РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року
Справа № 924/1265/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

Головуючої судді Гудак
А.В.

судді
Миханюк М.В. ,

судді
Павлюк І. Ю.

при секретарі судового засідання Ващук
К.О.

за участю представників сторін:

позивача: Пількевич В.В., довіреність в
справі

відповідача: Божук А.А., довіреність в
справі, Доманський В.А., довіреність в
справі

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
відповідача - Комунального
підприємства по експлуатації
теплового господарства "Тепловик"
Старокостянтинівської міської ради

на рішення господарського суду
Хмельницької області від 02.07.14р.

у справі № 924/1265/13 (суддя Виногражова
В.В.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" м.Київ

до Комунального підприємства по
експлуатації теплового господарства
"Тепловик" Старокостянтинівської
міської ради м. Старокостянтинів

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - Публічне акціонерне
товариство по газопостачанню та
газифікації "Хмельницькгаз", м.
Хмельницький

про стягнення 408 723,68 грн., з яких 30 916,83
грн. інфляційних втрат, 166 915,45 грн. 3%
річних, 210 891,40 грн. пені

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Хмельницької області у справі №924/1265/13
від 02.07.14р. позовні вимоги задоволено
частково.

Рішення місцевого господарського суду
мотивовано тим, що на підставі договору
№2011-ТКЕ/Н-(14)-280 від 01.10.2011р. упродовж
жовтня 2011 року - серпня 2012 року ПАТ по
газопостачанню та газифікації
"Хмельницькгаз" поставив природний газ
на загальну суму 11382282,99 грн., що
підтверджується відповідними актами
прийому-передачі природного газу.

Відповідно до умов п. 6.1 договору
№2011-ТКЕ/Н-(14)-280 від 01.10.2011р., а в
подальшому п. 4.7 договору в редакції
додаткової угоди № 1 від 03.01.2012р.
визначено, що оплата вартості послуг з
постачання газу здійснюється
Споживачем грошовими коштами, а саме:
до 10 числа місяця поставки - 33 %, до 20
числа місяця поставки - 33%, до 30-го (31-го)
числа - 34 %. Остаточний розрахунок за
фактично спожитий газ та надані
послуги з його розподілу і постачання
здійснюється Споживачем до 5 числа
місяця наступного за звітним.

Однак, оплата за газ була здійснена
несвоєчасно та не в повному обсязі.
Станом на 15.10.2012р. заборгованість за
договором № №2011-ТКЕ/Н-(14)-280 від 01.10.2011р.
складала 6972098,81 грн., що відображено в
акті звірки від 15.10.2012р.

05.11.2012р. ПАТ по газопостачанню та
газифікації "Хмельницькгаз" надіслало
на адресу відповідача повідомлення №
2905/9 про укладення договору №2858 від
31.10.2012р. про відступлення права вимоги
за договором 2011-ТКЕ/Н-(14)-(280) від 01.10.2011р.

Згідно платіжного доручення №11 від
07.12.2012 р. ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" отримало
6972098,81 грн. за договором №2011-ТКЕ/Н-(14)-280
від 01.10.2011р. на виконання договору
№437/517з від 04.12.2012 р.

Отже, станом на день подачі позовної
заяви заборгованість за договором
№2011-ТКЕ/Н-(14)-280 від 01.10.2011р., право вимоги
по якому перейшло до позивача, була
відсутня, що не заперечується
сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 3 %
річних в розмірі 166915, 45 грн. згідно
поданого розрахунку.

Як вбачається із розрахунку, позивачем
здійснено нарахування 3 % річних по
кожному періоду наявності
заборгованості з урахуванням розміру
боргу за вказаний період. Однак, при
проведенні розрахунку позивачем
безпідставно віднесено до днів
прострочки заборгованості дні, в які
здійснювалася її часткова сплата.

Провівши перерахунок 3 % річних, судом
першої інстанції встановлено, що
позивачем правомірно заявлено до
стягнення 166196,54 грн. Тому, з врахуванням
вищенаведеного, позивачем
безпідставно нараховано 3% річних в
розмірі 718, 91 грн. на суму
заборгованості за дні фактичної її
сплати.

Також, позивач просить стягнути з
відповідача 30916, 83 грн. інфляційних
втрат згідно поданого розрахунку.
Проаналізувавши поданий розрахунок,
суд першої інстанції зазначив, що
позивачем здійснено інфляційні
нарахування в тому числі і на суми
заборгованості за період, що становить
менше одного місяця. Зокрема
неправомірним є нарахування
інфляційних втрат за грудень 2011р. на
борг в розмірі 71214, 15 грн., оскільки
останній проіснував до 23.12.2014, за січень
2011р., на суму боргу в розмірі 657420, 81 грн.,
оскільки останній проіснував до
26.01.2012р. тобто менше одного місяця.
Неправомірним є і нарахування
інфляційних втрат за січень 2012р. на
суму боргу 1655777,97 грн., оскільки борг в
такій сумі проіснував до 26.01.2012р.і
зменшився до 1585708, 44 грн. Тому в даному
випадку обґрунтованим буде
нарахування інфляційних втат за
січень, литий 2012р на суму боргу - 1585708, 44
грн. ( відповідно 23171, 42 грн. із 1585708, 44
грн.*1002, 2% - індекс інфляції за січень
20102р., 1585708, 44 грн.*1002, 2% -індекс інфляції
за лютий 20102р.).Аналогічно
необгрунтованим є нарахування
інфляційних втрат за березень 2012р. на
борг в розмірі 871313, 84 грн., оскільки ця
сума заборгованості проіснувала з
14.03.2012р. по 27.03.2012р. і зменшилась до 179470,51
грн, тому нарахування повинно
здійснюватись на сум боргу, яка
існувала на кінець місяця. Решта
розрахунків інфляційних втрат
проведена належним чином.

Зважаючи на викладене, судом проведено
перерахунок та встановлено, що
позивачем правомірно заявлено до
стягнення лише 25643, 55 грн. інфляційних
втрат за визначені періоди.. У
стягненні інфляційних втрат в сумі 5254,25
грн. відмовлено.

Згідно з п. 7.1 договору, в подальшому
відповідно п. 6.2.2. додаткової угоди від
03.01.2012р. у разі порушення споживачем
строків оплати, із споживача
стягується пеня в розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення.

В зв'язку із несвоєчасною оплатою
природного газу, позивач нарахував
відповідачу пеню в розмірі 210891,40 грн.
згідно поданого розрахунку.
Проаналізувавши поданий розрахунком,
суд зазначає, що позивач правильно
провів нарахування пені.

Однак, відповідач просить суд
застосувати позовну давність до
заявлених вимог щодо стягнення пені
відповідно до ст. 258 ЦК України.

Позивач, посилаючись на ст. 264 ЦК
України та акт звірки від 15.01.2012р., яким
сторони погодили наявність боргу в
розмірі 6972098,81 грн. станом на 15.10.2012р.,
зазначає про переривання строку
позовної давності щодо стягнення пені.

Суд критично оцінює ці доводи позивача.
При цьому, судом враховується, що
згідно зі ст. 264 ЦК України перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку. (ч.1 ст.264 ЦК України). Після
переривання перебіг позовної давності
починається заново. Час, що минув до
переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Отже, підписання сторонами акту звірки
розрахунків станом на 15.10.2012р., в якому
відповідач визнав наявність боргу за
поставлений газ в сумі 6972098,81 грн. не
може бути доказом визнання
відповідачем вимог щодо стягнення
неустойки, а отже слугувати підставою
для переривання перебігу позовної
давності щодо стягнення пені.

Враховуючи вищевикладене та те, що
позивач заявив до стягнення пеню
нараховану за періоди з 06.07.2012р по
05.09.2012р.; 06.07.2012р.по 05.10.2012р.; 06.07.2012р. по
05.11.2012р; 06.07.2012р. по 05.12.2012р; 06.07.2012р. по
07.12.2012р. ; 06.08.2012р. по 07.12.2012 р; 06.09.2012р. по
07.12.2012р., позов подано до суду 27.09.2013р. (
вх. від 01.10.2013р.), суд першої інстанції
прийшов до висновку, що позивачем
пропущено однорічний строк позовної
давності встановлений для стягнення
пені згідно ст. 258 ЦК України.

Згідно зі ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

З огляду на вищевикладене в
задоволенні позовних вимог про
стягнення з відповідача 210891,40 грн. пені
відмовлено.

Щодо тверджень відповідача, що договір
№437/517з "Про організацію
взаєморозрахунків з погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, що вироблялася,
транспортувалася та постачалася
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування" є новацією стосовно
зобов'язання за договором
№2011-ТКЕ/Н-(14)-280 поставки природного
газу за регульованим тарифом для
вироблення теплової енергії для потреб
установ та організацій, що
фінансуються з державного та місцевих
бюджетів, а також інших суб'єктів
господарювання і зобов'язання за
договором №2011-ТКЕ/Н-(14)-280 є припиненими
у зв'язку з укладенням договору №437/517з (
ст. 604 ЦК України) суд оцінює критично з
огляду на таке.

З аналізу ч. 1 ст. 8 Закону України "Про
теплопостачання" , ст. 23 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2012
рік", Постанови Кабінету Міністрів
України від 11.06.2012р. №517 затверджено
Порядок та умови надання у 2012 році
субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування вбачається, що
законодавством передбачено
перерахування субвенції з державного
бюджету місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, а також встановлено порядок
та умови надання такої субвенції.

Частиною 2 ст. 604 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
припиняється за домовленістю сторін
про заміну первісного зобов'язання
новим зобов'язанням між тими ж
сторонами (новація).

З приписів наведеної законодавчої
норми вбачається, що новація можлива
лише тоді, коли сторонами первісного і
нового зобов'язання є ті ж самі особи.

Однак, договір №437/517з від 04.12.2012р. "Про
організацію взаєморозрахунків з
погашення заборгованості з різниці в
тарифах на теплову енергію, що
вироблялася, транспортувалася та
постачалася населенню, яка виникла у
зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування" не є новацією стосовно
зобов'язання за договором
№2011-ТКЕ/Н-(14)-280 поставки природного
газу за регульованим тарифом був
укладений між Головним управлінням
Державної казначейської служби
України у Хмельницькій області,
головним фінансовим управлінням
Хмельницької облдержадмінстрації, КП
по експлуатації теплового
господарства "Тепловик" та Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Укладаючи договір №437/517з від 04.12.2012р.
про організацію взаєморозрахунків,
його сторони не припинили первісні
зобов'язання за договором
№2011-ТКЕ/Н-(14)-280 від 01.10.2011р. на
постачання та розподіл природного газу
для вироблення теплової енергії, а лише
організували взаєморозрахунки із
заборгованості за природний газ, в той
час, як новація є угодою тих самих
сторін про те, що первісне зобов'язання
припиняється, а між його учасниками
виникає нове зобов'язальне
правовідношення, якому властиві такі
ознаки, як наявність взаємної згоди
сторін щодо припинення дії
попереднього зобов'язання та щодо умов
нового зобов'язання; наявність умови
про припинення попереднього
зобов'язання, припинення всіх
додаткових зобов'язань; виникнення між
тими ж особами нового зобов'язання, яке,
як правило, містить умову про інший
предмет чи спосіб виконання, що в
даному випадку відсутнє.

Отже договір №437/517з від 04.12.2012р. про
організацію взаєморозрахунків не є
новацію щодо договору №2011-ТКЕ/Н-(14)-280
від 01.10.2011р. в розумінні ч. 2 ст. 604 ЦК
України.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду першої інстанції, відповідач
звернувся до Рівненського
апеляційного господарського суду із
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення суду першої
інстанції від 02.07.14р. у справі 924/1265/13 та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити..

Апеляційна скарга мотивована тим, що
рішення прийнято з порушенням норм
матеріального права, а тому підлягає
скасуванню. Крім того, апелянт, як на
підставу скасування рішення суду
першої інстанції, посилається на те, що
на виконання Закону України "Про
Державний бюджет України на 2012 рік",
Кабінетом міністрів України була
прийнята постанова Кабінету міністрів
України від 11.06.2012 року № 517 "Про
затвердження порядку та умов надання у
2012 році субвенцій з державного бюджету
місцевим на погашення заборгованості з
різниці в тарифах на теплову енергію,
послуги з централізованого
водопостачання та водовідведення, що
вироблялися, транспортувалися та
постачалися населенню, яка виникла у
зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або органами
державної влади чи місцевого
самоврядування".

Пунктом 1 постанови КМУ № 517 визначено,
що підставою для проведення
розрахунків з погашення
заборгованості є договір про
організацію взаєморозрахунків, який
укладається підприємствами, що
виробляють, транспортують та
постачають теплову енергію населенню
або надають населенню послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, та іншими учасниками
розрахунків з погашення
заборгованості.

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 11.06.2012р. № 517
04.12.2012р. між територіальним органом
Державного казначейства в
Хмельницькій області, фінансовим
управлінням Хмельницької
облдержадміністріції, КП по
експлуатації теплового господарства
"Тепловик" Старокостянтинівської
міської ради, НАК "Нафтогаз України" був
підписаний договір №437/517з "Про
організацію взаєморозрахунків з
погашення заборгованості з різниці в
тарифах на теплову енергію, що
вироблялася, транспортувалася та
постачалася населенню, яка виникла у
зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування".

Пунктом 15 даного договору визначено, що
після виконання цього Договору,
сторони не мають одна до одної жодних
претензій стосовно предмету Договору.

Сторони відповідно до п.п. 2,3,4,5,6
погоджують перелік підприємств,
установ та організацій, що беруть
участь у проведенні взаєморозрахунків,
та послідовність виконання сторонами
договору. Казначейство перераховує
кошти загального фонду державною
бюджету стороні першій у сумі 6972098
гривень 81 копійка на підставі рішення
Мінфіну. Сторона перша перераховує на
рахунок сторони другої кошти у сумі
6972098 гривень 81 копійка для погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, що вироблялася,
транспортувалася та постачалася
населенню. Сторона друга перераховує
на рахунок сторони третьої кошти у сумі
6972098 гривень 81 копійка для погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, що вироблялася,
транспортувалася та постачалася
населенню. Сторона третя перераховує
на рахунок сторони останньої кошти у
сумі 6972098 гривень 81 копійка, в тому
числі податок на додану вартість 1162010
гривень 47 копійок для погашення
заборгованості за природний газ 2012
року. Сторони у графі платіжного
доручення "Призначення платежу"
додатково зазначають "стаття 23 Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2012 рік", дата і номер договору.

А тому, відсутні підстави для
нарахування інфляційних, 3% річних та
штрафних санкцій.

Позивач не скористався правом подачі
письмового відзиву на апеляційну
скаргу, що, у відповідності до ч.2 ст.96
ГПК України, не перешкоджає перегляду
оскарженого рішення.

Представники відповідача (скаржника) в
судовому засіданні підтримали доводів
апеляційної скарги та надали пояснення
на обґрунтування своєї позиції.
Вважають, що рішення суду першої
інстанції від 02.07.2014р. є незаконним та
необґрунтованим, таким, що прийняте з
порушенням норм чинного законодавства,
а тому просять його скасувати, а
апеляційну скаргу - задоволення.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечив проти доводів
апеляційної скарги та надав пояснення
на обґрунтування своєї позиції. Вважає,
що рішення суду першої інстанції від
02.07.2014р. є таким, що прийняте з
дотриманням норм чинного
законодавства, а тому просить залишити
його без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, про час, день та
місце слухання повідомлявся належним
чином, причини неявки суду не
повідомив.

Враховуючи приписи ст.101 ГПК України
про межі перегляду справ в апеляційній
інстанції, ст. 102 ГПК України про строки
розгляду апеляційної скарги та той
факт, що неявка в засідання суду
представника третьої особи, належним
чином та відповідно до законодавства
повідомленого про дату, час та місце
розгляду справи, не перешкоджає
перегляду оскарженого рішення, судова
колегія визнала за можливе розглянути
апеляційну скаргу за відсутності
представника третьої особи та за
наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до статті 99 ГПК України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Рівненський апеляційний господарський
суд, заслухавши пояснення
представників сторін, розглянувши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
наявні матеріали справи, перевіривши
повноту встановлення обставин справи
та їх юридичну оцінку, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає, що
рішення господарського суду
Хмельницької області від 02.07.14р. у даній
справі слід залишити без змін, а
апеляційну скаргу скаржника - без
задоволення, виходячи з наступного.

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 16.12.2013 року,
залишеним без змін постановою
Рівненського апеляційного
господарського суду від 19.02.2014 року у
задоволенні позову публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
м.Київ до комунального підприємства по
експлуатації теплового господарства
"Тепловик" Старокостянтинівської
міської ради м. Старокостянтинів про
стягнення 408 723,68 грн., з них 30916,83 грн. -
інфляційні витрати; 166 915,45 грн. - 3% річні;
210 891,40 грн. - пеня відмовлено, оскільки
договір №437/517з "Про організацію
взаєморозрахунків з погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, що вироблялася,
транспортувалася та постачалася
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування" є новацією стосовно
зобов'язання за договором
№2011-ТКЕ/Н-(14)-280 поставки природного
газу за регульованим тарифом для
вироблення теплової енергії для потреб
установ та організацій, що
фінансуються з державного та місцевих
бюджетів, а також інших суб'єктів
господарювання. Тобто зобов'язання за
договором №2011-ТКЕ/Н-(14)-280 є припиненими
у зв'язку з укладенням договору №437/517з (
ст. 604 ЦК України).

Постановою Вищого господарського суду
України від 28.04.2014 року у справі №
924/1265/13 постанову Рівненського
апеляційного господарського суду від
28.04.2014 року та рішення господарського
суду Хмельницької області від 16.12.2013
року у справі № 924/1265/13 скасовано так як
Частиною 2 ст. 604 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
припиняється за домовленістю сторін
про заміну первісного зобов'язання
новим зобов'язанням між тими ж
сторонами (новація).

З приписів наведеної законодавчої
норми вбачається, що новація можлива
лише тоді, коли сторонами первісного і
нового зобов'язання є ті ж самі особи.

Разом з тим, новація оформляється
відповідним договором в письмовій
формі, тому слід з'ясовувати чи дійсно
воля сторін була спрямована саме на
укладення правочину про припинення
зобов'язання шляхом заміни його
новим зобов'язанням.

З огляду на викладене, судова колегія
касаційної інстанції вважає, що при
вирішенні спору у даній справі судами
попередніх інстанцій не вповні
досліджені обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору, а саме: не встановлено обставини
щодо дійсного виконання відповідачем
своїх зобов'язань за
договором№2011-ТКЕ/Н-(14)-280, а також не
встановлено правової природи договору
№437/517з "Про організацію
взаєморозрахунків з погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, що вироблялася,
транспортувалася та постачалася
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування" в розумінні змісту
вищенаведеного законодавства.

Справу передано на новий розгляд до
господарського суду Хмельницької
області в іншому складі суду.
Господарським судом Хмельницької
області від 02.07.2014 року ( суддя
Виноградова В.В.) прийнято рішення у
дній справі, яке є предметом
апеляційного провадження.

З матеріалів справи вбачається, що
01.10.2011 року між Публічним акціонерним
товариством по газопостачанню та
газифікації "Хмельницькгаз" (
Постачальник) та Комунальне
підприємство "Тепловик" ( покупець)
уклали догові № 2011-ТКЕ/Н-(14)-280 поставки
природного газу за регульованим
тарифом для вироблення теплової
енергії для потреб установ та
організацій, що фінансуються з
державного та місцевого бюджетів, а
також інших суб"єктів господарювання.

Пунктом 2.1. розділу 2 визначено
постачання та розподіл природного газу
в період з 01.10.2011 року по 31.12.2012 року
відповідачу в об"ємі 13384 тис.куб.м. в т.ч.
по місяцях.

Розділом 5 даного договору визначено
ціна газу за 1000 куб.м. природного газу,
яка в подальшому змінювалась
додатковими угодами( а.с.27-а.с.31,т.1).

За несвоєчасну оплату послуг наданих
виконавцем по постачанню та розподілу
газу у строки, зазначені у пункті 6.1
даного договору, замовник сплачує на
користь виконавця, крім суми
заборгованості, пеню в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України за кожен
день простроченого платежу (п. 7.1
договору). Термін дії договору з 01.10.2011
року і діє в частині постачання та
розподілу до 31.12.2012 року, а в частині
проведення розрахунків за газ та
послуги - до їх повного здійснення.

Так, 03.01.2012 року між позивачем та
відповідачем укладено додаткову угоду
№ 1 до договору № 2011-ТКЕ/Н-(14)-(280) на
постачання та розподіл природного газу
для вироблення теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями, вказаний
договір викладено в іншій
редакції.Назва договору: "Договір на
постачання природного газу за
регульованим тарифом для вироблення
теплової енергії, яка споживається
населенням та релігійними
організаціями".

Згідно з п. 1.1 цієї угоди постачальник
постачає природний газ (далі - газ) для
вироблення теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями в обсягах і
порядку, передбачених договором для
забезпечення потреб споживача, а
споживач оплачує постачальнику
вартість газу і наданих послуг у
розмірах, строках, порядку та на умовах,
передбачених договором.

Договірні обсяги постачання газу
споживачу наводяться в додатку №2 до
договору (п. 2.1 додаткової угоди).

Згідно з п. 4.3 додаткової угоди з 1 січня
2012 року вартість природного газу
складає 731,765 грн. за 1000 куб. м.
природного газу, крім того ПДВ - 146,353
грн. Тариф на розподіл 1000 куб. м. газу
розподільчими газовими мережами
становить 289,90 грн., крім того ПДВ - 57,98
грн. Тариф на розподіл 1000 куб. м. газу
магістральними газопропадами
становить 15,70 грн., крім того ПДВ
складає 3,14 грн. Тариф на постачання 1000
куб. м. природного газу розподільчими
газовими мережами становить 39,00 грн.,
крім того ПДВ - 7,80 грн. 2% цільова
надбавка від вартості природного газу -
14,635 грн., крім того ПДВ - 2,927 грн. Всього
до оплати 1091,00 грн. за 1000 куб. м.
поставленого та розподіленого
природного газу, крім того ПДВ - 218,20 грн.

Згідно з п. 4.7 додаткової угоди оплата
вартості послуг з постачання газу
здійснюється споживачем грошовими
коштами щодекадно, а саме: до 10 числа
місяця поставки - 33%, до 20 числа місяця
поставки - 33%, до 30-го (31-го) числа - 34%;
остаточний розрахунок за фактично
спожитий газ та надані послуги з його
розподілу і постачання здійснюється
споживачем до 5 числа місяця наступного
за звітним.

Споживач самостійно розраховує суму
платежу, виходячи з ціни газу на
наступний розрахунковий період та
відповідної величини договірного
обсягу газу, заявленого їм наступний
розрахунковий період. У разі
відсутності інформації про ціну газу
на наступний розрахунковий період до
дати здійснення оплати споживач
розраховує суму платежу за ціною, що
діяла у попередньому місяці. У випадку
недоплати вартості послуг з постачання
газу за розрахунковий період споживач
проводить остаточний розрахунок не
пізніше 5 числа місяця, наступного за
розрахунковим.

Оплата вартості послуг з постачання
газу за договором здійснюється
споживачем виключно грошовими коштами,
що перераховуються на поточний рахунок
із спеціальним режимом використання
постачальника. В платіжних дорученнях
споживач повинен обов'язково зазначати
номер договору, дату його підписання та
призначення платежу, із зазначенням
періоду, за який здійснюється оплата (п.
4.8 додаткової угоди).

Згідно з п. 6.2.2 додаткової угоди у разі
порушення споживачем строків оплати,
передбачених розділом 4 договору, із
споживача стягується пеня в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення.

Цей Договір набирає чинності з 01.10.2011
року та укладається на строк до 31.12.2012
року. Договір вважається продовженим
на аналогічний період, якщо за місяць
до закінчення терміну дії договору
жодною із сторін не буде заявлено про
припинення його дії або перегляд його
умов.

Додаткова угода підписана сторонами і
скріплена їхніми печатками.

За умовами договору та додаткової
угоди оплата вартості газу, послуг з
розподілу, постачання та цільової
надбавки здійснюється Замовником
грошовими коштами наступним чином: до
10-го числа місяця поставки -33%, до 20-го
числа місяця поставки - 33%. До 30-(31-го)
числа місяця поставки - 34%. Остаточний
розрахунок за фактично спожитий газ та
надані послуги з його розподіду і
постачання здійснюється замовником до
5 числа місяця наступного за звітним.

Між сторонами 08.08.2012 року укладено
додаткову угоду № 2 до договору №
2011-ТКЕ/Н-(14)-(280), згідно з якою даний
договір ввжається таким, що припинив
дію в частині передачі природного азу з
01.09.2012 року( а.с.32, т.1).

З доказів наявних в матеріалах справи
вбачається, що відповідно до договору
№ 2011-ТКЕ/Н-(14)-(280) відповідачу було
поставлено природного газу на загальну
суму 11382282,99 грн., згідно реєстру
платежів за період з 01.10.2011 року по
01.10.2012 року відповідачем сплачено
44101184,18 грн, що не заперечується
сторонами ( а.с.33-а.с.54, а.с.57, т.1).

Між сторнами складено акт звірки
станом на 15.10.2012 року, який підписаний
сторонами та скріплений печатками,
згідног якого заборгованість
відповідача перед ПАТ по
газопостачанню та газифікації
"Хмельницькгаз" по договру склаладє
6972098,81 грн. ( а.с.55, т.1).

31.10.2012р. Публічне акціонерне товариство
по газопостачанню та газифікації
"Хмельницькгаз" (первісний кредитор) та
Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (новий кредитор)
уклали договір №2858 про відступлення
права вимоги, відповідно до п.1.1.
якого первісний кредитор передає, а
новий кредитор приймає на себе право
вимоги до боржника первісного
кредитора комунального підприємства
по експлуатації теплового
господарства "Тепловик"
Старокостянтинівської міської ради за
договором на постачання природного
газу №-2011-ТКЕ/Н-(14)-(280) від 01.10.2011 р. у сумі
6 972 098,81грн. Згідно з п.1.2. договору про
відступлення права вимоги, крім
передачі права вимоги оплати спожитого
природного газу за зобов'язанням,
зазначеним в п.1.1. договору, до нового
кредитора переходять права вимоги
стягнення всіх штрафних санкцій,
інфляційних витрат та відсотків,
пов'язаних з невиконанням або
неналежним виконанням боржником своїх
зобов'язань за зазначеним вище
договором. За умовами п.2.2. договору про
відступлення права вимоги право вимоги
вважається переданим після фактичної
передачі документів, зазначених в п.2.1.
цього договору. Первісним кредитором
новому кредитору передано всі
необхідні документи та повідомлено
відповідача про нового кредитора. (
ас.а.с.17-а.с.21, т.1).

04.12.2012 року між територіальним органом
Державного казначейства в
Хмельницькій області, фінансовим
управлінням Хмельницької
облдержадміністріції, Комунальним
підприємством по експлуатації
теплового господарства "Тепловик"
Старокостянтинівської міської ради,
Національною акціонерною компанією
"Нафтогаз України" був підписаний
договір №437/517з "Про організацію
взаєморозрахунків з погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, що вироблялася,
транспортувалася та постачалася
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування". За вказаним договором
позивачеві перераховуються кошти в
сумі 6972098,81грн. (а.с.77-а.с.80, т.1). Згідно
платіжного доручення № 11 від 07.12.2012
року відповідач перерахував вкеазану
суму - 6.972.098,81 грн. позивача - НАК
"Нафтогаз України" ( а.с.76, т.1).

Позивачем було нараховано
відповідачеві 30916,83грн. - інфляційних
втрат; 166915,45 грн. - 3% річних; 210 891,40 грн. -
пені, про стягнення яких позивач і
звернувся до господарського суду з
даним позовом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до умов договору та
законодавства України позивачем
нараховано та заявлено до стягнення з
відповідача 3% річних в сумі 166915,45 грн.

Судова колегія, перевіривши розрахунки
щодо нарахування 3% річних погоджується
з перерахунком зробленим судом першої
інстанції, що до стягнення підлягає
166196,54грн., в стягненні 718,91 грн. слід
відмовити, оскільки вони нараховані за
дні фактичної часткової сплати боргу.

Так як , згідно п. 1.4 постанови Пленуму
ВГСУ від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" моментом
виконання грошового зобов'язання є
дата зарахування коштів на рахунок
кредитора або видачі їх йому готівкою.

День фактичної сплати суми
заборгованості не включається в період
часу, за який здійснюється стягнення
інфляційних нарахувань та пені (п. 1.9
вищевказаної постанови).

Зважаючи на викладене, сума
заборгованості зменшується у день її
часткової сплати, і нарахування 3%
річних на неї не проводиться.

Позивач просить також стягнути з
відповідача 30916,83 грн. інфляційних
втрат відповідно до поданого
розрахунку.

Зі змісту ч. 2 ст. 625 ЦК України
вбачається, що зобов'язання сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції, є втратами
пов'язаними з інфляційними процесами в
державі за час прострочення виконання
зобов'язання боржником, а три процента
річних є за своєю правовою природою
платою за користування коштами, що не
були своєчасно сплачені боржником.

Згідно листа Верховного Суду України
„Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ" від 03.04.1997
№62-97р., відповідно до якого індекс
розраховується не на кожну дату місяця,
а в середньому на місяць і здійснюється
шляхом множення суми заборгованості на
момент її виникнення на сукупний
індекс інфляції за період прострочення
платежу. При цьому сума боргу, яка
сплачується з 1 по 15 день відповідного
місяця, індексується з врахуванням
цього місяця, а якщо сума боргу
сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця.

З розрахунку, поданого позивачем
вбачається, що що позивачем здійснено
інфляційні нарахування в тому числі і
на суми заборгованості за період, що
становить менше одного місяця. Так,
неправомірним є нарахування
інфляційних втрат за грудень 2011р. на
борг в розмірі 71214, 15 грн., оскільки
останній проіснував до 23.12.2014, за січень
2011р., на суму боргу в розмірі 657420, 81 грн.,
оскільки останній проіснував до
26.01.2012р. тобто менше одного місяця.
Неправомірним є і нарахування
інфляційних втрат за січень 2012р. на
суму боргу 1655777,97 грн., оскільки борг в
такій сумі проіснував до 26.01.2012р.і
зменшився до 1585708, 44 грн. Тому в даному
випадку обґрунтованим буде
нарахування інфляційних втат за
січень, литий 2012р на суму боргу - 1585708, 44
грн. ( відповідно 23171, 42 грн. із 1585708, 44
грн.*1002, 2% - індекс інфляції за січень
20102р., 1585708, 44 грн.*1002, 2% -індекс інфляції
за лютий 20102р.).Аналогічно
необгрунтованим є нарахування
інфляційних втрат за березень 2012р. на
борг в розмірі 871313, 84 грн., оскільки ця
сума заборгованості проіснувала з
14.03.2012р. по 27.03.2012р. і зменшилась до 179470,51
грн, тому нарахування повинно
здійснюватись на сум боргу, яка
існувала на кінець місяця. Решта
розрахунків інфляційних втрат
проведена належним чином.

Враховуючи викладене, судова колегія
апеляційної інстанції погоджується з
перерахунками та висновком суду першої
інстанції, що позивачем правомірно
заявлено до стягнення лише 25643, 55 грн.
інфляційних втрат за визначені
періоди.. У стягненні інфляційних втрат
в сумі 5254,25 грн. слід відмовити.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 230 ГК України,
п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі
порушення правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити штрафні санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст. 551 ЦК України
визначено, якщо предметом неустойки є
грошова сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства.

Сторонами в п. 7.1 договору, в подальшому
відповідно п. 6.2.2. додаткової угоди від
03.01.2012р. передбачено, що у разі
порушення споживачем строків оплати,
із споживача стягується пеня в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення.

В зв'язку із несвоєчасною оплатою
природного газу, позивач нарахував
відповідачу пеню в розмірі 210891,40 грн.
згідно поданого розрахунку.

Однак, відповідач просить суд
застосувати позовну давність до
заявлених вимог щодо стягнення пені
відповідно до ст. 258 ЦК України.

Позовна давність, за визначенням
статті 256 ЦК України - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права та інтересу.

Відповідно до п. 2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки ( штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Позивач, посилаючись на ст. 264 ЦК
України та акт звірки від 15.01.2012р., яким
сторони погодили наявність боргу в
розмірі 6972098,81 грн. станом на 15.10.2012р.,
зазначає про переривання строку
позовної давності щодо стягнення пені.

Апеляційною інстанцією такі
твердження до уваги не приймаються,
оскільки за приписами ст. 264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. (ч.1 ст.264 ЦК
України). Після переривання перебіг
позовної давності починається заново.
Час, що минув до переривання перебігу
позовної давності, до нового строку не
зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України).
Пунктом 4.4.1 Постанови пленуму ВГСУ №10
від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів"
зазначено, що до дій, що свідчать про
визнання боргу або іншого обов'язку,
можуть належати, зокрема, підписання
уповноваженою на це посадовою особою
боржника разом з кредитором акта
звірки взаєморозрахунків, який
підтверджує наявність заборгованості
в сумі, щодо якої виник спір.

Визнання боржником основного боргу, в
тому числі і його сплата, саме по собі
не є доказом визнання ним також і
додаткових вимог кредитора (зокрема,
неустойки, процентів за користування
коштами), а так само й вимог щодо
відшкодування збитків і, відтак, не
може вважатися перериванням перебігу
позовної давності за зазначеними
вимогами.

Таким чином, підписання сторонами акту
звірки розрахунків станом на 15.10.2012р., в
якому відповідач визнав наявність
боргу за поставлений газ в сумі 6972098,81
грн. не може бути доказом визнання
відповідачем вимог щодо стягнення
неустойки, а отже слугувати підставою
для переривання перебігу позовної
давності щодо стягнення пені.

А тому, позивач заявив до стягнення
пеню нараховану за періоди з 06.07.2012р по
05.09.2012р.; 06.07.2012р.по 05.10.2012р.; 06.07.2012р. по
05.11.2012р; 06.07.2012р. по 05.12.2012р; 06.07.2012р. по
07.12.2012р. ; 06.08.2012р. по 07.12.2012 р; 06.09.2012р. по
07.12.2012р., позов подано до суду 27.09.2013р. (
вх. від 01.10.2013р.), суд доходить висновку,
що позивачем пропущено однорічний
строк позовної давності встановлений
для стягнення пені згідно ст. 258 ЦК
України.

Згідно зі ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

З огляду на вищевикладене в
задоволенні позовних вимог про
стягнення з відповідача 210891,40 грн. пені
необхідно відмовити.

Окрім того, колегія суддів критично
оцінює доводи відповідача про те, що
договір №437/517з "Про організацію
взаєморозрахунків з погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, що вироблялася,
транспортувалася та постачалася
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування" є новацією стосовно
зобов'язання за договором
№2011-ТКЕ/Н-(14)-280 поставки природного
газу за регульованим тарифом для
вироблення теплової енергії для потреб
установ та організацій, що
фінансуються з державного та місцевих
бюджетів, а також інших суб'єктів
господарювання і зобов'язання за
договором №2011-ТКЕ/Н-(14)-280 є припиненими
у зв'язку з укладенням договору №437/517з (
ст. 604 ЦК України), з огляду на таке.

З аналізу ч. 1 ст. 8 Закону України "Про
теплопостачання" , ст. 23 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2012
рік", Постанови Кабінету Міністрів
України від 11.06.2012р. № 517 затверджено
Порядок та умови надання у 2012 році
субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування вбачається, що
законодавством передбачено
перерахування субвенції з державного
бюджету місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, а також встановлено порядок
та умови надання такої субвенції.

Частиною 2 ст. 604 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
припиняється за домовленістю сторін
про заміну первісного зобов'язання
новим зобов'язанням між тими ж
сторонами (новація).

З приписів наведеної законодавчої
норми вбачається, що новація можлива
лише тоді, коли сторонами первісного і
нового зобов'язання є ті ж самі особи.

Однак, договір №437/517з від 04.12.2012р. "Про
організацію взаєморозрахунків з
погашення заборгованості з різниці в
тарифах на теплову енергію, що
вироблялася, транспортувалася та
постачалася населенню, яка виникла у
зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування" не є новацією стосовно
зобов'язання за договором
№2011-ТКЕ/Н-(14)-280 поставки природного
газу за регульованим тарифом був
укладений між Головним управлінням
Державної казначейської служби
України у Хмельницькій області,
головним фінансовим управлінням
Хмельницької облдержадмінстрації, КП
по експлуатації теплового
господарства "Тепловик" та Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Укладаючи договір №437/517з від 04.12.2012р.
про організацію взаєморозрахунків,
його сторони не припинили первісні
зобов'язання за договором
№2011-ТКЕ/Н-(14)-280 від 01.10.2011р. на
постачання та розподіл природного газу
для вироблення теплової енергії, а лише
організували взаєморозрахунки із
заборгованості за природний газ, в той
час, як новація є угодою тих самих
сторін про те, що первісне зобов'язання
припиняється, а між його учасниками
виникає нове зобов'язальне
правовідношення, якому властиві такі
ознаки, як наявність взаємної згоди
сторін щодо припинення дії
попереднього зобов'язання та щодо умов
нового зобов'язання; наявність умови
про припинення попереднього
зобов'язання, припинення всіх
додаткових зобов'язань; виникнення між
тими ж особами нового зобов'язання, яке,
як правило, містить умову про інший
предмет чи спосіб виконання, що в
даному випадку відсутнє.

Отже договір №437/517з від 04.12.2012р. про
організацію взаєморозрахунків не є
новацію щодо договору №2011-ТКЕ/Н-(14)-280
від 01.10.2011р. в розумінні ч. 2 ст. 604 ЦК
України.

З огляду на зазначені правові
положення та встановлені обставини
справи апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що доводи,
викладені відповідачем в апеляційній
скарзі, є необґрунтованими, оскільки
вони спростовуються зібраними по
справі доказами і не відповідають
вимогам закону.

Враховуючи наведене, Рівненський
апеляційний господарський суд вважає,
що рішення господарського суду першої
інстанції прийняте з врахуванням всіх
обставин справи та з дотриманням норм
чинного законодавства, а тому не вбачає
підстав для його зміни чи скасування.

Витрати по сплаті судового збору за
розгляд апеляційної скарги
покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Хмельницької області від 02.07.2014 року у
справі № 924/1265/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу Комунального
підприємства по експлуатації
теплового господарства "Тепловик"
Старокостянтинівської міської ради
без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

3.Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

4.Справу №924/1265/13 повернути
господарському суду Хмельницької
області.

Головуючий суддя
Гудак А.В.

Суддя
Миханюк М.В.

Суддя
Павлюк І. Ю.