м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/14725/14 01.10.14

Господарський суд міста Києва у складі
головуючої судді Чинчин О.В., при
секретарі судового засідання Бігмі
Я.В., розглянув у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «ТІДІСІ
УКРАЇНА» до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВВ ІМЕКС»
простягнення заборгованості в розмірі
19 438 гривень 98 копійок

Представники:

від Позивача: Буряк І.М. (представник за
Довіреністю);

від Відповідача: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ТІДІСІ УКРАЇНА»
(надалі також - «Позивач») звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВВ ІМЕКС» (надалі
також - «Відповідач») про стягнення
заборгованості в розмірі 19 438 гривень 98
копійок.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 05
листопада 2013 року Товариство з
обмеженою відповідальністю «ТІДІСІ
УКРАЇНА» згідно усної домовленості з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ВВ ІМЕКС» виставило
відповідачу рахунок-фактуру № ЕСТ-1105044
на суму 20 280 гривень 00 копійок щодо
оплати шин вантажних у кількості 4
штуки. 06 листопада 2013 року Позивач
відвантажив на замовлення Товариства з
обмеженою відповідальністю «ВВ ІМЕКС»
шини на загальну суму 20 280 гривень 00
копійок. Однак, Відповідач за
поставлений товар розрахувався
частково, а тому, станом на 27 червня 2014
року, заборгованість останнього перед
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ТІДІСІ УКРАЇНА»
складає 17 280 гривень 00 копійок. Таким
чином, Позивач просить Суд стягнути з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВВ ІМЕКС» 17 280
гривень 00 копійок - суму основної
заборгованості, 255 гривень 65 копійок - 3%
річних та 1 903 гривні 33 копійки -
інфляційних нарахувань.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 21.07.2014 р. порушено провадження у
справі № 910/14725/14, судове засідання
призначено на 06.08.2014 р.

01.08.2014 року через загальний відділ
діловодства суду (канцелярію) від
Позивача надійшли документи на
виконання вимог ухвали суду про
порушення провадження у справі від
21.07.2014 року.

У зв'язку з перебуванням судді Чинчин
О.В. у відпустці, Розпорядженням Голови
Господарського суду м. Києва від 06.08.2014
року справу № 910/14725/14 передано для
розгляду судді Любченко М.О.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 06.08.2014 року справу № 910/14725/14
прийнято до провадження суддею
Любченко М.О., розгляд справи
призначено на 03.09.2014 рік.

У зв'язку з виходом судді Чинчин О.В. з
відпустки, Розпорядженням В.о. Голови
Господарського суду міста Києва від
01.09.2014 року справу № 910/14725/14 передано
для розгляду судді Чинчин О.В.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 01.09.2014 року справу № 910/14725/14
прийнято до провадження суддею Чинчин
О.В., розгляд справи призначено на 03.09.2014
рік.

03.09.2014 року в судове засідання з'явився
представник позивача. Представник
відповідача в судове засідання не
з'явився, про поважні причини неявки
Суд не повідомив, про час і місце
судового засідання був повідомлений
належним чином, вимоги ухвали суду про
порушення провадження по справі від
21.07.2014 року не виконав.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 03.09.2014 року відкладено розгляд
справи на 24.09.2014 року.

У зв'язку з перебуванням судді Чинчин
О.В. на лікарняному, Розпорядженням
Голови Господарського суду м. Києва від
24.09.2014 року справу № 910/14725/14 передано
для розгляду судді Спичаку О.М.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 24.09.2014 року справу № 910/14725/14
прийнято до провадження суддею
Спичаком О.М., розгляд справи
призначено на 01.10.2014 року.

У зв'язку з виходом судді Чинчин О.В. з
лікарняного, Розпорядженням В.о. Голови
Господарського суду міста Києва від
29.09.2014 року справу № 910/14725/14 передано
для розгляду судді Чинчин О.В.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 29.09.2014 року справу прийнято до
провадження суддею Чинчин О.В., розгляд
справи призначено на 01.10.2014 року.

В судовому засіданні 01.10.2014 року
представник Позивача підтримав
вимоги,доводи позовної заяви та подав
додаткові доказі по справі.
Представник Відповідача в судове
засідання не з'явився, про поважні
причини нез'явлення суд не повідомив,
про час та місце судового засідання був
повідомлений належним чином, що
підтверджується відміткою про
відправлення на Ухвалі Господарського
суду міста Києва від 24.09.2014 року.

За таких обставин, незважаючи на те, що
представник Відповідача в судове
засідання 01.10.2014 року не з'явився, за
висновками суду, наявні у матеріалах
справи документи достатні для
прийняття повного та обґрунтованого
судового рішення, а неявка вказаного
учасника судового спору не перешкоджає
вирішенню справи по суті.

Відповідно до статті 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 01 жовтня 2014 року,
на підставі статті 85 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено вступну та резолютивну
частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського
процесуального кодексу України, в
судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

05 листопада 2013 року Товариством з
обмеженою відповідальністю «ТІДІСІ
УКРАЇНА» виставлено Товариству з
обмеженою відповідальністю «ВВ ІМЕКС»
рахунок-фактуру № ЕСТ-1105044 на суму 20 280
гривень 00 копійок щодо оплати шин
вантажних у кількості 4 штуки.

На підставі замовлення згідно із
рахунком-фактурою № ЕСТ-1105044, 06
листопада 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю «ТІДІСІ
УКРАЇНА» та Товариством з обмеженою
відповідальністю «ВВ ІМЕКС» підписано
Видаткову накладну №ЕСТ1112151 на шини
вантажні в кількості 4 штуки загальною
вартістю 20 280 гривень 00 копійок.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги,
Позивач зазначає, що Відповідач за
поставлені шини розрахувався частково,
а тому, станом на 27 червня 2014 року,
заборгованість останнього перед
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ТІДІСІ УКРАЇНА»
складає 17 280 гривень 00 копійок. Таким
чином, Позивач просить Суд стягнути з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВВ ІМЕКС» 17 280
гривень 00 копійок - суму основної
заборгованості, 255 гривень 65 копійок - 3%
річних та 1 903 гривні 33 копійки -
інфляційних нарахувань.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та, враховуючи те, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «ТІДІСІ УКРАЇНА»
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно зі статтею 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до статті 174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати: з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать

Майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Якщо майново-господарське зобов'язання
виникає між суб'єктами господарювання
або між суб'єктами господарювання і
негосподарюючими суб'єктами -
юридичними особами, зобов'язаною та
управненою сторонами зобов'язання є
відповідно боржник і кредитор (стаття
175 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 179
Господарського кодексу України,
майново-господарські зобов'язання, які
виникають між суб'єктами
господарювання або між суб'єктами
господарювання і негосподарюючими
суб'єктами - юридичними особами на
підставі господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів
(частина 7 статті 179 Господарського
кодексу України).

Статтею 181 Господарського кодексу
України визначено, що господарський
договір за загальним правилом
викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в
силу вимог статті 181 Господарського
кодексу України, між Позивачем та
Відповідачем було укладено
господарський договір у спрощений
спосіб.

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться (частина 1 статті 193
Господарського кодексу України).

Отже, Позивач уклавши із Відповідачем
господарський договір у спрощений
спосіб, мав на меті поставити товар та
отримати грошові кошти за нього, а
Відповідач - отримати та оплатити
товар.

Умови договору свідчать про те, що за
своєю правовою природою вищевказаний
договір є договором поставки.

За договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму
(стаття 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України, договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (стаття 525
Цивільного кодексу України).

Згідно статті 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193
Господарського кодексу України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Не допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином (частина 7
статті 193 Господарського кодексу
України).

Частиною 1 статті 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до частини 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України, Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.

Суд зазначає, що факт поставки
Позивачем товару на загальну суму 20 280
гривень 00 копійок підтверджується
матеріалами справи, а саме: Видатковою
накладною №ЕСТ1112151 та Довіреністю №
на отримання матеріальних
цінностей, виданою Товариством з
обмеженою відповідальністю «ВВ ІМЕКС».

Однак, належних та допустимих доказів
на підтвердження повної сплати
Відповідачем грошових коштів за
поставлений товар відповідно до
Видаткової накладної №ЕСТ1112151 до
матеріалів справи не додано.

Таким чином, Суд приходить до висновку,
що позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «ТІДІСІ
УКРАЇНА» в частині стягнення 17 280
гривень 00 копійок - суми основної
заборгованості є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд зазначає, що передбачене законом
право кредитора вимагати сплати боргу
з урахуванням індексу інфляції та
процентів річних в порядку статті 625
Цивільного кодексу України є способами
захисту його майнового права та
інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Таким чином, Суд зазначає, що позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «ТІДІСІ УКРАЇНА» в
частині стягнення 255 гривень 65 копійок -
3% річних та 1 903 гривні 33 копійки -
інфляційних нарахувань є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «ТІДІСІ УКРАЇНА» -
задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «ВВ ІМЕКС»
(02093, м.Київ, ВУЛ. БОРИСПІЛЬСЬКА, будинок
11, Ідентифікаційний код юридичної
особи 32156999) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «ТІДІСІ
УКРАЇНА» (02089, м.Київ, вулиця Радистів,
73-А, ідентифікаційний код юридичної
особи 33780248) 19 438 (дев'ятнадцять тисяч
чотириста тридцять вісім) гривень 98
копійок, з яких: 17 280 гривень 00 копійок -
суму основної заборгованості, 255
гривень 65 копійок - 3% річних та 1 903
гривні 33 копійки - інфляційних
нарахувань.

3. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «ВВ ІМЕКС»
(02093, м.Київ, ВУЛ. БОРИСПІЛЬСЬКА, будинок
11, Ідентифікаційний код юридичної
особи 32156999) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «ТІДІСІ
УКРАЇНА» (02089, м.Київ, вулиця Радистів,
73-А, ідентифікаційний код юридичної
особи 33780248) 1 827 (одну тисячу вісімсот
двадцять сім) гривень 00 копійок
судового збору.

4. Видати наказ після набрання
судовим рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата складання та підписання повного
тексту рішення: 02 жовтня 2014 року.

Суддя
О.В. Чинчин