м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «АХА страхування»
до Приватного акціонерного
товариства «Страхова
компанія«Інкомстрах»
про відшкодування шкоди в порядку
регресу у сумі 11 526, 92 грн.
Суддя Головатюк Л.Д.
Від позивача не прибув
Від відповідача не прибув
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «АХА страхування» (
надалі- ПрАТ «СК «АХА страхування»)
звернулось до господарського суду м.
Києва із позовом до приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Інкомстрах» (надані ПАТ
«СК»Інкомстрах»)про відшкодування
шкоди в порядку регресу у сумі 11 526, 92
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач, виплативши страхове
відшкодування власнику автомобіля,
дорожньо-транспортній пригоді, винним
у якій визнано водія іншого автомобіля,
отримав в силу приписів статті 27
Закону України "Про страхування" та
статей 993, 1191 Цивільного кодексу
України в межах виплаченого
відшкодування право зворотної вимоги
до відповідальної за збитки особи, якою
є відповідач як страховик цивільної
відповідальності винної у ДТП особи.
Спір виник внаслідок того, що позивачем
виконано свій обов»язок щодо виплати
страхового відшкодування, а відповідач
ухиляється від виконання свого
обов»язку здійснити регресну виплату.
Ухвалою господарського суду м. Києва
від 02.09.2014 порушено провадження у
призначено на 18.09.2014.
Представники сторін не прибули в
судове засідання 18.09.2014, хоча були
повідомлені про час та місце розгляду
справи належним чином, розгляд справи
відкладено на 02.10.2014.
Представник позивача в судове
засідання 02.10.2014 повторно не з'явився,
але надав суду витребувані додаткові
документи та продав клопотання про
розгляд справи без його участі, позовні
вимоги підтримав та просив суд позов
В судове засідання 02.10.2014 представник
відповідача також не з'явилися, хоча
про час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, що
підтверджується відміткою на звороті
ухвали суду від 18.09.2014.
Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" в разі, якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції " у
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації -адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
Таким чином, суд приходить до висновку,
що сторни повідомлені про час та місце
судового розгляду належним чином.
Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач та позивач були
належним чином повідомлені, на
підставі статті 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглянута за наявними в ній
В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.
У судовому засіданні складався
протокол згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва, -
Між ПрАТ «Страхова компанія «АХА
страхування» (надалі- позивач) та
фізичною особою ОСОБА_1 (надалі-
страхувальник) 23.10.2012 було укладено
Договір добровільного страхування
- Договір страхування), згідно з яким
позивач прийняв на себе обов'язок
відшкодувати збитки, що може зазнати
страхувальник у результаті
пошкодження, знищення або втрати
транспортного засобу «Тойота»
реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі -
застрахований автомобіль).
Предметом договору є майнові інтереси
страхувальника пов'язані з володінням,
розпорядженням та користуванням
вказаним транспортним засобом на
випадок настання подій, перелік яких
наведено у Договорі, а саме до
страхових випадків відноситься:
дорожньо-транспортні пригоди;
незаконне заволодіння; протиправні дії
третіх осіб; інші випадкові події
(пожежа, вибух або самозаймання
транспортного засобу, стихійне лихо чи
природні явища і т.п.).
Відповідно до ст. 16 Закону України «Про
страхування» Договір страхування - це
письмова угода між страхувальником і
страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.
16.12.2012 в м. Харкові на вулиці Чкалова,
буд.7 мала місце дорожньо-транспортна
пригода (далі ДТП), у якій громадянин
ОСОБА_2, керуючи транспортним
засобом-автомобілем «БМВ»
реєстраційний номер НОМЕР_2 порушив
Правила дорожнього руху України,
внаслідок чого вчинив зіткнення з
застрахованим позивачем автомобілем
«Тойота» реєстраційний номер НОМЕР_1 ,
що призвело до механічних пошкоджень
Із довідки ВДАІ України в Харківській
області №9126579 про
дорожньо-транспортну пригоду
вбачається, що транспортний засіб -
автомобіль «БМВ» реєстраційний номер
НОМЕР_2 , яким спричинено ДТП, що
потягнуло нанесення майнової шкоди
автомобілю «Тойота» реєстраційний
номер НОМЕР_1 , знаходився під
керуванням громадянина ОСОБА_2
Постановою Київського районного суду
м. Харкова від 26.02.2013 (справа № 640/341/13-п)
ОСОБА_2 за вчинення вказаної ДТП було
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до ст. 354 Господарського
кодексу України за договором
страхування страховик зобов'язується у
разі настання страхового випадку
здійснити страхову виплату
страхувальнику або іншій особі,
визначеній страхувальником у договорі
страхування, а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору. Тобто,
за укладеним договором одна сторона за
договором зобов'язалася за винагороду
(страховий внесок), котра сплачується
іншою стороною, відшкодувати їй збитки,
завдані застрахованому транспортному
засобові в результаті настання
визначеного договором страхового
Після вказаної ДТП страхувальник 17.12.2012
звернувся до позивача із заявою про
настання страхового випадку та виплату
страхового відшкодуванні та надав всі
необхідні документи.
Згідно рахунку-фактури ТОВ «Автоарт»
№1-00006921 від 20.12.2012, страхового акту
калькуляції №1.002.12.0 від 20.12.2012 і у
відповідності розрахунку суми
страхового відшкодування від 27.12.2012
позивачем на виконання умов Договору
страхування виплачено на рахунок,
визначений страхувальником, страхове
підтверджується платіжним дорученням
№ ДП 00017454 від 28.12.2012 (в матеріалах
справи).
Таким чином, до позивача, на думку
останнього, перейшло в межах вказаної
суми грн. право вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.
Вина ОСОБА_2.встановлена у судовому
порядку, а тому шкода, заподіяна
внаслідок експлуатації автомобіля
«БМВ» реєстраційний номер НОМЕР_2 та
завдання майнової шкоди автомобілю
«Тойота» реєстраційний номер НОМЕР_1 ,
ним і відшкодовується, так як
відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України
майнова шкода, завдана майну фізичної
або юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Цивільно-правова відповідальність
власника транспортного засобу за
шкоду, заподіяну життю, здоров»ю, майну
третіх осіб внаслідок експлуатації
автомобіля автомобіль «БМВ»
реєстраційний номер НОМЕР_2 ,
застрахована в ПАТ «СК «Інкомстрах»
полісом АВ/5041390, що підтверджується
11.09.2014( в матеріалах справи).Вказаним
полісом передбачено, що ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
Проаналізувавши матеріали справи та
пояснення представників сторін , суд
приходить до висновку про задоволення
позову частково з огляду не таке:
Згідно ст.22 ЦК України особа, якій
завдано шкоду у результаті її
порушеного права має право на її
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного
кодексу України збитками є втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
Статтею 27 Закону України "Про
страхування" та статтею 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
Частинами першою та другою статті 1187
Цивільного кодексу України
передбачено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1
статті 1188 Цивільного кодексу України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою, а за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.
Статтею 29 вказаного Закону
передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної' пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.
Статтею 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.
При дослідженні наданих позивачем
доказів на підтвердження вартості
витрат, пов'язаних із відновлювальним
ремонтом автомобіля «Тойота»
реєстраційний номер НОМЕР_1 , з
урахуванням зносу, судом було
враховано, що відповідно до абзацу
третього пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК
України та частини 17 статті 9 Закону
України «Про страхування» страхова
виплата за договором майнового
страхування і страхування
відповідальності (страхове
відшкодування) не може перевищувати
розміру реальних збитків. А згідно з
абзацом другим частини 1 статті 1192 ЦК
України розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
Отже, документами, які
підтверджують дійсний розмір витрат,
пов'язаних з відновлювальним
вказаного вище ремонтом автомобіля , є
рахунок-фактура ТОВ «Автоарт» №1-.12.2012 , ремонтна калькуляція №1.002.12.0
від 20.12.2012 і розрахунок суми
страхового відшкодування від 27.12.2012,
якими підтверджується факт
перерахування коштів на рахунок
страхувальника. Зокрема, судом
враховано, що наведені у вказаному
розрахунку роботи знаходяться у
причинно-наслідковому зв'язку із тими
пошкодженнями, які зазначені у
первинній довідці ВДАІ.
Відтак, реальний розмір витрат
позивача, пов'язаних з відновлювальним
ремонтом автомобіля автомобіля
«Тойота» реєстраційний номер НОМЕР_1
, склав( з урахуванням зносу) 11 526,92
грн. Тому, суд визнає за законні та
обґрунтовані вимоги позивача, але
позов підлягає задоволенню частково.
Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страхове відшкодування
завжди зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
Франшиза - частина збитків, що не
відшкодовується страховиком згідно з
договором страхування (стаття 9 Закону
України «Про страхування»).
Враховуючи вищезазначені обставини,
умови полісу № АС/5564227 та положення
статей 12, 22, 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", статей 9, 27 Закону України "Про
страхування", статей 993, 1192 ЦК України,
відповідач повинен відшкодувати
позивачу шкоду в межах ліміту його
відповідальності за спірним страховим
реально завданих збитків в межах суми,
що перейшла до позивача та за мінусом
встановленої франшизи, тобто у сумі 10
Враховуючи вимоги пункту 36.2 статті 36
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» страхове
відшкодування (регламентна виплата) за
полісами ОСЦПВВНТЗ повинна бути
виплачена страховиком (МТСБУ) протягом
15 днів з дня узгодження ним розміру
страхового відшкодування з особою, яка
має право на отримання відшкодування,
за наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування.
Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України,
статтею 193 ГК України зобов'язання
мають виконуватися належним чином та у
встановлений строк відповідно до
закону, інших правових актів, договору.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.
Проте, відповідач після отримання
повідомлення про ДТП у встановлений
пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» строк суми страхового
відшкодування на користь позивача не
Окрім того суд враховує, що позивач
після виплати страхового
відшкодування не звертався до
відповідача про відшкодування збитків,
а зразу звернувся до суду. Однак , на
думку суду , це не суперечить чинному в
Україні законодавству.
Обов'язкове досудове врегулювання
спорів, яке виключає можливість
прийняття позовної заяви до розгляду і
здійснення за нею правосуддя, порушує
право особи на судовий захист.
Можливість використання суб'єктами
правовідносин досудового врегулювання
спорів може бути додатковим засобом
правового захисту, який держава надає
учасникам певних правовідносин, що не
суперечить принципу здійснення
правосуддя виключно судом.
У справі № 23/279 про перегляд постанови
Вищого господарського суду України від
6 грудня 2011 року за позовом ПАТ "ПРОСТО-
страхування" до приватного
акціонерного товариства "Страхове
товариство "Іллічівське", зокрема,
Відповідно до статті 993 ЦК України до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток. Ця норма кореспондується з
положенням статті 27 Закону України "Про
Пунктом 37.4 статті 37 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів" (у
редакції, чинній на момент виплати
страхового відшкодування) (далі - Закон)
передбачено право страховика у разі
настання страхового випадку
здійснювати виплату страхового
відшкодування безпосередньо
потерпілим або погодженим із ними
підприємствам, установам та
організаціям, що надають послуги,
повязані з відшкодуванням збитків.
Зазначена норма передбачає наявність у
страховика права на пред'явлення
регресного позову, а не вимоги до особи,
відповідальної за завданий збиток.
Крім того, відповідно до Рішення
Конституційного Суду України від 9
липня 2002 року N 15-рп/2002 кожна особа має
право вільно обирати незаборонений
законом спосіб захисту прав і свобод, у
тому числі й судовий. Можливість
судового захисту не може бути
поставлена законом, іншими
нормативно-правовими актами у
залежність від використання суб'єктом
правовідносин інших засобів правового
захисту. Держава може стимулювати
вирішення правових спорів у межах
досудових процедур, однак їх
використання є правом, а не обов'язком
особи, яка потребує такого захисту.
З огляду на викладене позивач отримує
право вимоги потерпілої особи після
виплати останній страхового
відшкодування та не зобов'язаний
звертатися безпосередньо до особи,
відповідальної за заподіяний збиток,
або до особи, у якої застраховано її
цивільно-правову відповідальність, з
вимогою виплати матеріального
Крім того, відповідно до п. 1 оглядового
листа Вищого господарського суду
України від 14.01.2014 № 01-06/15/2014 страховик,
який виплатив страхове відшкодування
за договором майнового страхування,
має право звернутися до суду з вимогою
про стягнення суми виплаченого
страхового відшкодування, і таке право
не пов'язане з попереднім зверненням з
аналогічною вимогою до особи,
відповідальної за заподіяний збиток,
або до особи, у якої застраховано її
цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до зазначених вище норм ПАТ
«Страхова компанія «АХА страхування»
може реалізувати своє право шляхом
подачі позову до ПАТ «Страхова
компанія«Інкомстрах».
Згідно зі статтею 33 ГПК України
обов'язок доказування тих обставин, на
які посилається сторона як на підставу
своїх вимог і заперечень, покладається
Відповідачем не спростовано належними
засобами доказування вищевказаного
розміру вартості відновлювального
ремонту пошкодженого транспортного
засобу з урахуванням зносу.
Пунктом 34.1 Закону України «Про
обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» на страховика (у даному
випадку-на відповідача) покладено
обов»язок терміново,але не пізніше
трьох робочих днів, направити
аварійного комісара або експерта на
місце настання страхового випадку
та/або до місцезнаходження
пошкодженого майна для визначення
причин настання страхового випадку та
Згідно пункту 34.2 даного Закону, якщо у
визначений строк аварійний комісар або
експерт не зв»явився, потерпілий має
право самостійно обрати аварійного
комісара або експерта для визначення
розміру шкоди. У такому випадку
страховик зобов»язаний відшкодувати
потерпілому витрати на проведення
Докази виконання відповідачем
покладеного на нього вказаним Законом
обов»язку в матеріалах справи
відсутні. Також відсутні докази того,
що невиконання цього обов»язку з боку
відповідача відбулось внаслідок
Згідно з вимогами ст..33 ГПК України
обов»язок , на думку суду, доказування
невідповідності розміру виплаченого
позивачем страхового відшкодування
розміру заподіяних збитків
покладається на відповідача. Судом не
встановлено, а відповідачем не
доведено, що позивач діяв з наміром
перекласти майновий тягар
відповідальності на відповідача, або з
порушенням Правил добровільного
страхування транспортних засобів.
Позивачем, як встановлено судом, на
підтвердження своїх вимог надано
страховий акт , ремонтну калькуляцію
Відповідач же, не вчиняв під час
розгляду справи, жодних процесуальних
дій, спрямованих на перевірку вказаних
Оскільки в процесі розгляду справи
судом встановлено, що відповідач
фактично ухилявся від виконання своїх
обов»язків, то суд визнає право
позивача на визначення розміру збитків
за страховим актом( реальна вартість
відновлювального ремонту). Суд вважає,
що експертна оцінка пошкодженого
транспортного засобу є лише попереднім
документом, в якому зазначається про
можливу, але не кінцеву суму, що
витрачена на відновлення пошкодженого
Аналогічну правову позицію викладено в
постановах Верховного Суду України від
25.112008 у справі №11/406-07, Вищого
господарського суду України у справах
№42/92, 20/309,5011-67/7889-2012, а також в
постановах КАГС у справах №5011-23/6919-2012 ,
№32/39, 910/2644/13 та інших.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Тому, суд визнає за законні та
обґрунтовані вимоги позивача, а отже
позов підлягає задоволенню у повному
обсязі.

Судовий збір відповідно до положень
статті 49 ГПК України покладається на
відповідача пропорційно задоволеним
вимогам..

Виходячи з викладеного та керуючись
статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «АХА»
задовольнити частково.

2. Стягнути з приватаного акціонерного
товариства " Страхова компанія
"Інкомстрах" (03150, м. Київ, Голосіївський
район, вул. Червоноармійська, будинок 72,
офіс 32-33, ідентифікаційний код 31282951) на
користь приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «АХА
страхування» (04070, м. Київ Подільський
район, вул. Іллінська, буд. 8 ,
ідентифікаційний код 20474912) 10 526 (десять
тисяч п'ятсот двадцять шість) грн. 92
коп., а також 1668(одна тисяча шістсот
шістдесят вісім) грн. 60 коп. судового
збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

5. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

6. Копію рішення надіслати сторонам.

Суддя
Головатюк Л. Д.

Дата підписання повного тексту
рішення: 07.10.2014.