ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2014 р.
Справа № 909/516/14

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді
Матущака О.І.

суддів
Дубник О.П.

Скрипчук О.С.

розглянувши апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» м. Київ

на рішення
господарського суду
Івано-Франківської області
від 25.06.2014р.

у справі № 909/516/14

за позовом
публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» м. Київ

до відповідача
державного міського підприємства

«Івано-Франківськтеплокомуненерго»

м.
Івано - Франківськ

про
стягнення заборгованості в сумі

23 802 688,
86 грн.

за участю представників сторін від:

позивача: Бережко С.І. - за довіреністю
№14-96 від 18.04.2014 р.

відповідача: Бажан О.М. - за довіреністю
№211-2/13 від 02.10.2013 р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 25.06.2014 р.
(суддя С.М.Кобецька) позов задоволено
частково. Стягнуто з державного
міського підприємства
«Івано-Франківськтеплокомуненерго» на
користь публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» 19 590 592,16
грн. заборгованості, 1 342 537,90 грн. пені,
757 944,24 грн. 3% річних, 760 629,34 грн.
інфляційних втрат,

73 080,00 грн. судового збору. Видано наказ.
В частині стягнення з ДМП
«Івано-Франківськтеплокомуненерго» 1
349 615,38грн. пені, 1 369,84 грн. 3% річних у
позові відмовлено.

Позивачем подано апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення суду
першої інстанції в частині зменшення
розміру пені на 1 342 537, 91 грн. Прийняти в
цій частині нове рішення, за яким
стягнути з відповідача на користь
позивача 1 342 537,91 грн. пені. Апеляційна
скарга мотивована тим, що рішення суду
першої інстанції в частині зменшення
розміру пені, що підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача,
порушує норми матеріального та
процесуального права, а тому підлягає
скасуванню. Крім цього, скаржник
посилається на відсутність виняткових
обставин у відповідача для зменшення
розміру нарахованої пені та штрафу.
Крім того, апелянт посилається на
невиконання судом першої інстанції
вимог ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу
України, а саме обов'язку суду
дослідити не лише майнові, але й інші
інтереси сторін, що заслуговують на
увагу, тобто суд при вирішенні питання
стосовно зменшення розміру штрафних
санкцій повинен врахувати майновий
стан боржника і кредитора.

Відповідачем подано відзив на
апеляційну скаргу, в якому просить
рішення місцевого суду залишити без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення. Свої заперечення
обґрунтовує скрутним матеріальним
становищем та збитковістю
підприємства. Крім цього, зазначає, що
органами місцевого самоврядування
невідшкодована різниця в тарифах
відповідачу, що підтверджується
доданою до матеріалів справи копією
розрахунку обсягу заборгованості за
минулі періоди з різниці в тарифах на
послуги теплопостачання та підігріву
води, що надана населенню відповідачем.
Відповідачем вказано також, що
незважаючи на важке фінансове
становище, ДМП
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»
вживає заходи по оплаті боргу, зокрема,
сплатило 26 500 815,00 грн., що свідчить про
високий ступінь виконання боржником
своїх зобов'язань.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 14.08.2014 р. (у
складі колегії суддів: головуючого
судді Матущака О.І., суддів Михалюк О.В.
та Юрченка Я.О.) розгляд апеляційної
скарги відкладено до 25.09.2014 р.

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
23.09.2014р. у зв'язку із відпусткою судді
Михалюк О.В. та зайнятістю в іншому
судовому засіданні судді Юрченка Я.О. у
склад колегії суддів для розгляду
даної справи введено замість суддів
Михалюк О.В. та Юрченка Я.О. - суддів
Дубник О.П. та Скрипчук О.С.

В судовому засіданні представниками
сторін викладено доводи та заперечення
по суті апеляційної скарги.

Розглянувши наявні у справі матеріали,
давши належну оцінку доводам
апеляційної скарги та відзиву на неї,
заслухавши пояснення представників
сторін у судовому засіданні, колегія
суддів апеляційного господарського
суду дійшла висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає, з
огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції
та перевірено апеляційним
господарським судом, між ПАТ «НАК
«Нафтогаз України» (продавець) та ДМП
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»
(покупець) укладено договір
купівлі-продажу природного газу
№13/2634-ТЕ-15 від 28.12.2012 р.

Згідно п. п. 1.1, 1.2, 3.3, 3.4, 5.2, 6.1 вказаного
договору, продавець зобов'язується
передати у власність покупцю у 2013 році
природний газ, ввезений на митну
територію України ПАТ "НАК «Нафтогаз
України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00
00, а покупець зобов'язується прийняти
та оплатити цей природний газ, на
умовах цього договору. Газ, що
продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням, релігійними
організаціями та національними
творчими спілками і їх регіональними
осередками (крім обсягів, що
використовуються для
виробничо-комерційної діяльності).

Приймання - передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання - передачі газу. Не пізніше
5-го числа місяця, наступного за місяцем
продажу газу, покупець зобов'язується
надати продавцеві підписані та
скріплені печатками покупця та
газотранспортного підприємства три
примірника акта приймання - передачі
газу, у якому зазначаються фактичні
обсяги використаного газу, його
фактична ціна та вартість.

Продавець не пізніше 8-го числа
зобов'язується повернути покупцеві та
газотранспортному підприємству по
одному примірнику оригінала акта,
підписаного уповноваженим
представником та скріплений печаткою,
або надати в письмовій формі
мотивовану відмову від підписання
акта. Акти є підставою для остаточних
розрахунків між сторонами

Ціна за 1000 куб. м. природного газу
становить 1 091,00 грн., крім того, ПДВ 20% -
218,20 грн., всього 1 309,20 грн.

Оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Як встановлено місцевим господарським
судом, на виконання договірних,
продавець передав у власність покупця,
природний газ на загальну суму 46 091 407, 16
грн. Даний факт підтверджують
підписані та скріплені печатками
сторін акти - приймання передачі
природного газу від 30.09.2013 р., спожитий у
січні 2013 р., від 30.09.2013р., спожитий у
лютому 2013р., від 30.09.2013р., спожитий у
березні 2013р., від 30.09.2013р., спожитий у
квітні 2013р., від 24.01.2014р., спожитий у
жовтні 2013р., від 31.10.2013р., спожитий у
жовтні 2013р., від 24.01.2014р., спожитий у
листопаді 2013р., від 24.01.2014р., спожитий у
грудні 2013р., які фіксують факт
здійснення господарських операцій, в
даному випадку, поставку природного
газу продавцем покупцю та є підставою
для виникнення у відповідача обов'язку
сплатити певну грошову суму за
отриманий природний газ.

Як стверджує позивач та не
заперечується відповідачем, останній
частково розрахувався за спожитий
природний газ, внаслідок чого,
утворилась заборгованість у розмірі 19
590 592,16 грн.

Відповідно до ст. 193, 265 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору. А за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання
відповідно до вимог, що у певних умовах
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються положення ЦК України з
урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Згідно ст.ст.655,692 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Таким чином, місцевий господарський
суд прийшов до обґрунтованого висновку
про задоволення позовних вимог в
частині стягнення заборгованості за
поставлений газ у сумі

19 590 592,16 грн.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних
та інфляційних втрат, необхідно
зазначити наступне.

Згідно ст. ст. 610, 611, 612, 625 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Боржник вважається таким, що
прострочив виконання зобов'язання,
якщо він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми.

Враховуючи вказані положення,
позивачем нараховано відповідачу 759
314,08 грн. 3% річних та 760 629,34 грн.
інфляційних втрат.

Щодо нарахування 760 629,34 грн.
інфляційних втрат, то суд апеляційної
інстанції погоджується з позицією
місцевого господарського суду про
правомірність стягнення 760 629,34 грн.
інфляційних втрат.

Разом з тим, судом першої інстанції
правомірно звернуто увагу на те,
позивачем невірно визначено початок
періоду (з 14.04.2013 р.) для їх нарахування.

Згідно ч. 1 ст.252, ч.5 ст.254 Цивільного
кодексу України, строк визначається
роками, місяцями, тижнями, днями або
годинами. Перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок (ст.253
Цивільного кодексу України).

Якщо останній день строку припадає на
вихідний, святковий або інший
неробочий день, що визначений
відповідно до закону у місці вчинення
певної дії, днем закінчення строку є
перший за ним робочий день.

Як вбачається з матеріалів справи, за
спожитий природний газ у березні 2013р.,
згідно акту приймання - передачі
природного газу від 30.09.13р., на суму 8 333
165,35грн., відповідач, в силу п. 6.1.
договору, повинен провести остаточний
розрахунок до 14-го числа місяця,
наступного за місяцем поставки газу. В
даному випадку останній день строку -
13.04.2013р. є вихідним днем. Враховуючи
правила ч. 5 ст. 254 ЦК України, днем
закінчення строку буде перший за ним
робочий день - 15.04.2013р., а відтак,
правомірним є нарахування пені та 3%
річних з 16.04.2013р. по 09.06.2013р.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правомірного висновку про те, що
до стягнення підлягає 757 944,24 грн. 3%
річних, в частині 1 369,84 грн. необхідно
відмовити.

Щодо стягнення пені, колегія суддів
зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 193, 230 ГК України,
порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до п.7.2 договору, у разі
невиконання покупцем (відповідачем)
умов п.6.1. договору, він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
продавцю пеню (крім суми
заборгованості) у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період,
за який сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

У зв'язку з вищевикладеним та
враховуючи перерахунок пені,
здійснений судом першої інстанції,
обґрунтованою є позовна вимога про
стягнення пені у сумі 2 685 075,81грн.

Однак, місцевий господарський суд
прийшов до висновку, що такий розмір
пені є надмірно великим та,
користуючись правом зменшення розміру
пені відповідно до п.3 ст.83 ГПК України,
ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України,
зменшив розмір пені, яка підлягає до
стягнення з боржника на 50 % до 1 342 537,90
грн.

При прийнятті постанови, колегія
суддів виходила з наступного.

Відповідно до п. 1 ст.233 ГК України, суд
має право зменшити розмір санкцій, якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому повинно бути взято
до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України, розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені та
штрафу, які підлягають стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання, суд
повинен з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром збитків, а також об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

При прийнятті рішення судом першої
інстанції, з чим погоджується суд
апеляційної інстанції, враховано
відсутність вини відповідача у
виникненні спору, особливість
виробничо-господарського характеру
діяльності відповідача - природний газ,
що поставляється позивачем, за
вищевказаним договором,
використовується відповідачем
виключно для виробництва теплової
енергії, яка споживається населенням
та бюджетними установами, які
своєчасно не здійснюють розрахунки за
надані відповідачем послуги (згідно
довідки ДМП
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»
№162-2/14 від 19.06.2014 р., станом на 01.06.2014 р.
дебіторська заборгованість за надані
послуги з теплопостачання становить

67 164 858, 58 грн.), вкрай важкий фінансовий
стан та збитковість підприємства, що
заслуговує на увагу (згідно звіту про
сукупний дохід ДМП
«Івано-Франківськтеплокомуненерго» за
2013 р., сума збитку складає 33 141 тис. грн.,
згідно звіту про сукупний дохід ДМП
«Івано-Франківськтеплокомуненерго» за
І квартал 2014р., сума збитку складає 6 932
тис. грн.), невідшкодування різниці в
тарифах на теплову енергію перед
відповідачем, що унеможливлює
своєчасну оплату поставленого
позивачем природного газу (відповідно
до розрахунку обсягу заборгованості з
різниці в тарифах на послуги з
теплопостачання та підігріву води, що
надані населенню ДМП
«Івано-Франківськтеплокомуненерго",
станом на 01.02.2014р., борг з різниці в
тарифах становить 24 692 484, 00грн.).
Окрім цього, судом першої інстанції
враховано, що зважаючи на те, що розмір
нарахованої позивачем пені є надмірно
великим, а сплата неустойки вплине не
лише на майнові інтереси відповідача, а
й інтереси населення та бюджетних
установ, зокрема, щодо можливості
постачання їм теплової енергії, а також
те, що порушення відповідачем
зобов'язання не потягло за собою
значних збитків для позивача.

А тому, враховуючи принцип
справедливості та розумності та
інтереси обох сторін, суд апеляційної
інстанції вважає, що зменшення
стягнення пені з відповідача на 50 % є
обґрунтованим.

Щодо можливості зменшення пені на 50 %,
тим самим врахування інтересів як
позивача та відповідача, вказує і Вищий
господарський суд України у своїх
постановах: від 23.04.2014 р. у справі
№912/1485/13; від 04.06.2014 р. у справі №917/2512/13;
від 05.06.2014р. у справі №904/4883/13.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та
допустимих доказів, які б
підтверджували обґрунтованість вимог,
заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний
господарський суд прийшов до висновку,
що рішення прийняте із дотриманням
норм чинного законодавства та у
відповідності до обставин справи, тому
підстав для його зміни чи скасування,
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,
-

Львівський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 25.06.2014 р.
у справі № 909/516/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному
порядку.

3. Матеріали справи скерувати в
господарський суд Івано-Франківської
області.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 30.09.2014 р.

Головуючий-суддя О.І. Матущак

Судді
О.П. Дубник

О.С. Скрипчук