу Покупця або за
відсутності їх у Покупця, - на
вузлі/вузлах обліку газотранспортного
підприємства.

Право власності на газ переходить від
Постачальника до Покупця в пунктах
приймання-передачі. Після переходу
права власності на газ Покупець несе
всі ризики і бере на себе всю
відповідальність, пов'язану з правом
власності на газ (пункт 5.2.1 Договору).

Відповідно до підпунктів 6.1.1 та 6.1.2
Покупець зобов'язаний своєчасно та в
повному обсязі сплачувати за
поставлений газ, підписувати акт
приймання-передачі газу, поставленого
Постачальником Покупцеві у
відповідному місяці поставки.

У разі порушення Покупцем умов пункту
4.1 цього Договору, Покупець
зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу (пункт 7.3.1
Договору).

Одночасно у пункті 9.3 Договору сторони
погодили, що строк позовної давності за
цим договором та до вимог про стягнення
неустойки встановлюється тривалістю у
3 (три) роки. Неустойка нараховується за
шість місяців, що передують моменту
звернення з претензією або позовом.

Відповідно до пункту 10.1 Договір
набирає чинності з моменту його
підписання повноважними
представниками Сторін та кріплення
печатками Сторін, поширює дію на
відносини, які склались між сторонами з
1 січня 2011 року і діє у частині поставки
газу до 31 грудня 2011 року включно, а у
частині розрахунків за газ - до їх
повного здійснення.

Договір підписано уповноваженими
представниками сторін та скріплено
відбитками печаток сторін.

Відповідно до Договору позивач передав
відповідачу в січні 2011 року та серпні
2011 року природний газ на загальну суму
13 432 867 грн. 80 коп., що підтверджується
наявними в матеріалах справи актами
приймання-передачі (а.с. 40 - 47).

В зв'язку з порушенням відповідачем
зобов'язання з оплати поставленого
газу, позивач в 2013 році звернувся до
господарського суду Рівненської
області з позовом про стягнення з
відповідача 1 286 464 грн. 90 коп.
заборгованості, з яких 1 088 142 грн. 77 коп.
- основний борг, 115 904 грн. 66 коп. - пеня,
82417 грн. 47 коп. - 3% річних.

10 грудня 2013 року господарським судом
Рівненської області винесено рішення,
яким позов задоволено повністю, та
стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на
користь Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" - 1 088 142 грн.
77 коп. - основного боргу, 115 904 грн. 66 коп. -
пені, 82417 грн. 47 коп. - 3% річних, 25 729 грн. 30
коп. витрат по оплаті судового збору.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 29 січня 2014
року. рішення господарського суду
Рівненської області від 10 грудня 2013
року в частині стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Рівнетеплоенерго" 1 088 142 грн. 77 коп. -
основного боргу, 115 904 грн. 66 коп. - пені,
82417 грн. 47 коп. - 3% річних залишено без
змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 11 червня 2014 року постанову
Рівненського апеляційного
господарського суду від 29 січня 2014 року
та рішення господарського суду
Рівненської області від 10 грудня 2013
року у справі № 918/1621/13 в частині
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго" 1
088 142 грн. 77 коп. - основного боргу, 115 904
грн. 66 коп. - пені, 82 417 грн. 47 коп. - 3%
річних залишено без змін.

Вказане судове рішення набрало
законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України
факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори) під
час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

На момент звернення з даним позовом до
суду, згідно даних бухгалтерського
обліку, основний борг Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Рівнетеплоенерго" у зв'язку із
неналежним виконанням умов Договору
поставки природного газу № 06/10-3259БО-28
від 27 грудня 2010 року не змінився, та
становить 1 088 142 грн. 77 коп.. Загальна
заборгованість з урахуванням
стягненої рішенням господарського
суду Рівненської області від 10 грудня
2013 року суми коштів не змінювалась та
становить 1 312 194 грн. 20 коп.

Враховуючи вищевикладене та на
підставі статтей 598, 612 та 625 ЦК України
Позивач просив суд стягнути з
Відповідача на свою користь 105 801 грн. 22
коп. інфляційних за період з березня 2011
року по червень 2014 року та 28 106 грн. 73
коп. 3% річних за період з 11 жовтня 2013
року по 22 серпня 2014 року.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та встановивши обставини справи
і давши їм оцінку, господарський суд
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є договори та
інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно статті 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товарно-розпорядчих документів на
нього, якщо договором або актами
цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. У разі прострочення оплати
товару продавець має право вимагати
оплати товару та сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами.

У відповідності до частини 1 статті 712
ЦК України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 ЦК України
визначено, що до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частин 1 статті 530 ЦК
України якщо у зобов'язані
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу
України та статтею 193 Господарського
кодексу України - зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

У відповідності до статті 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не
звільняється за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 612
Цивільного кодексу України - боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом, при цьому статтею 525
Цивільного кодексу України
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

7 жовтня 2014 року представник
Відповідача подав заяву, в якій в
порядку статті 267 ЦК України, просив суд
застосувати строк позовної давності
щодо стягнення інфляційних втрат,
проте дана заява не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 5.3. постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
29 травня 2013 року № 10 "Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів" зі спливом позовної давності за
вимогою про повернення або сплату
коштів спливає й позовна давність за
вимогою про сплату процентів,
передбачених статтями 536, 625 ЦК України,
і сум інфляційних нарахувань згідно з
тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно
від періоду часу, за який обчислено
відповідні суми процентів та
інфляційних нарахувань, оскільки такі
суми є складовою загальної суми боргу);
так само у разі спливу позовної
давності за вимогою про повернення
безпідставно набутого майна (статті 1212,
1213 ЦК України) спливає й позовна
давність за вимогою про відшкодування
доходів від такого майна (стаття 1214
названого Кодексу).

З огляду на вищезазначене строк
позовної давності щодо стягнення
інфляційних втрат переривався
рішенням господарського суду
Рівненської області 10 грудня 2013 року,
яким стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на
користь Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" - 1 088 142 грн.
77 коп. - основного боргу, 115 904 грн. 66 коп. -
пені, 82417 грн. 47 коп. - 3% річних, 25 729 грн. 30
коп. витрат по оплаті судового збору.

Виходячи з наведених положень ЦК
України, зі спливом позовної давності
за вимогою про повернення або сплату
коштів спливає й позовна давність за
вимогою, зокрема, про сплату процентів,
передбачених ст. 625 ЦК України, і сум
інфляційних нарахувань згідно з тією ж
статтею 625 ЦК України (незалежно від
періоду часу, за який обчислено
відповідні суми процентів та
інфляційних нарахувань, оскільки такі
суми є складовою загальної суми боргу).
Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Пленуму Вищого
господарського суду України № 10 від 29
травня 2013 року "Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів".

Відповідно до пункту 3.4. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про
деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" (надалі
- постанова) до вимог про стягнення суми
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції застосовується
загальна позовна давність (стаття 257 ЦК
України).

Згідно з пунктом 4.3. постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" до вимог про
стягнення сум процентів, передбачених
статтею 625 ЦК України, застосовується
загальна позовна давність.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 Цивільного
кодексу України, позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач. Після переривання,
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується згідно
положень ч. 3 зазначеної статті.

Згідно із ст.257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Отже, в зв'язку із зверненням позивача у
2013 році до господарського суду
Рівненської області з позовом про
стягнення основної суми боргу, строк
позовної давності за цією вимогою був
перерваний, а оскільки заявлений
Позивачем до стягнення розмір
інфляційних втрат є арифметично
вірним, відповідає вимогам чинного
законодавства та не суперечить
положенням договору, позовна вимога
про стягнення з Відповідача 105 801 грн.
22 коп. інфляційних підлягає
задоволенню в повному обсязі.

У той же час з наданого позивачем
розрахунку заявлених до стягнення
грошових коштів вбачається, що
нарахування 3% річних було здійснено
останнім за період з 11 жовтня 2013 року по
22 серпня 2014 року, тоді як позов
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" датований 4 серпня 2014
року, відтак суд вважає, що позовна
вимога в частині стягнення 3 % річних за
період з 5 серпня 2014 року по 22 серпня 2014
року є передчасною.

Таким чином, задоволенню підлягають
вимоги позивача про стягнення з
відповідача 3% річних у розмірі 26 652 грн.
04 коп. У той же час у задоволенні
позовних вимог в частині стягнення з
відповідача 3% річних в розмірі 1 454 грн.
69 коп. суд відмовляє.

За частиною 1 статті 49 ГПК України
витрати по сплаті судового збору у
спорах, що виникають при виконанні
договорів, покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 81-1, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго"
(33027, місто Рівне, вулиця Данила
Галицького, 27, ідентифікаційний код
36598008) на користь Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (04116, місто
Київ, вулиця Шолуденка, 1, р. № 003
ПАТ Банк "Київська Русь" МФО 319092,
ідентифікаційний код 31301827) - 105 801 (сто
п'ять тисяч вісімсот одна) грн. 22 коп.
інфляційних, 26 652 (двадцять шість
шістсот п'ятдесят дві) грн. 04 коп. 3%
річних та 2 649 (дві тисячі шістсот сорок
дев'ять) грн. 07 коп. витрат по сплаті
судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

4. Відмовити у позові в частині
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго" 3%
річних в розмірі 1 454 грн. 69 коп.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено "10" жовтня 2014
року

Суддя
Торчинюк В.Г.