ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2014 р.Справа № 916/1414/14Колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

суддів: Гладишевої Т.Я., Ліпчанської Н.В.

(Склад колегії суддів згідно з
розпорядженням в.о. голови суду № 655 від
06.10.2014р.)

При секретарі судового засідання
Молодові В.С.

За участю представників сторін:

Від прокуратури - Криворучка Д.Є., за
посвідченням № 023497 від 11.12.2013 р.;

Від позивача - Науменко О.В., за
довіреністю № 3255 від 13.12.2013 р.;

Від позивача - Орєшкова Н.В., за
довіреністю № 8728/15/10-14 від 07.08.2014 р.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився. Про час, дату та
місце його проведення повідомлений
належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Українська
Національна Стивідорна Компанія"

на рішення господарського суду
Одеської області від 11.06.2014р.

по справі № 916/1414/14

за позовом Чорноморського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
транспортній сфері Одеської області в
інтересах держави в особі Міністерства
інфраструктури України в особі
Державного підприємства
„Адміністрація морських портів
України" в особі відокремленого
підрозділу Одеська філія Державного
підприємства „Адміністрація морських
портів України"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю „Українська
Національна Стивідорна Компанія"

про стягнення 121 941,44 грн.

Встановила:

У квітні 2014 року Чорноморський
прокурор з нагляду за додержанням
законів у транспортній сфері Одеської
області звернувся до господарського
суду Одеської області з позовною
заявою в інтересах держави, в особі
Міністерства інфраструктури України, в
особі Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України", в особі Одеської філії
Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України", в якій просив суд стягнути з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська
Національна Стивідорна Компанія"
заборгованість за договором № КД-18491 у
сумі 118 462,22 грн., пені у сумі 2 826,87 грн. та
3% річних у сумі 652,35 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням з боку
відповідача умов сплати за сервітутним
договором, укладеним між сторонами.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 11 червня 2014р. (суддя
Літвінов С.В.) позов задоволено;
стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська
Національна Стивідорна Компанія" на
користь Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України", в особі відокремленого
підрозділу Одеської філії Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" основний борг в розмірі
118 462,22 грн., пеню в сумі 2 826,87 грн. та 3%
річних в сумі 652,35 грн. Крім того,
стягнуто з відповідача на користь
Державного бюджету України - судовий
збір в сумі 2 438,83 грн.

Мотивуючи рішення місцевий
господарський суд дійшов до висновку,
що вимоги про стягнення основної
заборгованості є правомірними та
підтверджені матеріалами справи,
позивачем вірно зроблено розрахунки
пені та 3 % річних.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, Товариство з обмеженою
відповідальністю „Українська
Національна Стивідорна Компанія"
звернулось з апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати рішення
господарського суду Одеської області
посилаючись на порушенням судом першої
інстанції норм процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу
сторона посилається на те, що він не
повідомлявся належним чином про час та
місце проведення судових засідань, у
зв'язку з чим не скористався наданим
йому ст. 22 ГПК України правом.

Крім того, апелянт зазначає, що про
існування даного рішення дізнався лише
31 липня 2014 року, після того, як отримав у
Другому Приморському відділі
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції копію
постанови про відкриття виконавчого
провадження.

26.08.2014 р. через канцелярію суду від
представника ДП "Адміністрація
морських портів України" надійшло
заперечення на апеляційну скаргу, в
якій позивач просить суд, апеляційну
скаргу ТОВ „Українська Національна
Стивідорна Компанія" залишити без
задоволення, а рішення місцевого
господарського суду без змін, так як
воно прийняте відповідно до вимог
чинного законодавства, враховуючи всі
обставини справи.

Представник Товариства з обмеженою
відповідальністю „Українська
Національна Стивідорна Компанія" в
судове засідання повторно не з'явився,
хоча про час, дату та місце його
проведення повідомлений належним
чином.

Судова колегія вважає можливим
розглянути справу за відсутністю цієї
сторони, тому що її неявка не
перешкоджає вирішенню спору.

Заслухавши пояснення представників
позивача та прокуратури, дослідивши
матеріали та обставини справи на
предмет надання їм попередньою судовою
інстанцією належної юридичної оцінки
та повноти встановлення обставин,
дотримання норм матеріального та
процесуального права, згідно з
вимогами ст. 101 ГПК України, колегія
суддів дійшла наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 13
червня 2013р. між Державним
підприємством "Адміністрація морських
портів України" та ТОВ "Українська
національна стивідорна компанія" було
укладено договір № КД-18491 про
встановлення сервітуту, згідно з яким
Адміністрація надала Товариству право
сервітуту на причал №14 Одеської філії
Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" (адміністрація Одеського
морського порту) для забезпечення
можливості щодо виконання Товариством
комплексу робіт та послуг, пов'язаних з
перевалкою вантажів на об'єкті
сервітуту (п. 1.1, п. 1.2, п. 2.1 Договору).

У свою чергу, відповідно до п. 1.1, п. 2.4.2
Договору Товариство зобов'язалося
здійснювати Позивачу своєчасно та в
повному обсязі оплату за сервітут у
розмірах і порядку, передбачених
Договором.

Згідно з п. 4.1 Договору плата за
сервітут встановлюється у розмірі 98
718,52 грн. на місяць (без урахування ПДВ).
ПДВ нараховується згідно з чинним
законодавством України.

Відповідно до п. 4.3 Договору
Товариство зобов'язалося здійснювати
оплату за сервітут у розмірі,
встановленому п. 4.1 Договору в строк не
пізніше 10-го числа кожного місяця,
наступного за звітним.

Згідно з п. 4.4 Договору оплата за
сервітут здійснюється шляхом
перерахування безготівкових грошових
коштів на поточний рахунок Позивача
протягом трьох діб, на підставі
виставленого рахунку Адміністрації.

Так, на підтвердження наданого
сервітуту, за грудень 2013р. сторонами
було підписано акт здачі-прийняття
робіт (надання послуг) №546012на суму
118462,22грн.

На підставі зазначених актів, на
виконання умов Договору,
Адміністрацією було встановлено до
сплати Відповідачу відповідний
рахунок №546012 від 31.12.2013р. на суму
118462,22грн.

ДП "Адміністрація морських портів
України" зазначає, що в порушення умов
Договору, не дивлячись на звернення
Адміністрації до Відповідача (лист
№18А/161 від 28.01.2014р.), зазначений рахунок
до теперішнього часу залишається не
сплаченим Відповідачем. Таким чином,
станом на дату позову, прострочення
становить 67 днів (11.01.2014р. по 18.03.2014р.)

З огляду на зазначене,
Чорноморський прокурор з нагляду за
додержанням законів у транспортній
сфері Одеської області звернувся до
господарського суду Одеської області з
позовом в інтересах держави в особі
Міністерства інфраструктури України в
особі Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" в особі відокремленого
підрозділу Одеська філія Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" про стягнення з ТОВ
"УНСК" заборгованості загальній сумі
121941,44 грн., що складається з суми
основного боргу в розмірі 118462,22 грн.,
пені в сумі 2826,87 грн. та 3% річних в сумі
652,35 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських
санкцій, передбачених цим Кодексом,
іншими законами або договором.

На підставі ст.ст. 629, 525, 526
Цивільного кодексу України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння заміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Приписами ст. 901 та ст. 903 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором; якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Як вже було зазначено вище, відповідач
свої зобов'язання належним чином не
виконав, а тому позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача
основного боргу у розмірі 249 323,41 грн. є
правомірними та обґрунтованими.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Нараховані позивачем 3% річних в сумі
836,77 грн., підтверджені розрахунками
позивача, тому підлягають задоволенню
повністю на підставі ст. 625 ЦК України.

Відповідно до п. 5.3 Договору в разі
несвоєчасної оплати платежів
Підприємство зобов'язане сплатити
Адміністрації пеню із розрахунку
подвійної облікової ставки НБУ, діючої
у період, за який сплачується пеня, від
несвоєчасно сплаченої суми за кожен
день прострочення платежу.

Відповідно до ст. 230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Статтею 3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлено, що розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Перевіривши розрахунок пені, судова
колегія дійшла висновку щодо
правильності нарахування суми.

Отже, судова колегія доходить до
висновку про те, що судом першої
інстанції цілком вірно встановлені
обставини справи, ним дана правильна
юридична оцінка із застосуванням
належних норм матеріального права з
дотриманням норм процесуального права.

Судова колегія відхиляє доводи
апелянта стосовно того, що суд першої
інстанції неправомірно розглянув
справу без участі представника
відповідача з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач, належним чином
повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи, у судове засідання
призначене на 02 червня 2014р. не прибув.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 02.06.2014р. відкладено
розгляду справи на 11 червня 2014 року та
зобов'язано відповідача надати: відзив
по суті позовних вимог, докази на
обґрунтування заперечень та належним
чином засвідчені копії установчих
документів на підставі яких діє
відповідач (статут, свідоцтво про
державну реєстрацію тощо).

11 червня 2014р. представник відповідача
вдруге не скористався своїм правом на
судовий захист, вимоги ухвали від
02.06.2014р. не виконав та у судове
засідання не прибув.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод від 04.11.1950 року, кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення.

У пункті 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» № 18
від 26.12.2011 року зазначено, що у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Також, відповідно до приписів пункту 2
інформаційного листа Вищого
господарського суду від 15.03.2010р. № 01-08/140
„Про деякі питання запобігання
зловживанню процесуальними правами у
господарському судочинстві" особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце її
розгляду судом, якщо ухвалу про
порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві. У випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

З матеріалів справи вбачається, що
ухвала про порушення провадження у
справі надіслана за належною адресою
відповідача. Ухвала отримана
відповідачем, про що свідчить
повідомлення про вручення поштового
відправлення, яке наявне в матеріалах
справи (арк. справи 40).

Відтак, скаржник про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином.

За таких обставин, судова колегія
вважає що доводи, які викладені в
апеляційній скарзі є хибними та не
заслуговують уваги.

За таких обставин, оскаржуване рішення
господарського суду Одеської області
відповідає вимогам закону та
обставинам справи, а тому підстав для
її скасування не вбачається. У зв'язку з
чим, апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.99, 101, 103 п.1, 105
господарського процесуального кодексу
України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Українська Національна Стивідорна
Компанія" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської
області від 11.06.2014р. по справі № 916/1414/14-
залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України
набирає законної сили з дня її
прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 08.10.2014
р.

Головуючий суддя
В.А. Лисенко

Суддя
Т.Я. Гладишева

Суддя
Н.В. Ліпчанська