ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2014 р.
Справа № 914/1266/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого-судді
Кравчук Н. М.

суддів
Гнатюк Г.М.

Якімець Г.Г.

розглянувши апеляційну скаргу
дочірньої компанії «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» (ДК «Газ України»
НАК «Нафтогаз України») за № 31/10-4052 від
20.06.2014р.

на рішення господарського
суду Львівської області від 06.06.2014р.

у справі № 914/1266/14

за позовом: ДК «Газ України»
НАК «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача: Товариства з
обмеженою відповідальністю «Мінерал-7»
(надалі ТзОВ «Мінерал-7»), с. Новий Яр,
Львівської області

про стягнення
заборгованості 18 151,14 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явилися

від відповідача: Гриценко С.І. -
представник (довіреність від 14.07.2017р.)

Представнику відповідача роз'яснені
права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20,
22, 28 ГПК України. Клопотання про
технічну фіксацію судового процесу від
сторін не поступало, заяв про відвід
суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Львівської області від 06.06.2014р. у справі
№ 914/1266/14 (суддя Кітаєва С.Б.) відмовлено
у задоволенні позовних вимог за
позовом ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз
України» до ТзОВ «Мінерал-7» про
стягнення заборгованості в розмірі 18
151,14 грн.

При прийнятті рішення суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не доведено тих обставин, на яких
ґрунтуються заявлені ним вимоги,
відповідно вимоги про стягнення з
відповідача боргу та штрафних санкцій
в сумі 18 151,14 грн. за договором
№24/11-0262/17-0/ПДВ від 30.08.2010р. задоволенню
не підлягають.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз
України» подала апеляційну скаргу, в
якій рішення суду першої інстанції
вважає прийнятим з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
з неповним з'ясуванням обставин, що
мають значення для справи, просить його
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позовні вимоги задоволити
частково, провадження в частині
стягнення 15 537,90 грн. припинити, в
частині стягнення 1 200,80 грн. пені, 228,89
грн. інфляційних втрат та 1 183,55 грн. 3%
річних задоволити. Зокрема, скаржник
зазначає, що внаслідок технічної
описки в позовній заяві позивач вказав
дату договору 30.08.2010р. № 24/11-0262/17-0/ПДВ,
замість дати 30.08.2011р., проте долучений
до заяви договір від 30.08.2011р. №
24/11-0262/17-0/ПДВ свідчить про те, що позивач
мав на увазі стягнення коштів на саме
на підставі договору від 30.08.2011р.
Відповідно суд не вірно визначив
підстави позовних вимог та
безпідставно відмовив в позов.

25.06.2014р. автоматизованою системою
документообігу суду дану справу
розподілено до розгляду
судді-доповідачу Кравчук Н.М.

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
26.06.2014р. в склад колегії суддів для
розгляду справи №914/1266/14 введено суддів
Гнатюк Г.М. та Мирутенка О.Л.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 26.06.2014р. у
складі колегії суддів: головуюча суддя
Кравчук Н.М., судді Гнатюк Г.М. та
Мирутенко О.Л. апеляційну скаргу
прийнято до провадження та призначено
до розгляду на 17.07.2014р.

У зв'язку з перебуванням судді
Мирутенка О.Л. у відпустці,
розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду у
склад колегії суддів для розгляду
справи №914/1266/14 господарського суду
Львівської області введено замість
судді Мирутенка О.Л. - суддю Зварич О.В.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 17.07.2014р. у
складі колегії суддів: головуюча суддя
Кравчук Н.М., судді Гнатюк Г.М. та Зварич
О.В. розгляд апеляційної скарги
відкладено на 14.08.2014р.

У зв'язку з перебуванням судді Гнатюк
Г.М. у відпустці, 13.08.2014р. розпорядженням
в.о. голови Львівського апеляційного
господарського суду у склад колегії
суддів для розгляду справи №914/1266/14
господарського суду Львівської
області введено замість судді Гнатюк
Г.М. - суддю Якімець Г.Г.

14.08.2014р. ухвалою Львівського
апеляційного господарського суду
розгляд справи відкладено на 11.09.2014р.

У зв'язку з перебуванням судді Зварич
О.В. у відпустці, розпорядженням голови
Львівського апеляційного
господарського суду від 10.09.2014р. у склад
колегії суддів для розгляду справи
№914/1266/14 господарського суду
Львівської області введено замість
судді Зварич О.В. - суддю Мирутенка О.Л.

У зв'язку з перебуванням судді
Мирутенка О.Л. у відпустці,
розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
11.09.2014р. у склад колегії суддів для
розгляду справи №914/1266/14
господарського суду Львівської
області введено замість судді
Мирутенка О.Л. - суддю Гнатюк Г.М.

11.09.2014р. ухвалою Львівського
апеляційного господарського суду у
складі колегії суддів: головуюча суддя
Кравчук Н.М., судді Гнатюк Г.М. та
Якімець Г.Г. розгляд апеляційної скарги
відкладено на 25.09.2014р.

Позивач явку уповноваженого
представника в судові засідання не
забезпечив, причини неявки не
повідомив, хоча належним чином був
повідомлений про дату, час і місце
розгляду справи.

Представник відповідача в судовому
засідання та у відзиві на апеляційну
скаргу проти доводів скаржника
заперечив, просив залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а оскаржуване
рішення суду без змін.

Дослідивши матеріали справи,
апеляційну скаргу, заслухавши
пояснення представника відповідача,
колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
прийшла до висновку про залишення
рішення місцевого господарського суду
без змін з огляду на наступне.

Позивач звернувся до господарського
суду з вимогою про стягнення
заборгованості в розмірі 18 151,14 грн., яка
виникла внаслідок неналежного
виконання відповідачем взятих на себе
зобов'язань згідно умов договору №
№24/11-0262/17-0/ПДВ від 30.08.2010р., укладеного
між ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз
України" (постачальник) та ТзОВ
"Мінерал-7" (покупець).

Як стверджує позивач у позовній заяві,
згідно з вказаним договором, ДК "Газ
України" зобов'язувалась передати ТзОВ
"Мінерал-7" протягом серпня-вересня 2011
року природний газ, а ТзОВ "Мінерал-7"
повинно прийняти та оплатити природний
газ.

Свої зобов'язання згідно даного
договору позивач виконав, передавши
відповідачу протягом серпня-вересня 2011
року природний газ на загальну суму 23
837,90 грн., що підтверджується актами
прийому-передачі природного газу, які
долучені до матеріалів справи, однак
відповідач за спожитий природний газ
розрахувався частково в сумі 8 300,00 грн.
і станом на момент звернення з позовом
до суду сума основного боргу
відповідача перед позивачем становить
15 537,90 грн.

Враховуючи неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань,
передбачених згаданим договором,
позивач, відповідно до п.7.3.1 договору за
№24/11-0262/17-0/ПДВ від 30.08.2010р., нарахував
відповідачу пеню в розмірі 1 200,80 грн. та
на підставі ст.625 ЦК України інфляційні
нарахування в розмірі 228,89 грн. і 3%
річних -1 183,55 грн.

У позовній заяві, в п.3 додатку,
позивачем зазначено: копія договору №
24/11-0512/01-0/ПДВ від 30.08.2011р. Проте, як
вбачається з матеріалів справи,
позивачем фактично долучено до
позовної заяви копію договору
№24/11-0262/17-0/ПДВ від 30.08.2011р. з додатками
(а.с. 10, 14-21).

Ухвалами суду першої інстанції від
10.04.2014р., 14.05.2014р. та 26.05.2014р. було
зобов'язано позивача в письмовій формі
підтвердити суму заборгованості по
заявлених вимогах та надати суду копію
договору № 24/11-0512/01-0/ПДВ від 30.08.2011р.,
зазначеного в п.3 додатках до позовної
заяви, явка уповноваженого
представника позивача в судові
засідання визнавалася обов'язковою
(а.с. 1, 44-46, 78-79).

Однак, ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз
України» вимог ухвал суду не виконав,
уповноваженого представника в судові
засідання жодного разу не забезпечив. В
матеріалах справи міститься телеграма
від представника ДК «Газ України» НАК
«Нафтогаз України» про розгляд справи
без участі позивача за наявними в ній
матеріалами (а.с. 80).

Позивач визначив як підставу позову,
укладений між сторонами 30.08.2010р.
договір поставки природного газу №
24/11-0262/17-0/ПДВ, однак, до позовної заяви
додав договір поставки природного газу
№ 24/11-0262/17-0/ПДВ від 30.08.2011р.

В матеріалах справи наявні документи,
які як підставу проведення
господарських операцій по поставці
газу визначають саме договір поставки
№24/11-0262/17-0/ПДВ від 30.08.2011р., а не договір
№24/11-0262/17-0/ПДВ від 30.08.2010р., зокрема акти
прийому-передачі природного газу акт
звіряння розрахунків від 31.10.2012р.,
гарантійний лист відповідача
вих.№05/01-12 від 26.01.2012р., заява сторін від
04.06.2014р. №31/26-3448 про зарахування
зустрічних однорідних вимог.

Так, згідно договору поставки
природного газу №24/11-0262/17-0/ПДВ від
30.08.2010р., який укладеного між ДК «Газ
України» НАК «Нафтогаз України»
(постачальник) та ТзОВ «Мінерал-7»
(покупець), постачальник зобов'язався
передати покупцю протягом
серпня-вересня 2011 року природний газ, а
той, в свою чергу, прийняти та оплатити
природний газ (а.с. 14-18).

В п.4.1 договору №24/11-0262/17-0/ПДВ від
30.08.2011р. зазначено, що остаточний
розрахунок за спожитий газ з
урахуванням вартості транспортування
територією України здійснюється на
підставі акту приймання-передачі газу
(за звітний місяць) до 5 числа та до 15-го
числа поточного місяця поставки (а.с.
14-15).

Відповідно до п.4.3, у платіжних
дорученнях покупець повинен
обов'язково зазначити номер договору,
дату його підписання, призначення
платежу. За наявності заборгованості
за цим договором постачальник
зараховує кошти, що надійшли від
покупця, як погашення заборгованості
за спожитий газ, поставлений в минулі
періоди за цим договором, незалежно від
зазначеного в платіжному дорученні
призначення платежу.

Кошти, які надійшли від покупця будуть
зараховані як передоплата за умови
відсутності заборгованості за цим
договором (п.4.4).

Згідно з п.10.1 цей договір набирає
чинності з моменту його підписання
повноважними представниками сторін та
скріплення печатками сторін, поширює
дію на відносини, які склалися між
сторонами з 06.08.2011р. і діє у частині
поставки газу до 30.09.2011р. включно, а у
частині розрахунків за газ - до їх
повного здійснення.

Між сторонами 30.08.2011р. підписано
додаток №1 до договору поставки
природного газу №24/11-0262/17-0/ПДВ від
30.08.2011р., п.2.2 яким погодили, що
приймання-передача газу, поставленого
постачальником покупцю у відповідному
місяці поставки, оформляється актом
приймання-передачі газу, в якому
зазначаються фактичні обсяги
спожитого газу, його ціна та вартість.
Акт приймання-передачі газу
складається на підставі технічних
актів приймання-передачі газу між
газотранспортним підприємством та
покупцем, з урахуванням планового
обсягу поставки, наданого
постачальником (а.с. 19-21).

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного
за місяцем поставки, покупець
зобов'язується надати постачальнику
для підпису два примірники акта
приймання-передачі газу, підписані та
скріплені печаткою покупця і погоджені
газотранспортним підприємством, копію
технічних актів приймання-передачі
газу.

Разом з актами приймання-передачі газу
покупець в обов'язковому порядку надає
копію документу щодо підтвердження
повноважень особи, яка підписує акт.
Така копія повинна бути завірена
підписом керівника або уповноваженої
ним особи та скріплена печаткою
підприємства з обов'язковим
зазначенням дати завіряння, яка має
бути не раніше дати складання
первинного документа.

Відповідно до п.2.3 додатку, у разі
відмови покупця від надання та/або
підписання 3-стороннього акта
приймання-передачі газу, фактично
переданим вважається обсяг газу,
зазначений в наданому постачальнику
газотранспортним підприємством
реєстрі фактично про транспортованих
обсягів газу.

На виконання умов договору поставки
природного газу від 30.08.2011р.
№24/11-0262/17-0/ПДВ позивач поставив, а
відповідач прийняв по акту
прийому-передачі природного газу для
потреб промислових споживачі від
31.08.2011р. газ, вартістю 19 654,79 грн. (з ПДВ) в
обсязі 5.737 тис. куб. м., а по акту
приймання-передачі від 30.09.2011р. - 1.221 тис.
куб.м. газу загальною вартістю 4 183,11 грн.
(з ПДВ) (а.с. 22-23).

Відповідач перерахував позивачу 8 300,00
грн., які останнім зараховані в
часткове погашення вартості газу,
поставленого за договором від 30.08.2011
року №24/11-0262/17-0/ПДВ, а відтак, за мінусом
8 300,00 грн. від 23 837,90 грн. непогашеною
залишався борг в сумі 15 537,90 грн. (а.с. 25).

ТзОВ "Мінерал-7" 26.01.2012р. звернувся з
гарантійним листом за вих.№05/01-12 до ДК
"Газ України" НАК "Нафтогаз України" про
повернення дебіторської
заборгованості за природний газ, яка
виникла по договору №24/11-0262/17 від
07.12.2010р. в сумі 15 541,30 грн. на вказані у
листі реквізити. В свою чергу
підприємство гарантувало погасити
кредиторську заборгованість за
природній газ за договором
№24/11-0262/17-0/ПДВ від 30.08.2011р. в сумі 15 537,90
грн. (а.с. 26).

Актом звіряння розрахунків від 31.10.2012р.
по договорах №24/11-0262/17 від 07.12.2010р. і
№24/11-0262/17-0/ПДВ від 30.08.2011р. сторони
станом на 31.10.2012р. підтвердили сальдо на
користь ТзОВ "Мінерал 7" в сумі 3,40 грн.
(а.с. 39).

В матеріалах справи наявна заява про
зарахування зустрічних однорідних
вимог №31/26-3448 від 04.06.2014р., в якій
сторони погодили, що станом на 01.06.2014р.
ТзОВ "Мінерал 7" має грошові
зобов'язання перед ДК "Газ України", а
саме за договором №24/11-0262/17-0/ПДВ від
30.08.2011р. в сумі 15 537,90 грн. В свою чергу ДК
"Газ України" НАК "Нафтогаз України має
грошові зобов'язання перед ТзОВ
"Мінерал 7" за договором №24/11-0262/17 від
07.12.2010р. на вказану суму. Дана заява
підписана уповноваженими
представниками та завірена гербовими
печатками сторін (а.с. 83).

В даній заяві зазначено, що на підставі
ст.601 ЦК України, ДК "Газ України"
зменшує зобов'язання ТзОВ "Мінерал 7" на
суму 15 537,90 грн. відповідно до договору
№24/11-0262/17-0/ПДВ від 30.08.2011р. та відображає
в бухгалтерському обліку суму 15 537,90
грн. як зменшення зобов'язань ДК "Газ
України" перед ТзОВ "Мінерал 7"
відповідно до договору №24/11-0262/17 від
07.12.2010р.

Таким чином, на дату подання позовної
заяви грошові зобов'язання ТзОВ
"Мінерал 7" в сумі 15 537,90 грн. та грошові
зобов'язання ДК "Газ України" з
повернення попередньої оплати в сумі 15
537,90 грн. припиняються шляхом
зарахування зустрічних однорідних
вимог.

При прийнятті постанови суд виходив з
наступного.

Майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України,
що визначено ст. 175 ГК України.

В ст.11 ЦК України зазначено, що, однією з
підстав виникнення зобов'язань, є
зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до ч.2 ст. 712 ЦК України до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (ст. 599 ЦК
України).

Статтею 601 ЦК України передбачено, що
зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги. Зарахування
зустрічних вимог може здійснюватися за
заявою однієї із сторін.

Таким чином, грошові зобов'язання ТзОВ
"Мінерал 7" перед ДК "Газ України" за
договором №24/11-0262/17-0/ПДВ від 30.08.2011р. в
сумі 15 537,90 грн. припинилися
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог на підставі ст. 601 ЦК України та
заяви про зарахування зустрічних
однорідних вимог № 31/26-3448 від 04.06.2014р.

Тобто, припинення зобов'язання
зарахуванням означає відсутність
предмета спору за договором
№24/11-0262/17-0/ПДВ від 30.08.2011р. про стягнення
15 537,90 грн.

Щодо твердження скаржника, що судом
першої інстанції не вірно визначено
підстави позовних вимог, то колегія
суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 4-3 ГПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Позовна заява повинна містити, зокрема
виклад обставин, на яких ґрунтуються
позовні вимоги; зазначення доказів, що
підтверджують позов; обґрунтований
розрахунок сум, що стягуються чи
оспорюються; законодавство, на
підставі якого подається позов (п. ч.2
ст. 54 ГПК України).

Згідно з ч.1 ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Частиною 4 ст.22 ГПК України визначено,
що позивач вправі до прийняття рішення
по справі збільшити розмір позовних
вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу, в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог. До
початку розгляду господарським судом
справи по суті позивач має право
змінити предмет або підставу позову
шляхом подання письмової заяви.

Позов - це вимога заінтересованої
особи, що випливає зі спірних
матеріальних правовідносин, про захист
свого або чужого права або законного
інтересу, що підлягає розгляду та
вирішенню у встановленому законом
порядку.

Елементи позову визначають його
внутрішні специфічні ознаки, містять
інформацію про суб'єктивне право, що
потребує, на думку позивача, судового
захисту, про фактичні обставини, на
яких ґрунтується подана вимога.

Позов як вимога про захист складається
з трьох елементів: предмета, підстави
та змісту.

Предмет позову - це матеріально-правова
вимога, заявлена позивачем в суд до
відповідача щодо усунення допущеного
відповідачем порушення суб'єктивного
права позивача.

Підстави позову - це обставини, що
вказуються позивачем, з якими позивач,
як з юридичними фактами, пов'язує свою
матеріально-правову вимогу або
правовідносини в цілому, що складають
предмет позову.

Зміст позову - це певна форма захисту,
про здійснення якої позивач просить
суд при зверненні із захистом
порушених або оскаржуваних прав.

Як вбачається, звертаючись до
господарського суду Львівської
області із позовом про стягнення
спірної суми, позивач визначив як
підставу позову, укладений між
сторонами договір поставки природного
газу №24/11-0262/17-0/ПДВ від 30.08.2010р., однак,
ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України"
до позовної заяви додано договір
поставки природного газу №24/11-0262/17-0/ПДВ
від 30.08.2011р.

Факт укладення договору поставки
природного газу №24/11-0262/17-0/ПДВ від
30.08.2011р. відповідачем не оспорюється;
натомість ТзОВ "Мінерал 7" заперечує
існування відносин між сторонами за
договором поставки природного газу
№24/11-0262/17-0/ПДВ від 30.08.2010р. (а.с. 49).

Пунктом 2 ст. 83 ГПК передбачено право
господарського суду щодо виходу за
межі позовних вимог (за наявності
передбачених цією нормою умов, і про це
є клопотання заінтересованої сторони),
але не зміни таких вимог на власний
розсуд чи спонукання до їх уточнення.

Письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору (ч.1 ст.36
ГПК).

Враховуючи вищенаведене, та те, що
судом першої інстанції ухвалами суду
було зобов'язнано позивача належними
та допустимими доказами підтвердити
заявлені вимоги, однак дані вимоги суду
не були позивачем виконані, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду про
відмову у задоволенні позову в зв'язку
з необґрунтованістю заявлених вимог
про стягнення з відповідача боргу та
штрафних санкцій в сумі 18 151,14 грн. за
договором №24/11-0262/17-0/ПДВ від 30.08.2010р.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Однак, скаржником всупереч
вищенаведеній нормі права, не подано
доказів, які б спростовували факти,
викладені в позовній заяві, а доводи,
наведені в апеляційній скарзі не
спростовують правомірність висновків,
викладених в оспорюваному рішенні суду
першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції вважає, що рішення місцевого
господарського суду слід залишити без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Львівський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду
Львівської області від 06.06.2014р. у справі
№ 914/1266/14 залишити без змін, апеляційну
скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття, може бути оскаржена
в касаційному порядку згідно з
розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу передати до
господарського суду Львівської
області.

Головуючий суддя
Кравчук Н.М.

судді
Гнатюк Г.М.

Якімець Г.Г.