ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2014 р.
Справа № 911/3569/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Черногуза А.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Фізичної
особи підприємця ОСОБА_1 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Алькатрасс" про стягнення боргу,

за участю представників:

позивача: ОСОБА_2 (дов. № 1172 від 19.08.2014)

відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні господарського суду
Київської області знаходиться справа
за позовом Фізичної особи підприємця
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Алькатрасс" про
стягнення боргу.

Позивач обґрунтовує свої позовні
вимоги неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань за
договором на транспортно-експедиційне
обслуговування автомобільним
транспортом № 35-П/UA від 18.01.2014.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 21.08.2014 порушено провадження
у справі та призначено її до розгляду
на 02.09.2014.

Ухвалою від 02.09.2014 розгляд справи було
відкладено на 23.09.2014.

В судовому засіданні 23.09.2014 суд
заслухав пояснення представника
позивача, він підтримав позовні вимоги.
Відповідач в судове засідання не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої ст. 64 та ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом. У
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
(Аналогічна правова позиція викладена
в Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»)

Враховуючи, що сторони були належним
чином повідомлені про судове засідання
та те, що реалізація норми ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України щодо витребування
господарським судом у сторін
документів і матеріалів, необхідних
для вирішення спору, безпосередньо
залежить від суб'єктивної реалізації
сторонами їх диспозитивного права
подавати та витребовувати через суд
докази, а також враховуючи положення п.
4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який
визначає одним з принципів судочинства
свободу в наданні сторонами суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, господарський суд
вважає, що судом в межах наданих
повноважень створені належні умови для
надання сторонами доказів та вважає за
можливе розглядати справу за наявними
у справі документами.

В судовому засіданні 23.09.2014 суд, після
виходу з нарадчої кімнати в порядку ст.
82-1 Господарського процесуального
кодексу України, проголосив вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши докази та
оцінивши їх в сукупності, суд

Установив:

18.01.2014 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Алькатрасс»
(замовник) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (перевізник)
було укладено договір на
транспортно-експедиційне
обслуговування автомобільним
транспортом № 35-П/UA.

Відповідно до п. 8.2. договору якщо
сторони не можуть дійти взаємної згоди,
спір підлягає вирішенню в
господарському суді за
місцезнаходженням позивача. При
розгляді спору в суді застосовується
законодавство країни розгляду спору.
Відтак вказаний спір підсудний
господарському суду Київської області.

Так, згідно п. 1.1., 1.2. якого предметом
даного договору є порядок
взаємовідносин, що виникають між
замовником і перевізником при
плануванні, здійсненні та оплаті
транспортних послуг при перевезені
вантажів в міжнародному та
внутрішньореспубліканському
сполученні. За даним договором
перевізник зобов'язується здійснювати
перевезення ввіреного йому замовником
або його представником вантажу та
видати його уповноваженій на отримання
вантажу особі (вантажоотримувачу), а
замовник - забезпечити відправлення та
отримання вантажу та оплатити
перевезення.

Для здійснення перевезення замовник
направляє перевізнику по факсу або в
електронному вигляді заявку на
перевезення, що містить спеціальні
вимоги для кожного окремого
перевезення. Умови, обумовлені у
заявці, мають пріоритетне значення
відносно умов даного договору (п. 2.2.
договору).

Вартість перевезення, валюта платежу
визначається сторонами окремо по
кожному перевезенню, із зазначенням
вартості перевезення та валюти платежу
(RUR, USD, EUR, Br) в замовленні на конкретне
перевезення (п. 5.1. договору).

Підставою для оплати перевезення
замовником шляхом банківського
переказу є надання перевізником
оригіналів рахунків-фактур, актів
виконаних робіт та CMR-накладної з
відміткою вантажоотримувача про
прийняття вантажу. Ненадання
перевізником вищезазначених
документів дає право замовнику
відмовити в оплаті фрахту до надання
необхідних документів (п. 5.3. договору).

Замовник оплачує перевезення протягом
30 банківських днів з дати надання
перевізником документів, вказаних в п.
5.3. даного договору (п. 5.7. договору).

Так, відповідно до заявок № 44-П/UA від
13.02.2014, № 44-П/UA від 13.02.2014, № 50-П/UA від
18.02.2014, № 62-П/UA від 21.02.2014, № 67-П/UA від
24.02.2014, № 75-П/UA від 21.03.2014 позивачем
надавались послуги з перевезення, що
підтверджується актами
здачі-приймання робіт від 04.03.2014, від
05.03.2014, від 06.03.2014, від 12.03.2014, від 13.03.2014,
від 08.04.2014, що були погоджені сторонами
та відповідно до яких сукупна вартість
наданих послуг становить 29850,00 євро.
Крім того, факт надання послуг
підтверджується відповідними
CMR-накладними, а також рахунками для
оплати послуг, що були виставлені
позивачем (копії заявок, актів
здачі-приймання робіт, CMR-накладних та
рахунків містяться в матеріалах
справи). Відповідачем не надавалось
суду будь-яких заперечень щодо строків,
якості надання послуг тощо.

Відтак, судом встановлено, що позивач
належним чином виконав свої договірні
зобов'язання, а у відповідача
відповідно виник обов'язок оплатити
вартість прийнятих послуг.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав і обов'язків є, зокрема,
договори та інші правочини. Однією з
підстав виникнення господарського
зобов'язання згідно ст. 174
Господарського кодексу України, є
господарський договір.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Вбачається, що відповідач неналежним
чином виконував свої зобов'язання з
оплати вартості послуг, оплативши її
лише частково, внаслідок чого у нього
утворилась заборгованість перед
позивачем у сумі 10000,00 євро. Вказаний
факт підтверджується банківськими
виписками з рахунку позивача, що
міститься в матеріалах справи.

Позивач звертався до відповідача з
претензією № 01/14 від 28.05.2014, в якій
просив погасити існуючу
заборгованість, проте вказана
претензія залишена відповідачем без
відповіді та задоволення.

Враховуючи наведене, суд вважає вимогу
позивача про стягнення з відповідача
10000,00 євро основного боргу
обґрунтованою, документально
підтвердженою та такою, що підлягає
задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 525,70 євро втрат від
інфляції та 71,50 євро 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Щодо вимоги про стягнення з
відповідача 525,70 євро втрат від
інфляції суд зазначає наступне.

Індекс інфляції - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць. Згідно з Законом України "Про
індексацію грошових доходів населення"
індекс споживчих цін (індекс інфляції)
обчислюється спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади в
галузі статистики і не пізніше 10 числа
місяця, що настає за звітним,
публікується в офіційних періодичних
виданнях.

Вимоги щодо застосування заходів
відповідальності за порушення
грошових зобов'язань, визначених в
іноземній валюті, мають заявлятися в
національній валюті України (гривнях)
за офіційним курсом Національного
банку України на день заявлення
відповідної вимоги. При цьому
стягнення інфляційних нарахувань на
суму основної заборгованості не є
можливим, оскільки індекс інфляції
розраховується лише стосовно
національної валюти України (гривні)
(аналогічна правова позиція викладена
в Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань»).

Отже, оскільки позивачем нараховано
суму втрат від інфляції на суму
заборгованості, що виражена в євро, суд
відмовляє в задоволенні вказаної
вимоги.

Щодо розрахунку суми 3% річних,
наданого позивачем, то він є
арифметично вірним, а відтак вказана
вимога про стягнення з відповідача 71,50
євро 3% річних підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду
повинні враховувати те, що визначення
та наповнення доказової бази
переданого на розгляд суду спору
покладаються саме на сторони, а не на
суд. Суд вирішує спір на підставі
поданих та витребуваних в порядку ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України сторонами доказів.

В порядку ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
49, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Алькатрасс" (391386670) на користь Фізичної
особи підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_1)
10000,00 євро боргу, 71,50 євро 3% річних, що
станом на день прийняття рішення
становить 173700,00 грн та 1241,96 грн
відповідно, а також 3525,60 грн судового
збору.

3. В решті заявлених позовних
вимог відмовити.

4. Видати наказ.

Повний текст рішення складено 07.10.2014

Суддя
А.Ф.
Черногуз