ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2014
Справа № 917/1301/14

За позовом Публічного акціонерного
товариства "Полтаваобленерго" (36022,
м. Полтава, вул. Старий Поділ, 5) в
особі Лубенської філії ПАТ
"Полтаваобленерго", 37500, м. Лубни, вул.
Крупської, 1

До відповідача Комунальне
підприємство "Лубни-водоканал"
Лубенської міської ради Полтавської
області, 37500, м. Лубни, вул. Авіаторська,
52

Про стягнення 1 355 566,50 грн., в т.ч. 1 170 000,00
грн. - заборгованість відповідача за
період липень 2013 року по квітень
(включно) 2014 року за спожиту
електроенергію за умовами Договору про
постачання електроенергії № 1270 від
17.05.2010 р., 70 221,68 грн. - пеня за період
листопад - грудень 2013 року та січень -
квітень 2014 року відповідно до п. 4.2.1
Договору за несвоєчасну оплату
спожитої електроенергії за умовами
цього договору, 89 634,41 грн. - збитки від
інфляції та 25 710,41 грн. - 3 % річних з
урахуванням уточнень до позовної заяви
№ 01-11/11480 від 24.09.2014 року (вх. № 12504 від
24.09.2014 року) та № 05-15-06/2169 від 24.09.2014 року
(вх. № 82557 від 25.09.2014 року).

Суддя БУНЯКІНА Ганна Іванівна

Представники:

від позивача: Рубан Т.М., Ковтун
Ю.І. (див. протокол судового засідання)

від відповідача: Крамаренко В.В. (див.
протокол судового засідання)

Рішення виноситься після перерви,
оголошеної в судових засіданнях 05.08.2014
р., 09.09.2014 р. та 18.09.2014 року в порядку ст. 77
ГПК України з огляду на необхідність
поповнення матеріалів справи
документальними доказами.

25.09.2014 року у судовому засіданні
відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 85 ГПК України
оголошено вступну і резолютивну
частину рішення, додано до справи та
повідомлено про строк виготовлення
повного тексту рішення.

Суть спору: розглядається позовна
заява Публічного акціонерного
товариства "Полтаваобленерго" в особі
Лубенської філії ПАТ
"Полтаваобленерго" про стягнення з
Комунального підприємства
"Лубни-водоканал" Лубенської міської
ради Полтавської області
заборгованості у сумі 1 355 566,50 грн., в т.ч.
1 170 000,00 грн. - заборгованість
відповідача за період липень 2013 року по
квітень (включно) 2014 року за спожиту
електроенергію за умовами Договору про
постачання електроенергії № 1270 від
17.05.2010 р., 70 221,68 грн. - пеня за період
листопад - грудень 2013 року та січень -
квітень 2014 року відповідно до
п. 4.2.1 Договору за несвоєчасну оплату
спожитої електроенергії за умовами
цього договору, 89 634,41 грн. - збитки від
інфляції та 25 710,41 грн. - 3 % річних з
урахуванням уточнень до позовної заяви
№ 01-11/11480 від 24.09.2014 року (вх. № 12504 від
24.09.2014 року) та № 05-15-06/2169 від 24.09.2014 року
(вх. № 82557 від 25.09.2014 року).

Позивач на позовних вимогах наполягає
за мотивами позовної заяви з
урахуванням уточнень до позовної заяви
№ 01-11/11480 від 24.09.2014 року (вх. № 12504 від
24.09.2014 року) про зменшення суми
основного боргу та збільшення розміру
вимог в частині штрафних санкцій. В
додатки до вказаних доповнень залучено
докази сплати відповідачем 200 000,00 грн.
заборгованості. Позивачем також подано
уточнення - 2 до позовної заяви №
05-15-06/2169 від 24.09.2014 року (вх. № 82557 від
25.09.2014 року).

Відповідно до частини 4 статті 22
Господарського процесуального кодексу
України позивач вправі до прийняття
рішення по справі збільшити розмір
позовних вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу, в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог.

Суд розцінює дані уточнення як заяви
про зменшення позовних вимог та
приймає до розгляду в даному
провадженні як такі, що не суперечить
чинному процесуальному законодавству
України. Спір розглядається в межах
предмету позову в редакції прийнятих
судом вищевказаних уточнень з
урахуванням п. 3.10, п. 3.11 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції".

Відповідач проти позову заперечує за
мотивами відзиву на позовну заяву №
01-04/774 б/д (вх. № 10118 від 05.08.2014 року).
Супровідним листом вх. № 12617 від 25.09.2014
року відповідач надав суду
контррозрахунок ціни позову та
клопотання від 25.09.2014 року про
зменшення штрафних фінансових санкцій.

Суд відмовляє у задоволенні вказаного
клопотання за мотивуванням, викладеним
нижче.

Крім цього, відповідач надав суду
клопотання від 09.09.2014 року (вх. № 11592 від
09.09.2014 року) про залучення до участі у
справі співвідповідача - Лубенську
міську раду. В його обґрунтування
останній посилається, що саме міська
рада розпоряджається рахунками
Комунального підприємства
"Лубни-водоканал" Лубенської міської
ради Полтавської області на підставі
розпорядження міського голови № 231р
від 04.09.2014 року "Про запровадження
тимчасового особливого стану по
зобов'язаннях КП "Лубни-водоканал".

Відповідно до статті 24 ГПК України
господарський суд за наявністю
достатніх підстав має право до
прийняття рішення залучити за
клопотанням сторони або за своєю
ініціативою до участі у справі іншого
відповідача.

Матеріалами справи підтверджується, що
особливий стан стосовно відповідача
введений 04.09.2014 року, а заборгованість
перед позивачем виникла набагато
раніше. Предметом спору у даній справі
є стягнення заборгованості за період
липень 2013 року по квітень (включно) 2014
року, отже у відповідача було достатньо
часу для її погашення.

За викладеного, суд не вбачає
необхідності для залучення до участі у
справі співвідповідача (Лубенську
міську раду) та відмовляє у задоволенні
даного клопотання.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
оцінивши надані докази, суд

в с т а н о в и в:

17.05.2010 року між Лубенською філією ВАТ
"Полтаваобленерго" (згідно змін,
прийнятих загальними зборами
акціонерів 20.04.2011 року - Публічне
акціонерне товариство
"Полтаваобленерго") та Комунальним
підприємством "Лубни-водоканал"
Лубенської міської ради Полтавської
області укладено Договір про
постачання електричної енергії № 1270,
згідно умов якого постачальник
(позивач) зобов'язувався продавати
електричну енергію (як різновид товару)
споживачу (відповідачу) для
забезпечення потреб електроустановок
споживача з приєднаною потужністю 4 777
кВт, а споживач зобов'язувався
оплачувати постачальнику вартість
використаної (купленої) електроенергії
та здійснювати інші платежі згідно з
умовами цього Договору.

Відповідно до ст. ст. 525-526, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином та в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
цивільного законодавства,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Дотримуючись зазначеної норми позивач
виконав зобов'язання за укладеним
договором. Відповідач неналежним чином
виконував зобов'язання по оплаті за
спожиту електроенергію, внаслідок чого
за період з липень 2013 року по квітень
(включно) 2014 року утворилася
заборгованість перед ПАТ
"Полтаваобленерго" у розмірі 1 370 000,00
грн.

Як уже зазначалося вище, позивач
звернувся до суду з уточненнями до
позовної заяви № 01-11/11480 від 24.09.2014 року
(вх. № 12504 від 24.09.2014 року) про зменшення
суми основного боргу та збільшення
розміру вимог в частині штрафних
санкцій. Дані уточнення розцінені
судом як заява про зменшення позовних
вимог та прийняті судом, що є підставою
для припинення провадження у справі в
частині вимог щодо стягнення з
відповідача заборгованості у розмірі
200 000,00 грн. в порядку п. 1-1 ст. 80 ГПК
України.

Таким чином, заборгованість
відповідача на момент розгляду даної
справи та прийняття рішення складає 1 170
000,00 грн. - за період липень 2013 року по
квітень (включно) 2014 року за спожиту
електроенергію за умовами Договору про
постачання електроенергії № 1270 від
17.05.2010 р..

Отже, позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача 1 170 000,00 основного боргу
підтверджені документально та нормами
матеріального права, відповідачем не
спростовані, а тому в цій частині
підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом. Одним із видів
забезпечення виконання зобов'язань
відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного
кодексу України та ст. 199
Господарського кодексу України, є
неустойка (штраф, пеня), розмір якої
визначається відповідно до умов
договору, що не суперечать чинному
законодавству України.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання. Пунктом 4
ст. 231 Господарського кодексу України
визначено, що у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).
Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою НБУ, за увесь час
користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором (п. 6 ст. 231
Господарського кодексу України).

Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу
України визначено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Пунктом 4.2.1 Договору про постачання
електроенергії № 1270 від 17.05.2010 року
сторони передбачили, що за внесення
платежів з порушенням термінів,
визначених відповідним додатком,
споживач сплачує постачальнику пеню у
розмірі 0,01 %, але не більше подвійної
облікової ставки НБУ за кожен день
прострочення платежу, враховуючи день
фактичної оплати, компенсаційні
нарахування на встановлений індекс
інфляції та трьох процентів річних з
простроченої суми.

Здійснивши за допомогою калькулятору
підрахунку заборгованості та штрафних
санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3" перевірку
наданого позивачем розрахунку в
частині позовних вимог щодо стягнення
з відповідача 70 221,68 грн. пені за період
з 01.08.2013 р. по 31.01.2014 р., суд прийшов до
висновку, що вимоги позивача
підлягають задоволенню (розрахунок
пені додано до матеріалів справи).

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 % річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку наданого
позивачем розрахунку позовних вимог
щодо стягнення з відповідача 3 % річних
від простроченої суми у розмірі 25 710,41
грн. за період серпень 2013 року - квітень
2014 року включно та 89 634,41 інфляційних
втрат за період серпень 2013 року -
квітень 2014 року включно, суд прийшов до
висновку, що вимоги позивача
відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України є правомірними, відповідачем
не спростовані, а тому підлягають
задоволенню - 3 % річних у повному
обсязі, інфляційні - частково у розмірі
79 560,00 грн.; в частині стягнення 10 074,41
грн. інфляційних нарахувань слід
відмовити (розрахунок здійснено за
допомогою калькулятору підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій
"Ліга: Закон Еліт 9.1.3" та додано до
матеріалів справи).

Відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України
приймаючи рішення у справі суд має
право за власною ініціативою
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

За приписами частини 3 ст. 551 Цивільного
кодексу України розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 233
Господарського кодексу України, у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги : ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Вищий господарський суд України в п.
3.17.4. постанови пленуму від 26.12.2011 р.
№ 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначив, що
вирішуючи питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо. Крім
того, ця процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 Цивільного
кодексу України і статтею 233
Господарського кодексу України.

Як уже зазначалося вище відповідач
надав суду клопотання про зменшення
штрафних санкцій від 25.09.2014 року, в
якому посилався на приписи ст. 551
Цивільного кодексу України та просив
суд зменшити розмір нарахованої пені
до 5 % від заявленої до стягнення суми
пені. При цьому останній вважає, що
позивачем не надано належних доказів,
що порушення строків розрахунків за
поставлений товар призвело до
виникнення у Лубенської філії ПАТ
"Полтаваобленерго" збитків.

Матеріали справи та надані докази не
свідчать про готовність відповідача
якнайшвидше провести розрахунки - під
час розгляду даної справи в суді
сплачено лише 200 000,00 грн.
заборгованості, залишок боргу на
момент прийняття рішення становить 1 170
000,00 грн., у справі відсутні належні
докази на підтвердження важкого
фінансового стану відповідача.
Будь-яких інших обставин, які могли б
бути враховані судом при вирішенні
питання про зменшення штрафних
санкцій, відповідач не наводить.

Крім цього, суд зазначає, що розмір
штрафних санкцій не зачіпає майнові
інтереси відповідача та не являється
непомірно великим порівняно з розміром
основної заборгованості.

За викладеного, суд не вбачає підстав
для зменшення штрафних санкцій та
відмовляє у задоволенні клопотання
відповідача про зменшення штрафних
санкцій.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129
Конституції України та ст. 33, ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За викладеного, позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача 1 170 000,00 грн. -
заборгованості відповідача за період
липень 2013 року по квітень (включно) 2014
року за спожиту електроенергію за
умовами Договору про постачання
електроенергії № 1270 від 17.05.2010 р., 70 221,68
грн. пені за період листопад - грудень
2013 року та січень - квітень 2014 року
відповідно до п. 4.2.1 Договору за
несвоєчасну оплату спожитої
електроенергії за умовами цього
договору, 79 560,00 грн. збитків від
інфляції та 25 710,41 грн. - 3 % річних
підтверджені документально та нормами
матеріального права, відповідачем не
спростовані, а тому підлягають
задоволенню. У стягненні 10 074,41 грн.
інфляційних нарахувань слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати, понесені позивачем при подачі
позову, покладаються на відповідача
пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст. ст. 22, 49, 78, п. 1-1 ст. 80, 82-85
ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального
підприємства "Лубни-водоканал"
Лубенської міської ради Полтавської
області (37500, Полтавська область, м.
Лубни, вул. Авіаторська, 52) , р/р 4228 в Полтавському ГРУ КБ
"Приватбанк" м. Полтава, МФО 331401 на
користь Публічного акціонерного
товариства "Полтаваобленерго" в особі
Лубенської філії Публічного
акціонерного товариства
"Полтаваобленерго" (37500, Полтавська
область, м. Лубни, вул. Крупської, 1) , р/р 4 в філії
Полтавського Облуправління АТ
Державний Ощадний банк України, МФО 331467
- 1 345 492,09 грн., в т.ч. 1 170 000,00 грн. -
заборгованості відповідача за період
липень 2013 року по квітень (включно) 2014
року за спожиту електроенергію за
умовами Договору про постачання
електроенергії № 1270 від 17.05.2010 р., 70 221,68
грн. пені за період листопад - грудень
2013 року та січень - квітень 2014 року
відповідно до п. 4.2.1 Договору за
несвоєчасну оплату спожитої
електроенергії за умовами цього
договору, 79 560,00 грн. збитків від
інфляції, 25 710,41 грн. - 3 % річних та 26 909,85
судового збору.

Видати наказ з набранням чинності цим
рішенням.

3. У стягненні 10 074,41 грн. інфляційних
нарахувань - відмовити.

4. Припинити провадження у справі в
порядку п. 1-1 ст. 80 ГПК України в частині
позовних вимог щодо стягнення
заборгованості у розмірі 200 000,00 грн.

Повне рішення складено 03.10.2014 року.

СУДДЯ
БУНЯКІНА Г.І.