ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2014 р.
Справа № 922/2140/13

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В.
, суддя Горбачова Л.П.

при секретарі Сіренко К.О.

за участю представників сторін:

позивача - Юдіна А.Г. (директор),
Литвиненка В.М. (дов. № 253/2014 від 01.09.2014р.)

відповідача - Яковенко О.Г. (за дов.
№248-907 від 09.01.2014 року)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Державного
підприємства завод «Електроважмаш», м.
Харків (вх. № 2166 Х/3-10) на рішення
господарського суду Харківської
області від 23.07.2014 р. по справі № 922/2140/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українська
феросплавна компанія», с. Затишшя,
Харківська область

до Державного підприємства завод
«Електроважмаш», м. Харків

про стягнення 1 591 103,90 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 23.07.2014р. у
справі № 922/2140/13 (колегія суддів
у складі: головуючий суддя Сальнікова
Г.І., судді Лавренюк Т.А., Шарко Л.В.)
позов задоволено частково. Стягнуто з
Державного підприємства завод
"Електроважмаш" на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Українська феросплавна компанія" суму
основної заборгованості в розмірі
1468893,00 грн., суму пені за порушення
грошового зобов'язання в розмірі 98126,87
грн., 3% річних в розмірі 19671,55 грн., суму
збільшення заборгованості з
урахуванням індексів інфляції, які
виникли у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем взятих на себе
зобов'язань за договором №238/16-22-Т про
закупівлю товарів за державні кошти
від 10.02.2012 року в розмірі 4406,67 грн. та
судовий збір в розмірі 31821,96 грн. Видано
наказ після набрання рішенням законної
сили. В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Відповідач з рішенням суду першої
інстанції не погодився, звернувся до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить зазначене
рішення скасувати та прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відмовити в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Також відповідач просить покласти на
позивача судові витрати по справі.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 11.08.2014р.
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено її розгляд
на 09.09.2014р. (колегія суддів у складі:
головуючий суддя Істоміна О.А., суддя
Барбашова С.В., суддя Білецька А.М.).

09.09.2014р. у судовому засіданні оголошено
перерву до 09.10.2014р.

Розпорядженням Харківського
апеляційного господарського суду від
09.10.2014р. у зв'язку з відпусткою судді
Білецької А.М. та згідно ст.ст. 29, 115
Закону України "Про судоустрій та
статус суддів", п. 3.1.7 Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду, затвердженого рішенням Ради
суддів України №30 від 26.11.2010 року (з
наступними змінами та доповненнями) та
на виконання рішень зборів суддів
Харківського апеляційного
господарського суду №12 від 12.06.2014 року
для розгляду даної справи сформовано
колегію суддів у складі: головуючий
суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова
С.В., суддя Горбачова Л.П.

Перевіривши повноту встановлених
судом обставин справи та наданих
сторонами в підтвердження обставин
справи доказів, надану в рішенні суду
їх юридичну оцінку, дослідивши
матеріали справи та правильність
застосування господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
заслухавши пояснення уповноважених
представників позивача та відповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга позивача задоволенню не
підлягає, а рішення господарського
суду Харківської області від 23.07.2014
року по справі № 922/2140/13 слід залишити
без змін, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, позивач -
ТОВ "Українська ферросплавна компанія",
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом, в якому
просив суд стягнути з відповідача, на
свою користь 1591103,90 грн., з яких 1468893,00
грн. сума основної заборгованості, 98126,87
грн. - сума пені за порушення грошового
зобов'язання, 19677,36 грн. - 3% річних, 4406,67
грн. - сума збільшення заборгованості з
урахуванням індексів інфляції, які
виникли у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем взятих на себе
зобов'язань за договором №238/16-22-Т про
закупівлю товарів за державні кошти
від 10.02.2012 р. Судові витрати по сплаті
судового збору в розмірі 31882,08 грн.
позивач просив суд покласти на
відповідача.

Приймаючи рішення у даній справі
господарським судом правомірно
встановлено, що 10 лютого 2012 року між
відповідачем у справі - ДП завод
"Електроважмаш" (замовником) та
позивачем - ТОВ "Українська
ферросплавна компанія" (учасником)
укладено договір № 238/16-22-Т про
закупівлю товарів за державні кошти
(далі - Договір).

Згідно з умовами даного Договору,
позивач - ТОВ "Українська ферросплавна
компанія" зобов'язався поставити ДП
завод "Електроважмаш" товари, зазначені
в специфікаціях, що є додатками до
Договору, а ДП завод "Електроважмаш"
зобов'язалось прийняти та оплатити
такі товари (аркуші справи 33-34).

Так, сторонами договору підписано
специфікацію №1 на поставку сталі
листової Ст.390-10ХСНД-2 лист Б-ПВ-О-4х700x2100
(ГОСТ 19281-89, ГОСТ 19903-74) загальною
кількістю 421 т. на загальну суму 6138180,00
грн. та специфікацію №2 на поставку
сталі листової 325-10Г2С1-3 лист ПН-О
60х2000х6000 (ГОСТ 19281-89, ГОСТ 19903-74) загальною
кількістю 120 т. на загальну суму 1584000,00
грн.

Згідно з пунктом 1.1. Договору
замовлення на поставку кожної окремої
партії товарів повинно бути оформлено
замовником в формі листа або заявки, що
містить в собі найменування,
номенклатуру, асортимент та кількість
товарів.

Строк поставки товару згідно з пунктом
5.1. Договору складає 45 календарних днів
з моменту отримання учасником
(відповідачем) від замовника (позивача)
замовлення на поставку кожної
конкретної партії товару.

Пунктом 2.3. Договору передбачено, що
учасник - ТОВ "Українська ферросплавна
компанія" зобов'язаний направити
замовнику - ДП завод "Електроважмаш"
документи, які засвідчують якість та
комплектність товару (сертифікат,
паспорт якості, висновок Державної
санітарно-гігієнічної експертизи,
карту даних небезпечного фактору,
копію дозволу на перевезення). За
відсутності таких оригіналів, учасник
направляє замовнику нотаріально
засвідчені або завірені
заводом-виробником копії документів.

Приймання товарів з якості
здійснюється згідно Інструкції
Держарбітражу СРСР №П-7 від 25.04.1966 р.
„Про порядок приймання продукції
виробничо-технічного призначення та
товарів народного споживання з якості"
(пункт 7.1. Договору).

У пункті 7.2. Договору сторони визначили,
що товаром неналежної якості
(невідповідним, дефектним,
забракованим) вважається такий товар: в
якому хоча б один із параметрів не
відповідає вимогам нормативної
документації; який поступив без
супровідних документів, що засвідчують
якість, комплектність; на який
нормативна документація з замовником
не узгоджена, прострочена або
скасована на момент поставки товару;
результатом застосування якого, в
цілях, встановлених цим Договором, є
брак кінцевого товару, заготівля, в
результаті прихованого дефекту, який
не можна визначити методами контролю,
якому вказані в ДСТУ, ТУ.

Дослідивши матеріали справи
господарський суд встановив, що на
виконання умов Договору позивачем - ТОВ
"Українська ферросплавна компанія"
було поставлено відповідачеві - ДП
завод "Електроважмаш" сталь листову,
лист 60x2000x6000, марки 10Г2С1 в кількості
39,89300 тон на загальну суму 526587,60 грн.
Вказане підтверджується видатковою
накладною № РН-0000715 від 23.10.2012 р. (аркуш
справи 36).

Крім того, позивачем було поставлено
відповідачеві сталь листову, лист 4,0 мм
марки 10ХСНД у кількості 64,63000 тон на
загальну суму 942305,40 грн., про що
свідчить видаткова накладна РН-0000718 від
24.10.2012 р. (аркуш справи 38).

Таким чином, матеріалами справи
підтверджується, що загальна сума
товару, яка була поставлена ДП завод
"Електроважмаш" за договором № 238/16-22-Т
від 10 лютого 2012 року, склала 1468893,00 грн.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог статті 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України унормовано, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Як визначено частиною 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Статтею 599 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 712 Цивільного Кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

А відповідно до частини 1 статті 265
Господарського кодексу України за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 662 Цивільного кодексу України
унормовано, що продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, визначений
договором купівлі-продажу. Продавець
повинен одночасно з товаром передати
покупцеві його приналежності та
документи (технічний паспорт,
сертифікат якості тощо), що стосуються
товару та підлягають переданню разом
із товаром відповідно до договору або
актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 674 Цивільного
кодексу України відповідність товару
вимогам законодавства підтверджується
способом та в порядку, встановленими
законом та іншими нормативно-правовими
актами.

Як передбачено частиною 1 статті 692
Цивільного кодексу України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Враховуючи вимоги чинного
законодавства господарський суд при
вирішенні даного судового спору по
суті на підставі наявних у справі
документальних доказів дійшов
правильного висновку, що відповідач -
ДП завод "Електроважмаш" свої
зобов'язання перед ТОВ "Українська
ферросплавна компанія" по оплаті
фактично поставленого товару згідно
договору № 238/16-22-Т від 10 лютого 2012 року
не виконав, а також вартість сталі,
поставленої за цим Договором та вже
використаної ним, позивачеві не
сплатив. З цих обставин господарський
суд вирішив, що заборгованість ДП завод
"Електроважмаш" перед ТОВ "Українська
ферросплавна компанія" за поставлений
товар складає 1468893,00 грн. та підлягає
стягненню на користь останнього.

Не погоджуючись із даним рішенням суду
відповідач у своїй апеляційній скарзі
посилається на те, що листи зі сталі
марки 10Г2С1 в кількості 39,893 т., які були
поставлені за видатковою накладною №
РН-0000715 від 23.10.2012 р., за результатами
власних досліджень ДП завод
"Електроважмаш" він вважає листами зі
сталі марки 09Г2С, в зв'язку з чим
стверджує, що відповідачем не були
виконані належним чином умови спірного
Договору по поставці ДП завод
"Електроважмаш" саме сталі марки 10Г2С1.

Проте з даними посиланнями не може
погодитись колегія суддів, оскільки
наданий відповідачем в якості підстав
та доказів для таких тверджень Акт №
208-20-145а від 05.11.2012 р., складений ДП завод
"Електроважмаш" одноособово та без
участі представника ТОВ "Українська
ферросплавна компанія", в зв'язку з чим
не може мати юридичної сили. Належні та
допустимі докази неналежної якості
поставленої за Договором сталі
відповідачем до матеріалів справи не
надані. Більше того, ДП завод
"Електроважмаш" підтверджено в
судовому засіданні при вирішенні
даного господарського спору по суті, що
ним вже повністю використано
поставлену за договором № 238/16-22-Т від 10
лютого 2012 року сталь марки 10Г2С1, що
також знайшло своє відображення в
оскаржуваному відповідачем рішенні.

Наявний в матеріалах справи лист
відповідача №248-84 від 28.01.2013 р. (аркуш
справи 133-135) не є належним та допустимим
доказом у розумінні ст.ст. 32-34
Господарського процесуального кодексу
України, оскільки беззаперечно не
підтверджує неналежну якість
поставленої за Договором сталі, а
категоричні твердження відповідача
про нижчу якість поставленої сталі
марки 10Г2С1 вже після її використання,
не знайшли свого підтвердження серед
наявних у справі матеріалів.

Не містять матеріали справи і доказів
того, що відповідач взагалі намагався
повернути поставлену за договором №
238/16-22-Т від 10 лютого 2012 року сталь
листову марки 10Г2С1 в кількості 39,89300 тон
на загальну суму 526587,60 грн. з огляду на
всі спірні питання, що виникли.

Отже, колегія суддів погоджуючись із
висновками суду першої інстанції також
вважає, що відповідачем не надано до
матеріалів справи жодних доказів на
підтвердження того, що поставлена за
договором № 238/16-22-Т від 10 лютого 2012 року
сталь листова 60x2000x6000 марки 10Г2С1 в
кількості 39,89300 тон на загальну суму
526587,60 грн. фактично являє собою сталь
марки 09Г2С (відповідних висновків
експертних досліджень, тощо). Натомість
відповідач, підписавши видаткову
накладну № РН-0000715 від 23.10.2012р., товар
фактично прийняв та використав на
власний розсуд. Твердження відповідача
про неповідомлення його про фактичну
вартість поставленого товару не
заслуговують на увагу, оскільки
вартість сталі марки 10Г2С1 за одиницю
(тону) зазначена у специфікації № 2, що є
додатком 2 до Договору, а вартість цієї
сталі, що була поставлена відповідачу у
кількості 39,89300 тон, зафіксована у
зазначеній видатковій накладній і
складає 526587,60 грн.

Відносно заперечень заявника
апеляційної скарги по поставці сталі
листової (лист 4х1400х4200) марки 10ХСНД у
кількості 64,630 тон, що поставлена по
видатковій накладній № РН-0000718 від
24.10.2012р., колегія суддів вважає
необхідним зазначити наступне.

Статтею 678 Цивільного кодексу України
визначено правові наслідки передання
товару неналежної якості.

Так, цією статтею унормовано, що
покупець, якому переданий товар
неналежної якості, має право, незалежно
від можливості використання товару за
призначенням, вимагати від продавця за
своїм вибором:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) безоплатного усунення недоліків
товару в розумний строк;

3) відшкодування витрат на усунення
недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо
якості товару (виявлення недоліків, які
не можна усунути, недоліків, усунення
яких пов'язане з непропорційними
витратами або затратами часу,
недоліків, які виявилися неодноразово
чи з'явилися знову після їх усунення)
покупець має право за своїм вибором:

1) відмовитися від договору і вимагати
повернення сплаченої за товар грошової
суми;

2) вимагати заміни товару.

Проте відповідач, як то передбачено
вимогами вищевказаної норми, не
скористався своїм правом на відмову
від договору № 238/16-22-Т від 10.02.2012р., а
також не вимагав від позивача ні
пропорційного зменшення ціни сталі
4x1400x4200 марки 10ХСНД, ні безоплатного
усунення недоліків, ні заміни товару на
товар належної якості. Відповідачем не
оплачено вартість поставленої сталі
марки 10ХСНД, та при цьому не повернуто
її ТОВ "Українська ферросплавна
компанія", незважаючи на неодноразові
вимоги останнього.

Таким чином, відповідачем - ДП завод
"Електроважмаш" не було ні повернуто
товар неналежної якості постачальнику,
ні сплачено за нього грошові кошти.

Отже, місцевий господарський суд
правильно встановив, що фактичні
обставини справи свідчать про
прострочення відповідачем грошового
зобов'язання за Договором у сумі 1468893,00
грн. При цьому господарським судом
правомірно відхилено доводи
відповідача про те, що позивач продав
товар неналежної якості, оскільки
подані відповідачем документи ці
доводи не підтверджують.

Не є підставою для скасування
прийнятого у даній справі рішення і
посилання відповідача на наявність
спору між сторонами з приводу
неналежної якості поставленої
позивачем сталі листової марки 10ХСНД,
який вирішувався в рамках справи №
5023/5504/12 за позовом ДП завод
"Електроважмаш" до ТОВ "Українська
ферросплавна компанія".

В процесі розгляду справи № 5023/5504/12
господарським судом, а також в межах її
перегляду судами апеляційної і
касаційної інстанції було з'ясовано, що
згідно висновку комплексної
експертизи № 8040 від 21.11.2013р., проведеної
Незалежним інститутом судових
експертиз, взяті на експертну оцінку
листи сталі 10ХСНД частково не
відповідають вимогам ГОСТ 19903-74, ГОСТ
19281-89, не відповідають умовам
специфікації за розмірами, характером
кромки, тощо… (аркуші справи 63-76, 77-87).

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням господарського суду
Харківської області від 19.02.2014 р. по
справі № 5023/5504/12, яке набрало законної
чинності 02.04.2014р., з ТОВ "Українська
ферросплавна компанія" було стягнуто
штраф в розмірі 20% вартості товару
неналежної якості в сумі 188461,08 грн.

01.07.2014р. ТОВ "Українська ферросплавна
компанія" звернулась до ДП завод
"Електроважмаш" з претензією № 106/1, якою
вимагала повернути протягом трьох
календарних днів листи сталі 4x1400x4200
марки 10ХСНД у кількості 64,630 тон на
загальну суму 942305,40 грн. у тій самій
кількості листів та в тому самому
стані, в якому їх було поставлено на ДП
завод "Електроважмаш" (аркуш справи 105).

07.07.2014 р. комісія ТОВ "Українська
ферросплавна компанія" у складі трьох
осіб здійснила виїзд за
місцезнаходженням ДП завод
"Електроважмаш" з вимогою про отримання
листів сталі 4x1400x4200 марки 10ХСНД у
кількості 64,630 тон, однак товар не було
повернуто, про що комісією складено
відповідний акт від 07.07.2014 р. (аркуш
справи 107-108).

Крім цього, у відповідь на претензію №
106/1 від 01.07.2014 р. ДП завод "Електроважмаш"
надано лист № 248-364 від 07.07.2014 р., яким
повідомлено про відхилення вимоги щодо
повернення сталі марки 10ХСНД на
підставі того, що на майно ТОВ
"Українська ферросплавна компанія", що
знаходиться на території ДП завод
"Електроважмаш", а саме сталь листову
10ХСНД кількістю 64,63 тон, постановою
державного виконавця від 26.06.2014 р. було
накладено арешт (аркуш справи 109).

10.07.2014 р. ТОВ "Українська ферросплавна
компанія" було подано до ДП завод
"Електроважмаш" повторну претензію № 107
від 10.07.2014 р. про повернення листів
сталі 4x1400x4200 марки 10ХСНД у кількості
64,630 тон (аркуш справи 140). Але в
матеріалах справи відсутня відповідь
на цю претензію.

З матеріалів справи вбачається, що
16.07.2014 р. комісія ТОВ "Українська
ферросплавна компанія" у складі трьох
осіб здійснила повторний виїзд за
місцезнаходженням ДП завод
"Електроважмаш" з вимогою про отримання
листів сталі 4x1400x4200 марки 10ХСНД у
кількості 64,630 тон, однак товар знову не
було повернуто, про що комісією
складено відповідний акт від 16.07.2014 р.
(аркуш справи 141).

Вказані обставини свідчать про те, що
відповідач не намагався повернути
спірне майно позивачеві.

В апеляційній скарзі відповідач - ДП
завод "Електроважмаш" зазначає, що
листом № 248-364 від 07.07.2014р. ним було
відхилено претензію позивача № 106/1 від
01.07.2014р. та мотивовано свою відмову від
повернення сталі марки 10ХСНД тим, що на
майно позивача, яке знаходиться на
території відповідача (сталь листова
марки 10ХСНД у кількості 64,630 тони)
постановою державного виконавця від
26.06.2014р. накладено арешт (аркуш справи
109).

Проте вказані посилання відповідача не
відповідають дійсним обставинами
справи та не підтверджені жодними
доказами.

На виконання вимог ухвали суду
апеляційної інстанції від 11.08.2014р.
позивач - ТОВ "Українська ферросплавна
компанія" надав відзив на апеляційну
скаргу, роздруківку з Єдиного
державного реєстру виконавчих
проваджень та роздруківку постанови
державного виконавця, з яких
вбачається, що в рамках виконавчого
провадження № 43231333 жодних постанов від
26.06.2014р. не виносилось (інформація про
виконавче провадження долучена до
матеріалів справи). А згідно постанови
від 25.06.2014р. про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження, прийнятої головним
державним виконавцем ВДВС
Харківського РУЮ Харківської області
Щегульною Г.О. (роздруківку постанови
державного виконавця долучено до
матеріалів даної справи) арешт
накладено на все рухоме та нерухоме
майно ТОВ "Українська ферросплавна
компанія" в межах суми звернення
стягнення, а саме 89478,16 грн. Доказів
прийняття постанови державним
виконавцем щодо здійснення опису,
арешту або вилучення конкретного
майна, що належить боржникові, а саме
листів сталі 4х1400х4200 марки 10ХСНД у
кількості 64,630 тон матеріалів справи не
містять.

Вказані обставини не спростовані
відповідачем у встановленому
господарським процесом порядку.

Вищевказаний лист-відповідь № 248-364 від
07.07.2014р. на претензію позивача № 106/1 від
01.07.2014р. не містить жодних посилань на
те, що державним виконавцем здійснено
опис й арешт конкретно визначеного
майна за відповідним актом, а також
передачу цього майна на відповідальне
зберігання відповідачеві або іншим
особам.

З цих обставин колегія суддів вважає
необґрунтованою відмову відповідача
від повернення спірного товару
вартістю 942305,40 грн. з посиланням лише на
постанову державного виконавця про
арешт майна в межах іншої справи в сумі
89478,16 грн.

Стаття 129 Конституції України
встановлює, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією із основних
засад судочинства.

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
та заперечень, що відповідачем не
виконано.

Стаття 34 Господарського
процесуального кодексу України
встановлює правила допустимості
доказів і згідно вказаної норми закону
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Відповідно до статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Колегія суддів вважає, що
господарським судом при вирішенні
даного спору, на підставі оцінки
зібраних у справі доказів в їх
сукупності, правильно встановлені
обставини, зокрема, щодо наявності між
сторонами договірних відносин,
кількості та вартості поставленого
товару, а також невиконання
відповідачем зобов'язань з оплати
вартості поставленого товару. Більше
того, розглядаючи даний спір,
господарський суд у повному обсязі
дослідив всі обставини із належним
наданням оцінки усім зібраним у справі
доказам та доводам сторін, за якими
встановив, що оскільки ДП завод
"Електроважмаш" не оплатив вартість
поставленого товару за договором №
238/16-22-Т від 10 лютого 2012 року, не
відмовився від договору, не вимагав
усунення недоліків товару або заміни
його на товар належної якості, не
повернув товар, та при цьому в судовому
порядку отримав компенсацію за
поставку неякісного товару згідно
рішення суду, а також використав спірну
сталь, позовні вимоги про стягнення
вартості поставленого товару в розмірі
1468893,00 грн. є обґрунтованими, доведеними
та такими, що підлягають задоволенню.
Вказані обставини та їх ретельне
дослідження судом виявилося суттєвим
для правильного вирішення даного
господарського спору.

За змістом статті 610 Кодексу порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом (стаття 611 Кодексу).

Відповідно до статті 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", пеня
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 3 статті 549
Цивільного кодексу України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до пункту 9.3. Договору №
238/16-22-Т від 10 лютого 2012 року у разі
несвоєчасного виконання зобов'язань
при оплаті товару замовник сплачує
учаснику пеню у розмірі 0,1% від суми
простроченої оплати за кожен день
прострочення, але не більше облікової
ставки НБУ, що діяла у період за який
сплачується пеня.

Господарський суд перевіривши наданий
позивачем до позову розрахунок пені,
дійшов правильного висновку, що
позовна вимога щодо стягнення з
відповідача пені за період з 09.12.2012р. по
20.05.2013р. в сумі 98126,87 грн. підлягає
задоволенню, оскільки є законною та
обґрунтованою.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3% річних, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом, не є санкціями, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

Перевіривши заявлену вимогу позивача
про стягнення з відповідача
інфляційних за період з 09.12.2012р. по
20.05.2013р. в сумі 4406,67 грн., які виникли у
зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем взятих на себе
зобов'язань за договором №238/16-22-Т про
закупівлю товарів за державні кошти
від 10.02.2012 р., господарський суд дійшов
цілком обґрунтованого висновку, що
позовна вимога в цій частині підлягає
задоволенню. Що стосується заявленої
позивачем вимоги про стягнення 3%
річних в розмірі 19677,36 грн., то ці вимоги
правильно задоволені судом частково в
розмірі 19671,55 грн. з огляду на
неправильність розрахунків позивачем
в цій частині.

Крім того, судом правильно вирішено
питання щодо розподілу судових витрат
в порядку статті 49 Господарського
процесуального кодексу України та
стягнуто з відповідача на користь
позивача у справі 31821,96 грн. судового
збору.

З урахуванням викладених обставин,
колегія суддів зазначає, що відповідач
ні під час вирішення спору у
господарському суді Харківської
області, ні під час розгляду його
апеляційної скарги не надав належного
матеріального доказу обґрунтованості
та правомірності його заперечень.
Наведені ним в апеляційній скарзі
доводи про порушення судом норм
матеріального та процесуального права
нічим не обґрунтовані та не
узгоджуються з наявними у справі
матеріалами, його позиція не
підтверджена належними та допустимими
доказами. Тому вимоги відповідача, що
зазначені в апеляційній скарзі, не
підлягають задоволенню, а наведені на
їх підтвердження доводи не можуть бути
прийнятими до уваги колегією суддів в
якості підстав для скасування
прийнятого у даній справі рішення
господарського суду Харківської
області від 23.07.2014 року у справі №
922/2140/13.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 32, 33, 34, 99, 101, пунктом 1 статті 103,
статтею 105, 110 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства завод "Електроважмаш", м.
Харків залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 23.07.2014 року у
справі № 922/2140/13 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 14.10.14

Головуючий суддя
Істоміна О.А.

Суддя
Барбашова С.В.

Суддя
Горбачова Л.П.