ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2014 р.
Справа № 911/3420/14

За позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "РІТЕКС"

до відповідача Товариства з
обмеженою відповідальністю "Інтер
Валсан - Транс"

про стягнення 84
267,96грн.

Суддя А.Р. Ейвазова

Представники:

від позивача - Юрашко О.П. (довіреність
б/н від 03.09.2014);

від відповідача - не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою
відповідальністю "РІТЕКС" (далі - ТОВ
"РІТЕКС") звернулось до господарського
суду Київської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтер Валсан - Транс"
(далі - ТОВ "Інтер Валсан - Транс") про
стягнення 84267,96грн, у тому числі:

- 72 687грн основного боргу;

- 5 360,23грн пені за період з 07.11.2013 по
25.06.2014, що включає в себе 60 грн штрафу, як
свідчить заява позивача (а.с.114);

- 1 240,67грн процентів за період з
07.11.2013 по 02.07.2014;

- 4 980,06грн втрат від інфляції за
період з грудня 2013 року по квітень 2014
року.

В обґрунтування заявлених вимог,
позивач посилається на порушення
відповідачем зобов'язань за договором
поставки № 041002 від 04.10.2013 в частині
оплати поставленого позивачем товару у
встановлений договором строк (а.с.2-10).

Відповідач у справі - ТОВ "Інтер Валсан -
Транс" відзиву по суті заявлених вимог
не надав.

Розгляд справи здійснено за
відсутності повноважного представника
відповідача, його відзиву з наступних
пістав:

- копія ухвали від 14.08.2014 про
порушення провадження у даній справі
направлена відповідачу рекомендованим
поштовим відправленням за адресою, яка
вказана у спеціальному витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
станом на 10.09.2014 (а.с.95-96), та отримана
відповідачем 02.09.2014, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення №157 (а.с.99);

- ухвала про відкладення розгляду
справи від 10.09.2014 направлена за тією ж
адресою відповідача;

- клопотань про відкладення
розгляду справи від відповідача не
надходило;

- матеріалів справи достатньо для
вирішення спору по суті.

Представник позивача позовні вимоги в
судовому засіданні 29.09.2014 підтримав у
повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

04.10.2013 між сторонами у справі - ТОВ
"РІТЕКС" (далі - постачальник) та ТОВ
"Інтер Валсан - Транс" (далі - покупець)
укладено договір № В041002 (а.с.24-26, далі -
договір).

Укладений сторонами договір є
підставою для виникнення у його сторін
господарських зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань в
силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами договору, постачальник
зобов'язується протягом дії договору
поставляти покупцю товар за його
замовленням окремими партіями за
цінами, в асортименті (за
номенклатурою) та кількості, що
остаточно погоджуються сторонами у
накладних, які є невід'ємною частиною
договору (далі - товар) та також
надавати шиномонтажні послуги, а
покупець зобов'язується прийняти товар
та оплачувати на встановлених
договором умовах. Підтвердженням факту
узгодження сторонами асортименту
(номенклатури), кількості, ціни товару є
прийняття покупцем товару по
видатковій накладній, виданій
постачальником, яка після її
підписання сторонами має юридичну силу
специфікації у розумінні ст.266 ГК
України (п.1.1).

Відповідно до п. 2.1 договір вступає в
дію з моменту його підписання
уповноваженими особами обох сторін та
діє до 31 грудня 2013 року включно.

Моментом виконання зобов'язання по
передачі товару вважається момент
підписання видаткової накладної
уповноваженими представниками сторін;
після підписання покупцем видаткової
накладної товар вважається прийнятим
покупцем за кількістю і асортиментом
відповідно з умовами договору (п. 3.5
договору).

В силу п. 4.1 договору всі розрахунки за
цим договором здійснюються у
національній валюті України.

Згідно п. 4.3 договору покупець
зобов'язаний провести повний
розрахунок за отриману продукцію по
накладній за партію товару у термін 21
день від дати, зазначеній у видатковій
товарній накладній.

Днем здійснення платежу вважається
день, у який сума, що підлягає сплаті,
зарахована на поточний рахунок
постачальника.

Крім того, 04.10.2013 між ТОВ "РІТЕКС" (далі -
виконавець) та ТОВ "Інтер Валсан - Транс"
(далі - замовник) укладено додаток до
договору поставки № В041002 (далі -
додаток до договору) відповідно до умов
якого замовник доручає, а виконавець
зобов'язується за плату надати послуги
з технічного обслуговування та ремонту
автошин замовника (п. 1.1 додатку до
договору).

Відповідно до п. 1.3 додатку до договору,
на підтвердження факту надання
виконавцем послуг відповідно до умов
цього договору складається акт у двох
примірниках, який є невід'ємною
частиною договору.

Замовник сплачує виконавцю послуги з
технічного обслуговування та ремонту
автошин протягом 7 банківських днів з
моменту видачі рахунку-фактури (п. 3.1
додатку до договору).

Дія додатку до договору встановлена
його п.6.1 - до 31.12.2013.

Як встановлено під час розгляду справи,
на виконання умов договору позивачем
поставлено відповідачу товар на
загальну суму 68 100,00грн, а саме:

- за видатковою накладною № РН-0001926
від 28.10.2013 на суму 18 900,00грн;

- за видатковою накладною № РН-0001945
від 29.10.2013 на суму 8 360,00грн:

- за видатковою накладною № РН-0002109
від 15.11.2013 на суму 18 900,00грн;

- за видатковою накладною № РН-0002121
від 19.11.2013 на суму 11 700,00грн;

- за видатковою накладною № РН-0002273
від 04.12.2013 на суму 10 240,00грн (а.с.28, 31, 34,
37,40).

Прийнятий відповідачем товар
оплачений частково на загальну суму 10
900,00грн, а саме оплачені:

- видаткова накладна № РН-0001926 від 28.10.2013
на суму 6 900,00грн, що підтверджується
платіжними дорученнями № 29 від 26.02.2014
на суму 2 000,00грн та № HSAV4B0A5G від 24.03.2014 на
суму 4 900,00грн (а.с.102-103);

- видаткова накладна № РН-0002273 від
04.12.2013 оплачена на суму 4 000,00грн, що
підтверджується платіжним дорученням
№ 15 від 28.01.2014 (а.с.101).

Таким чином, за твердженням позивача
неоплаченим є товар, переданий згідно
вищевказаних накладних, на суму 57
200,00грн.

Крім того, позивачем надані
відповідачу послуги та виконані роботи
згідно додатку до договору, про що
сторонами підписані акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг):
№ОУ-0000572 від 28.10.2013 на суму 100,00грн;
№ОУ-0000650 від 15.11.2013 на суму 200,00грн
(а.с.44,47).

Предметом спору у даній справі є
виконання відповідачем зобов'язань з
оплати переданого товару та наданих
послуг, а також застосування до нього
відповідальності, встановленої
умовами договору та чинним
законодавством за порушення
відповідного зобов'язання.

За правовою природою відносини сторін,
які виникли в силу фактів укладення
договору та додатку до договору, носять
змішаний характер та врегульовані
нормами, які регулюють відносини, що
виникають з купівлі-продажу, надання
послуг та виконання робіт (в частині
проведення ремонту).

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України,
що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За загальним правилом виконання
зобов'язань, яке визначено ч.1 ст. 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст. 712 ЦК України, що
регулює відносини сторін при поставці,
за договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін, що передбачено
вказаною нормою.

Так, згідно ст. 692 ЦК України, яка
регулює порядок оплати товару за
договором купівлі-продажу, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

При укладенні договору сторонами
змінено загальне правило, відповідно
до якого товар, переданий за договором
купівлі-продажу, оплачується після
його прийняття шляхом встановлення
іншого строку оплати умовами договору,
а саме згідно п. 4.3 договору товар
оплачується у термін 21 день від дати,
визначеної у видатковій накладній.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Враховуючи, що відповідач з настанням
строку оплати виконав взяті на себе
зобов'язання з оплати товару лише
частково, заявлені вимоги про
стягнення 57 200,00грн заборгованості за
поставлений товар є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Також, позивачем заявлено вимогу про
стягнення з відповідача 15 187,00грн, які
включені до складу основної
заборгованості та донараховані ним до
складу вартості товару, у зв'язку з тим,
що виробник товару, який поставлявся
відповідачу, знаходиться за межами
України та всі розрахунки з виробником
за товар, у тому числі що поставлявся
відповідачу, позивач здійснював у
доларах США та євро.

При цьому, заявлені у цій частині
вимоги позивачем мотивовані
положеннями ст.ст.224,225 ГК України.

Заявлені вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

В силу ч.2 ст.632 ЦК України, зміна ціни
після укладення договору допускається
лише у випадках і на умовах,
встановленихдоговором або законом.

Ціна товару, як визначено п. 4.2 договору,
вважаються остаточно визначеною
сторонами у видатковій накладній на
момент постачання (передавання) партії
товару (п. 4.2 договору) і сторонами у
договорі не передбачено можливість її
зміни у подальшому за певних умов.

Отже, сторонами у договорі не
встановлено певних умов, за яких
змінюється ціна товару, у т.ч. у зв'язку
із зміною показників, що зумовлюють
ціну товару (його собівартості, затрат
тощо).

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки та відшкодування збитків (ст.
611 ЦК України).

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 623 ЦК України
боржник, який порушив зобов'язання, має
відшкодувати кредиторові завдані цим
збитки; розмір збитків, завданих
порушенням зобов'язання, доказується
кредитором.

В силу ст. 224 ГК України, учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. При цьому, у
відповідності з ч. 2 цієї норми, під
збитками розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Згідно ст.225 ГК України, до складу
збитків, що підлягають відшкодуванню
особою, яка допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною.

У даному випадку позивач вказує на те,
що ним не отримано прибуток, на який
позивач розраховував, укладаючи
договір і який би отримав у разі, якщо
зобов'язання з оплати було б виконано
відповідачем у встановлений строк.

Відповідно до ст. 218 ГК України,
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Таким чином, підставою для настання
господарсько-правової
відповідальності, передбаченої ст. 224
ГК України, є правопорушення, що
включає в себе певні елементи: збитки,
протиправність поведінки особи, яка
заподіяла збитки; причинний зв'язок між
ними; вина. Відсутність хоча б одного
елемента складу правопорушення, за
загальним правилом, виключає настання
відповідальності у вигляді
відшкодування збитків.

Позивачем в установленому порядку не
доведено наявності прямого причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
відповідача, яка полягає у порушенні
зобов'язань за договором та
відповідними збитками, а також не
доведено, що ним би були отримані
доходи у відповідному розмірі у разі,
якщо б зобов'язання було виконано
позивачем у строк.

Так, позивач в якості доказів понесення
ним збитків у вигляді неодержаних
доходів надає інвойси та
вантажно-митні декларації та
стверджує, що товар ним закуповувався
за іноземну валюту. Між тим, як
вбачається з відповідних документів,
такі документи складені раніше ніж
укладено договір на поставку товару
відповідачем, а саме у липні-вересні 2013
року та 01.10.2013, отже, не можуть бути
підставою для висновку про те, що саме
для виконання зобов'язань за договором
від 04.10.2013, укладеного сторонами у
справі, позивачем закуповувався
відповідний товар. Окрім того,
відповідач не був позбавлений
можливості закупити валютні кошти для
розрахунків з своїми контрагентами
раніше, за іншим курсом тощо.

Позивач, здійснюючи підприємницьку
діяльність, як вбачається з ст.42 ГК
України, діє на власник ризик.

Таким чином, суд відмовляє у
задоволенні вимог позивача про
стягнення з відповідача 15 187,00грн.

Крім того, позивачем заявлено до
стягнення 300,00грн за послуги, надані
відповідно до додатку до договору
поставки.

Як визначено спеціальною нормою, яка
регулює відносини з надання послуг, за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник - зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором (ст.901 ЦК
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу у розмірі,
у строки та у порядку, що встановлені
договором.

Як визначено п.3.1 додатку до договору,
замовник сплачує виконавцю послуги з
технічного обслуговування та ремонту
автошин протягом 7 банківських днів з
моменту видачі рахунку-фактури.

Оскільки відповідачем порушено строк
виконання відповідного зобов'язання,
заявлені вимоги про стягнення 300,00грн
заборгованості за надані послуги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню у повному обсязі

Крім того, позивачем заявлено вимогу
про стягнення з відповідача пені та
штрафу, який ним включений до складу
пені, як позивач пояснив в судовому
засіданні.

Так, відповідно до п. 6.3 договору при
простроченні оплати товару покупець,
зокрема, зобов'язаний сплатити штраф,
нарахований на суму заборгованості за
кожен календарний день періоду
прострочення платежу у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період прострочення.

В силу п. 4.2 додатку до договору
поставки, у разі порушення будь-якою із
сторін термінів виконання зобов'язань,
сторона, яка не виконала зобов'язання
на вимогу іншої сторони зобов'язана
сплатити штраф у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми боргу за
кожен календарний день прострочення
впродовж всього часу прострочення, а
також, у разі прострочення строку
оплати на термін понад 30 календарних
днів у розмірі 20% від простроченої
суми.

В силу ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

При цьому, штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання; пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Таким чином, аналізуючи вимоги
заявлені позивачем, суд приходить до
висновку, що позивачем заявлено
неустойку у вигляді пені за договором
поставки та неустойку у вигляді пені та
штрафу за додатком до договору
поставки.

Позивачем заявлені вимоги про
стягнення з відповідача 5 360,23грн пені, а
саме:

- за видатковою накладною № РН-0001926
за період з 19.11.2013 по 18.05.2014 на суму
9608,00грн у розмірі 669,67грн;

- за видатковою накладною № РН-0001945
за період з 20.11.2013 по 19.05.2014 на суму
9608,00грн у розмірі 768,56грн;

- за видатковою накладною № РН-0002109
за період з 07.12.2013 по 06.06.2014 на суму 23
633,00грн у розмірі 1729,42грн;

- за видатковою накладною № РН-0002121
за період з 11.12.2013 по 10.06.2014 на суму 14
599,00грн у розмірі 1074,97грн;

- за видатковою накладною № РН-0002273
за період з 26.12.2013 по 25.06.2014 на суму
13586,00грн у розмірі 1036,63грн;

- за актом № ОУ-0000572 за період з
07.11.2013 по 06.05.2014 на суму 100,00грн у розмірі
6,78грн;

- за актом № ОУ-0000650 за період з
27.11.2013 по 26.05.2014 на суму 200,00грн у розмірі
14,20грн.

Однак, позивачем при здійсненні
розрахунку пені до суми боргу, на яку
нарахована пеня, безпідставно включено
суму збитків, а також розмір
заборгованості по певній накладній
визначено без врахування призначення
платежу, вказаного у платіжних
документах (оплата зарахована в оплату
іншої накладної, ніж та, на яку
виставлено рахунок, вказаний
відповідачем у графі «призначення
платежу» у платіжних документах).

За розрахунком, здійсненим судом,
розмір пені, який підлягає стягненню
становить:

- за видатковою накладною № РН-0001926
за період з 19.11.2013 по 25.02.2014 (дату
часткової оплати за вказаною
накладною) на суму 18 900,00грн у розмірі
666,42грн, за період з 26.02.2014 по 23.03.2014 на
суму 16 900,00грн у розмірі 156,50грн, за
період з 24.03.2014 по 18.05.2014 на суму 12 000,00грн
у розмірі 306,41грн; загальний розмір пені
за цією накладною є більшим ніж
заявлено позивачем - 669,67грн, отже, у
суду відсутні підстави для виходу за
межі позовних вимог у відповідній
частині;

- за видатковою накладною № РН-0001945
за період з 20.11.2013 по 19.05.2014 на суму 8
360,00грн у розмірі 587,03грн;

- за видатковою накладною № РН-0002109
за період з 07.12.2013 по 06.06.2014 на суму 18
900,00грн у розмірі 1 389,80грн;

- за видатковою накладною № РН-0002121
за період з 11.12.2013 по 10.06.2014 на суму 11
700,00грн у розмірі 868,04грн;

- за видатковою накладною № РН-0002273
за період з 26.12.2013 по 27.01.2014 (дату
часткової оплати за вказаною
накладною) на суму 10 240,00грн в розмірі
120,36грн, за період з 28.01.2014 по 25.06.2014 на
суму 6 240,00грн у розмірі 407,22грн;

- за актом № ОУ-0000572 за період з
07.11.2013 по 06.05.2014 на суму 100,00грн у розмірі
6,78грн;

- за актом № ОУ-0000650 за період з
27.11.2013 по 26.05.2014 на суму 200,00грн у розмірі
14,20грн.

Таким чином, розмір пені, що підлягає
стягненню становить 4063,10грн; у
задоволенні вимог про стягнення пені у
розмірі 1237,13грн суд відмовляє.

Крім того, позивачем нараховано 60,00грн
штрафу у відповідності до п. 4.2 додатку
до договору, а саме за прострочення
строку оплати на термін понад 30
календарних днів у розмірі 20% від
простроченої суми:

- за актом № ОУ-0000572 у сумі 20,00грн;

- за актом № ОУ-0000650 у розмірі
40,00грн,

Вказані вимоги є обґрунтованими та
підлягають задоволенню у повному
обсязі, оскільки їх розмір обрахований
правильно.

Крім того, позивачем заявлено вимоги
про стягнення з відповідача 1240,67грн
процентів та 4 980,06грн збитків від
інфляції

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Проценти заявлені позивачем у сумі 1
240,67грн, а саме:

- за видатковою накладною № РН-0001926
за період з 19.11.2013 по 02.07.2014 на суму
9608,00грн у розмірі 177,68грн;

- за видатковою накладною № РН-0001945
за період з 20.11.2013 по 02.07.2014 на суму
9608,00грн у розмірі 202,54грн;

- за видатковою накладною № РН-0002109
за період з 07.12.2013 по 02.07.2014 на суму 23
633,00грн у розмірі 402,08грн;

- за видатковою накладною № РН-0002121
за період з 11.12.2013 по 02.07.2014 на суму 14
599,00грн в розмірі 242,92грн;

- за видатковою накладною № РН-0002273
за період з 26.12.2013 по 02.07.2014 на суму
13586,00грн в розмірі 209,93грн;

- за актом № ОУ-0000572 за період з
07.11.2013 по 02.07.2014 на суму 100,00грн в розмірі
1,95грн;

- за актом № ОУ-0000650 за період з
27.11.2013 по 02.07.2014 на суму 200,00грн в розмірі
3,57грн.

Проте, за розрахунком здійсненим судом
розмір процентів за відповідні періоди
становить:

- за видатковою накладною № РН-0001926
за період з 19.11.2013 по 25.02.2014 (дату
часткової оплати за вказаною
накладною) на суму 18 900,00грн у розмірі
153,79грн, за період з 26.02.2014 по 23.03.2014 (дату
часткової оплати за вказаною
накладною) на суму 16 900,00грн у розмірі
36,12грн, за період з 24.03.2014 по 02.07.2014 на
суму 12 000,00грн в розмірі 99,62грн, проте
позивачем заявлено до стягнення за
вказаною накладною проценти у розмірі
177,68грн, однак, у суду відсутні підстави
для виходу за межі позовних вимог у
відповідній частині;

- за видатковою накладною № РН-0001945
за період з 20.11.2013 по 02.07.2014 на суму 8
360,00грн у розмірі 154,66грн;

- за видатковою накладною № РН-0002109
за період з 07.12.2013 по 06.06.2014 на суму 18
900,00грн у розмірі 323,11грн;

- за видатковою накладною № РН-0002121
за період з 11.12.2013 по 10.06.2014 на суму 11
700,00грн у розмірі 196,18грн;

- за видатковою накладною № РН-0002273
за період з 26.12.2013 по 27.01.2014 (дату
часткової оплати за вказаною
накладною) на суму 10 240,00грн у розмірі
27,77грн, за період з 28.01.2014 по 25.06.2014 на
суму 6 240,00грн у розмірі 80,52грн;

- за актом № ОУ-0000572 за період з
07.11.2013 по 06.05.2014 на суму 100,00грн у розмірі
1,95грн;

- за актом № ОУ-0000650 за період з
27.11.2013 по 26.05.2014 на суму 200,00грн у розмірі
3,57грн.

Таким чином, вимоги позивача про
стягнення з відповідача процентів
підлягають задоволення у сумі 965,38грн; у
задовленні вимог про стягнення
процентів у розмірі 275,29грн суд
відмовляє.

Крім того, позивачем заявлено вимогу
про стягнення з відповідач збитків від
інфляції у розмірі 4 980,06грн, а саме:

- за видатковою накладною № РН-0001926
за період з грудня 2013 по квітень 2014 року
на суму 9608,00грн у розмірі 667,81грн;

- за видатковою накладною № РН-0001945
за період з грудня 2013 по квітень 2014 року
на суму 9608,00грн у розмірі 764,63грн;

- за видатковою накладною № РН-0002109
за період з грудня 2013 по квітень 2014 року
на суму 23 633,00грн у розмірі 1642,62грн;

- за видатковою накладною № РН-0002121
за період з грудня 2013 по квітень 2014 року
на суму 14 599,00грн у розмірі 1011,93грн;

- за видатковою накладною № РН-0002273
за період з січня 2014 по квітень 2014 року
на суму 13586,00грн у розмірі 872,01грн;

- за актом № ОУ-0000572 за період з
грудня 2013 по квітень 2014 року на суму
100,00грн у розмірі 7,16грн;

- за актом № ОУ-0000650 за період з
грудня 2013 по квітень 2014 року на суму
200,00грн у розмірі 13,90грн.

Проте, за розрахунком, здійсненим
судом, розмір збитків від інфляції за
відповідні періоди становить:

- за видатковою накладною № РН-0001926
за період з 19.11.2013 по 25.02.2014 (дату
часткової оплати за вказаною
накладною) на суму 18 900,00грн - 245,79грн, за
період з 26.02.2014 по 23.03.2014 (дату часткової
оплати за вказаною накладною) на суму 16
900,00грн - 371,80грн, за період з 24.03.2014 по
30.04.2014 на суму 12 000,00грн - 396,00грн, проте
позивачем заявлено до стягнення за
вказаною накладною збитків від
інфляції у розмірі 667,81грн, однак, у суду
відсутні підстави для виходу за межі
позовних вимог у відповідній частині;

- за видатковою накладною № РН-0001545
за період з грудня 2013 року по квітень
на суму 8 360,00грн у розмірі 585,20грн;

- за видатковою накладною № РН-0002109
за період з грудня 2013 по квітень на суму
18 900,00грн у розмірі 1 323,00грн;

- за видатковою накладною № РН-0002121
за період з грудня 2013 по квітень на суму
11 700,00грн у розмірі 819,00грн;

- за видатковою накладною № РН-0002273
за період з 26.12.2013 по 27.01.2014 (дату
часткової оплати за вказаною
накладною) на суму 10 240,00грн у розмірі
20,48грн, за період з 28.01.2014 по 30.04.2014 на
суму 6 240,00грн у розмірі 386,88грн;

- за актом № ОУ-0000572 за період з
грудня 2013 по квітень на суму 100,00грн у
розмірі 7,00грн;

- за актом № ОУ-0000650 за період з
грудня 2013 по квітень на суму 200,00грн у
розмірі 13,90грн.

Таким чином, вимоги позивача про
стягнення з відповідача 4 980,06грн втрат
від інфляції підлягають задоволенню
частково, оскільки, за розрахунком
суду, розмір втрат від інфляції за
вказаний період становить 3823,27грн; у
задоволенні 1156,79грн втрат від інфляції
суд відмовляє.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові
витрати, понесені позивачем у зв'язку з
оплатою позову судовим збором,
підлягають частковому відшкодуванню
позивачу за рахунок відповідача,
пропорційно розміру задоволених вимог,
а саме у розмірі 1433,36грн.

В судовому засіданні оголошена вступна
та резолютивна частини рішення; повне
рішення складено 06.10.2014.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтер Валсан -
Транс» на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «РІТЕКС»
57200,00грн основного боргу, 4 063,10грн пені,
60,00грн штрафу, 965,38грн процентів, 3823,27грн
втрат від інфляції, а також 1433,36грн в
рахунок відшкодування витрат,
понесених на оплату позову судовим
збором.

3. В частині стягнення 15 187,00грн збитків,
1237,13грн пені, 275,29грн процентів, 1156,79грн
збитків від інфляції відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
Ейвазова А.Р.