м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
приватного підприємства
до товариства з обмеженою
відповідальністю "Тройка - СКСІ"
Суддя Головатюк Л.Д.
Від позивача Гуназа Ю.Є.(дов.
Від відповідача не прибув
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Позивач звернувся до господарського
суду м. Києва з позовною заявою про
стягнення з відповідача
заборгованості за неналежне виконання
умов договору № 450 на постачання
нафтогазопродуктів через мережу АЗС
від 21.05.2012 в розмірі 33 326,36 грн.
Ухвалою господарського суду м. Києва
від 02.09.2014 порушено провадження у
справі №910/8276/14 та призначено до
розгляду на 18.09.2014.
Представник відповідача судове
засідання 18.09.2014 не з'явився, причин не
явки суд не повідомив, хоча про час та
місце розгляду справи, був належним
Представник позивача прибув в судове
засідання 18.09.2014, надав пояснення по
справі та подав додаткові докази по
справі.
Розгляд справи відкладено на 02.10.2014.
Представник позивача з'явився в судове
засідання 02.10.2014, надав пояснення по
суті справи, позовні вимоги підтримав
та просив їх задовольнити.
Представник відповідача в судове
засідання 02.10.2014 не з'явився, причин не
явки суд не повідомив, хоча про час та
місце розгляду справи, був належним
Місцезнаходження відповідача за
буд. 2/71, кв. 202, на яку було відправлено
ухвали суду, адреса підтверджується
спеціальним витягом з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України.
Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.
Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа може бути
розглянута за наявними в ній
В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

У судовому засіданні складено
протокол згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, вислухавши думку представника
позивача, Господарський суд міста
Києва -

ВСТАНОВИВ:

21.05.2012 між товариством з обмеженою
відповідальністю «КЛО-КАРТА» (далі -
постачальник або ТОВ «КЛО-КАРТА») та
товариством з обмеженою
відповідальністю «ТРОЙКА-СКСІ» (далі -
відповідач або ТОВ «ТРОЙКА-СКСІ»),
укладено Договір № 450 на постачання
нафтогазопродуктів через мережу АЗС
(далі - Договір).

Відповідно до розділу 2 договору
Постачальник зобов'язується поставити
Покупцю, а Покупець зобов'язується
сплатиш Постачальнику вартість
замовленого товару та прийняти його за
допомогою смарт-карт в асортименті,
кількості та за цінами обумовленими
даним Договором.

У відповідності до умов Договору
Постачальник постачає
нафтогазопродукти Покупцю за системою
«грошового гаманця» у відповідності до
системи дії якого нафтогазопродукти
відвантажуються Покупцю за умови
попередньої оплати Покупцем товару та
за ціною, що діє на АЗС на час такого
відвантаження.

Згідно розділу 3 договору кількість
смарт-карт, асортимент та кількість
товару, а також ліміти щодо його
постачання визначаються Сторонами (для
відповідного програмування
смарт-карток) у додатку № 3 до даного
Договору, який є його невід'ємною
частиною. Зміни щодо асортименту,
марки, кількості та виду товару по вже
існуючих у Покупця смарт-картах
вносяться Постачальником лише на
підставі письмового повідомлення
Покупця оформленого у відповідності до
умов даного Договору.

Ціна, фактичний обсяг та асортимент
товару, що є предметом постачання за
даним Договором, с динамічними та
визначаються Сторонами на підставі
складених Сторонами протягом дії
даного Договору видаткових накладних
га/або актів приймання-предачі.
відомоегі яких формуються на підставі
рахунків-фактур, даних СОД та/або
термінальних чеків мережі АЗС
Постачальника. Видаткова накладна
та/або акт приймання-передачі
складаються Сторонами не пізніше 10
числа місяця наступного за звітним і
відображають загальний обсяг товару
спожитого Покупцем у звітному періоді.
Податкова накладна надається Покупцю
за фактом першої події.

Відповідно до розділу 5 договору
покупець зобов'язується: протягом
трьох робочих днів з дати отримання
рахунку-фактури Постачальника
повністю сплатити вартість (заставну
вартість) замовлених Постачальнику для
емітування смарт-карток та отримати
виготовлені смарт-карти в офісі
Постачальника; вчасно, протягом 1
(одного) робочого дня з дати отримання,
оплачувати вартість замовлених
товарів визначену у надісланому
Постачальником рахунку-фактурі.

Розділом 6 договору встановлено, що
Сторони за даним Договором
погоджуються, що ціна на товари
встановлюється в національній валюті
України з розрахунку за 1 літр, не є
статичною величиною і дорівнює ціні на
товар, що діє в мережі АЗС
Постачальника на дату здійснення
Покупцем відвантаження замовленого
товару на конкретно визначеній
останнім АЗС в строки та на умовах
даного Договору.

Покупець, не менш як за 2 (два) робочих
дні до початку місяця в якому буде
здійснюватися постачання товарів,
виходячи і запланованих власних потреб
у споживанні товарів, надсилає
Постачальнику оформлене у
відповідності до умов даного Договору
замовлення на товар. Покупець
самостійно контролює власне
споживання обсягів товару та
необхідність внесення додаткових
платежів для забезпечення своєчасного
відвантаження Постачальником товару. В
разі необхідності. Покупець мас право
замовити у Постачальника додаткову
партію товару. Порядок здійснення
такого додаткового замовлення є
аналогічним щомісячному.

Постачальник, на підставі наданого
Покупцем замовлення, протягом 1 (одного)
робочого дня надсилає Покупцю
рахунок-фактуру. який підлягає оплаті
останнім протягом 1 (одного) робочого
дня з дати отримання.

Як вбачається з матеріалів справи,
відвантаження нафтогазопродуктів
(далі - товар) здійснено ТОВ «КЛО-КАРТА»
згідно умов Договору на загальну суму 1
313 821 грн. 48 коп.

Відповідач свої обов'язки за умовами
Договору виконав неналежно та станом
на 15.05.2013 перерахував цеденту кошти в
сумі 1 286 305 грн. 00 коп., а з 16.05.2013 зовсім
припинив виконувати взяті на себе,
передбачені п.п.2.1., п.п. 5.1.2. Договору
зобов'язання, що призвело до виникнення
заборгованості відповідача перед
цедентом на загальну суму 27 516 грн. 48
коп.

У відповідності до умов Договору ТОВ
«КЛО-КАРТА» здійснено наступні
поставки в адресу відповідача:

06.06.2012 згідно видаткової накладної №
ЦОКК-0006284 відвантажено товар на
загальну суму 1100 грн. 00 коп.

30.06.2012 згідно видаткової накладної №
ЦОКК-000002938 відвантажено товар на
загальну суму 8895 грн. 35 коп.

31.07.2012 згідно видаткової накладної №
ЦСЖК-000004181 відвантажено товар на
загальну суму 48421 грн. 21 коп.

31.08.2012 згідно видаткової накладної №
ЦОКК-000004806 відвантажено товар на
загальну суму 59806 грн. 41 коп.

27.09.2012 згідно видаткової накладної №
ЦСЖК-0011181 відвантажено товар на
загальну суму 605 грн. 00 коп.

30.09.2012 згідно видаткової накладної №
ЦОКК-000005514 відвантажено товар на
загальну суму 57846 грн. 55 коп.

31.10.2012 згідно видаткової накладної №
ЦОКК-000006157 відвантажено товар на
загальну суму 88912 грн. 92 коп.

30.11.2012 згідно видаткової накладної №
ЦСЖК-000006820 відвантажено товар на
загальну суму 106875 грн. 30 коп.

30.12.2102 згідно видаткової накладної №
ЦОКК-000007499 відвантажено товар на
загальну суму 170326 грн. 06 коп.

31.01.2013 згідно видаткової накладної №
ЦОКК-000000093 відвантажено товар на
загальну суму 202060 грн. 81 коп.

28.02.2013 згідно видаткової накладної №
ЦОКК-000000767 відвантажено товар на
загальну суму 186009 грн. 15 коп.

31.03.2013 згідно видаткової накладної №
ЦОКК-000001440 відвантажено товар на
загальну суму 207486 грн. 86 коп.

30.04.2013 згідно видаткової накладної №
ЦОКК-000002110 відвантажено товар на
загальну суму 175475 грн. 86 коп.

Отримання товару здійснювалось
представником відповідача на підставі
наступних документів:

- довіреність серії НБЕ № 924637 від
06.06.2012 року;

- акт приймання передачі від 30.06.2012
року;

- акт приймання передачі від 31.07.2012
року;

- акт приймання передачі від 31.08.2012
року;

- акт приймання передачі від 27.09.2012
року;

- акт приймання передачі від 30.09.2012
року;

- акт приймання передачі від 31.10.2012
року;

- акт приймання передачі від 30.11.2012
року;

- акт приймання передачі від 31.12.2012
року;

- акт приймання передачі від 31.01.2013
року;

- акт приймання передачі від 28.02.2013
року;

- акт приймання передачі від 31.03.2013
року;

- акт приймання передачі від 30.04.2013
року.

За умовами взятих на себе обов'язків
(п.п.2.1., п.п. 5.1.2., 6.3., 6.4. Договору)
відповідач гарантував вчасно, протягом
1 (одного) робочого дня з дати отримання,
оплачувати вартість замовлених
товарів визначену у надісланому
Постачальником рахунку-фактурі.

ТОВ «КЛО-КАРТА» з метою
безпосереднього досудового
врегулювання господарського спору
звернулось до Відповідача з письмовою
претензією № 16-14/1911 від 26.12.2013.

Відповідач листом № б/н від 21.01.2014
визнав обґрунтованість вимог
постачальника щодо погашення
заборгованості та гарантував погасити
заборгованість у розмірі 27 516 (двадцять
сім тисяч п'ятсот шістнадцять) грн. 48
коп., проте власне зобов'язання не
виконав.

03 лютого 2014 року між товариством з
обмеженою відповідальністю
«КЛО-КАРТА» та приватним підприємством
«АВТОПЕТРОЛІУМ» укладено договір №
7/КК-14 про відступлення права вимоги
(цесії), у відповідності з яким приватне
підприємство «АВТОПЕТРОЛІУМ» (далі -
позивач або ПП «АВТОПЕТРОЛІУМ») набуло
право вимоги належне товариству з
обмеженою відповідальністю
«КЛО-КАРТА» щодо виконання оплати
заборгованості ТОВ «ТРОЙКА-СКСІ» за
Договором № 450 від 21.05.2012 на постачання
нафтогазопродуктів через мережу АЗС, в
розмірі 27 516 (двадцять сім тисяч п'ятсот
шістнадцять) грн. 48 коп. з ПДВ.

Відповідно до ст. 6 Господарського
процесуального кодексу України
Позивач, з метою безпосереднього
досудового врегулювання
господарського спору, звернувся до
Відповідача з письмовою претензією №
02-12/1110 від 26.05.2014 з проханням виконати
зобов'язання протягом 7 днів (згідно ст.
530 ЦК України) з дня отримання
претензії, проте ані відповіді на
претензію, ані погашення
заборгованості Позивач не отримав.

08.07.2014 між ПП «АВТОПЕТРОЛІУМ» та ТОВ
«ТРОЙКА-СКСІ» підписано акт взаємних
розрахунків, який підтвердив наявність
заборгованість Відповідача перед
Позивачем у розмірі 27 516,48 грн.

Отже, станом на день розгляду справи
залишилася непогашеною відповідачем
заборгованість за поставлений товар в
сумі 27 516,48 грн.

Судом встановлено факт наявності
порушень відповідачем взятих на себе
господарських зобов'язань.

Внаслідок укладення договору між
сторонами згідно ст. 11 ЦК України,
виникли цивільні права та обов'язки.
Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
ГК України як спеціального акту
законодавства, що регулює
правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
ГК України до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття
договору, яким є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором. Зміст договору
становлять умови (пункти) визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства (ст.
628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є
обов'язковим до виконання сторонами, а
отже умови договору, укладеного між
сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530
Цивільного кодексу України, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка
закріплює свободу договору, сторони
мають право як врегулювати у договорі
свої відносини, які не врегульовані
цими актами, так і відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. Зміна ціни після
укладення договору допускається у
випадках і на умовах, встановлених
договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
всій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності і
справедливості.

В силу частини 2 статті 712 Цивільного
кодексу України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Спірні правовідносини, які виникли у
зв'язку з неналежним виконанням
договору поставки та поставкою
продукції неналежної якості, до їх
врегулювання застосовуються положення
ст. 265, 268, 269 ГК України, ст. 678 - 681 ЦК
України.

Відповідно до ст.688 ЦК України покупець
зобов'язаний повідомити продавця про
порушення умов договору
купівлі-продажу щодо кількості,
асортименту, якості, комплектності,
тари та (або) упаковки товару у строк,
встановлений договором або актами
цивільного законодавства, а якщо такий
строк не встановлений, - в розумний
строк після того, як порушення могло
бути виявлене відповідно до характеру
і призначення товару.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України до
відносин поставки, не врегульованих
цим Кодексом, застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Пунктами 1-3 ст. 692 ЦК України
передбачено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. У разі прострочення оплати
товару продавець має право вимагати
оплати товару та сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами.

Відповідач не надав суду належних та
допустимих доказів, які б
спростовували доводи позивача та
підтверджували заперечення проти
позовних вимог про стягнення основного
боргу.

Оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку, що заявлені позивачем вимоги
щодо стягнення з відповідача
заборгованості за поставлений товар в
сумі 27 516,48 грн. є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Судом на підставі: договору, видаткових
накладних, платіжних документів
достеменно встановлено та
відповідачем будь-якими доказами не
спростовано, що залишок його
заборгованості за поставлену
продукцію становить 27 516,48 грн., що є у
відповідності з умовами договору та ст.
692 Цивільного кодексу України
безперечною підставою для задоволення
вказаних позовних вимог у зв'язку з їх
обґрунтованістю та доведеністю.

Відповідно до статей 610, 612 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Договір, згідно зі статтею 629
Цивільного кодексу України, є
обов'язковим для виконання сторонами.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 3% річних в сумі 411,62грн. та
інфляційні втрати в сумі 3121,55 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Таким чином,
частина 1 статті 625 Цивільного кодексу
України встановлює виняток із
загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, що
закріплює принцип вини як підставу
відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у
готівковій формі або грошових коштів
на його рахунку в банку, і як наслідок,
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання, якщо навіть у цьому немає
його провини, не звільняють боржника
від відповідальності за прострочення
грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
боргу враховуючи індекс інфляції та
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Згідно розрахунку позивача, 3% річних
становлять 411,62 грн., інфляційні збитки
складають 3121,55 грн. В цій частині суд
задовольняє позовні вимоги.

Оскільки факт невиконання та
прострочення грошового зобов'язання
відповідачем є доведеним, у позивача є
всі правові підстави вимагати
стягнення з відповідача передбаченої
договором пені у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
заборгованості за кожен день
прострочки платежу в у відповідності з
п. 8.5 договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання. У разі, якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Згідно із ст. 599 Цивільного Кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного або неналежно виконаного
зобов'язання (ч.4 ст. 549 ЦК України).

Статтею 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлено, що розмір пені не може
перевищувати подвійну облікову ставку
Національного Банку, що діяла в період,
за який сплачується пеня.

Оскільки відповідач не погасив
заборгованість, яка у нього утворилась
перед позивачем за поставлений товар,
останній нарахував відповідачеві пеню
на підставі пункту 8.5. договору, яка
складає 2276,71 грн.

Отже, згідно з розрахунком позивача
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача пеня в сумі 2276,71 грн. З
цією сумою суд погоджується, так як
позивачем вона розрахована
арифметично вірно.

Відповідно до ст. ст. 33, 43, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України з
відповідача на користь позивача
стягуються понесені позивачем витрати
по сплаті судового збору пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
Цивільним Кодексом України, ст.ст. 33, 34,
49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги приватного
підприємства "Автопетроліум"
задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Тройка - СКСІ" (02232, м.
Київ, Деснянський район, вул.
Лисківська, буд. 2/71, кв. 202, ) на користь приватного
підприємства "Автопетроліум" (08141,
Київська обл., Києво-Святошинський
район, с. Петрівське, вул. Зоряна, буд. 20,
) основний борг в сумі 27
516 (двадцять сім тисяч п'ятсот
шістнадцять) грн. 48 коп., інфляційні
втрати в розмірі 3121(три тисячі сто
двадцять одна) грн. 55 коп., 3% річних в
сумі 411(чотириста одинадцять) грн. 62
коп., пеню в сумі 2276(дві тисячі двісті
сімдесят шість) грн. 71 коп., судовий збір
в розмірі 1827(одна тисяча вісімсот
двадцять сім) грн. 00 коп.

3. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

5. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя
Головатюк Л.Д.

Дата
підписання повного тексту рішення -
07.10.2014