ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2014 р.Справа № 922/3193/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання
Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" м. Київ до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Котельні
лікарняного комплексу", м. Харків про
стягнення 15 210 380,04грн. за участю
представників сторін:

позивача - Єфременко О.О., дов. № 14-88 від
18.04.14р.;

відповідача - Басарт Л.А., дов. № 159/11 від
03.03.14р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною
заявою, в якій просить стягнути з
відповідача суму основного боргу в
розмірі 11 909 951,00грн., пеню в розмірі
1 627 873,55грн., збитки від інфляції в
розмірі 1 313 998,01грн., 3% річних в розмірі
358 557,48грн. за неналежне виконання
відповідачем зобов'язань за договором
купівлі-продажу природного газу №
13/3143-БО-32 від 28.12.12р., а також покласти на
відповідача понесені витрати зі сплати
судового збору.

Представник позивача позовні вимоги
підтримує в повному обсязі, просить
позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у відзиві на
позов та в судовому засіданні позовні
вимоги визнає частково, а саме в
частині стягнення основного боргу,
утворення заборгованості пояснює
неодержанням компенсації з боку
держави різниці між тарифами на
теплову енергію та її собівартістю.
Проти стягнення пені, 3% річних та
збитків від інфляції заперечує. Вважає
розрахунок позивача в частині
стягнення 3% річних, збитків від
інфляції та пені невірними, надав свій
контррозрахунок, згідно якого 3% річних
становлять 353 149,91грн., збитки від
інфляції - 1 261 790,92грн., а розмір пені - 1 609
249,68грн.

Окрім того, відповідач звернувся до
суду з клопотанням, в якому просить
зменшити розмір пені на 90%, посилаючись
на те, що відповідач є стратегічним
підприємством, фінансується виключно з
державного бюджету України, а також на
відсутність відшкодування різниці між
собівартістю теплової енергії та
тарифами для населення від бюджету та
відсутність джерела для сплати
штрафних санкцій.

Представник позивача про клопотання
відповідача щодо зменшення розміру
пені заперечує, посилаючись на
недоведеність відповідачем виняткових
обставин для її зменшення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представників сторін, суд встановив
наступне.

28.12.12р. між Публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (позивач) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Котельні
лікарняного комплексу" (відповідач)
укладено договір купівлі-продажу
природного газу № 13/3143-БО-32 (далі
договір), відповідно до умов якого
позивач зобов'язався передати у
власність відповідача у 2013 році
природний газ, ввезений на митну
територію України ПАТ "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та
природний газ, видобутий на території
України підприємствами, які не
підпадають під дію ст.10 Закону України
"Про засади відповідачу природний газ,
а відповідач прийняти та оплатити
поставлений природний газ.

Відповідно до п.3.1 договору позивач
зобов'язався передавати відповідачу
газ у пунктах приймання-передачі газу
на вхідній запірній/відключаючій
арматурі відповідача. Право власності
на газ переходить від позивача до
відповідача в пунктах
приймання-передачі.

Приймання-передача газу, переданого
позивачем відповідачу у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу (п.3.3 договору).
Не пізніше 5-го числа місяця, наступного
за місяцем продажу газу, відповідач
зобов'язався надати позивачу підписані
та скріплені печатками відповідача та
газотранспортного підприємства три
примірники акта приймання-передачі
газу, у якому зазначаються фактичні
обсяги використаного газу, його
фактична ціна та вартість. Акти є
підставою для остаточних розрахунків
між сторонами (п.3.4 договору).

Умовами п.6.1 договору сторони погодили
порядок розрахунків, а саме: оплата за
газ здійснюється відповідачем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця наступного за
місяцем поставки газу.

Дослідивши матеріали справи, судом
встановлено, що позивач протягом
січня-грудня 2013р. поставив відповідачу
природного газу на загальну суму
46 556 257,07грн. Факт поставки газу
підтверджується актами
приймання-передачі природного газу,
підписаними представниками сторін без
будь-яких зауважень та заперечень.

Як зазнає позивач, відповідач взяті на
себе зобов'язання за договором щодо
сплати за отриманий природний газ
виконав частково, у зв'язку з чим у
нього утворилась заборгованість в сумі
11 909 951,00грн., яка до теперішнього часу є
несплаченою.

Факт наявності заборгованості на
вказану суму підтверджується
належними доказами, наявними у справі
та визнана відповідачем в повному
обсязі.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ст.43
Господарського процесуального кодексу
України).

Враховуючи вказані обставини та те, що
відповідач не надав суду доказів на
підтвердження сплати ним
заборгованості перед позивачем у сумі
11 909 951,00грн., суд дійшов висновку, що
позовна вимога про стягнення основної
суми боргу підлягає задоволенню.

За приписами ст.611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст.610 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Так, відповідно до п.7.2 договору,
сторони погодили, що у разі невиконання
відповідачем п.6.1 умов договору, він у
безспірному порядку зобов'язався
сплатити позивачу, крім суми
заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу.

Дослідивши матеріали справи судом
встановлено, що позивач надав
обґрунтований розрахунок пені на суму 1
627 873,55грн., який відповідає умовам
договору та вимогам Закону України
„Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань".

Однак, розглянувши клопотання
відповідача про зменшення розміру пені
на 90%, суд вважає за необхідне зазначити
наступне.

Пунктом 3 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд,
приймаючи рішення, має право
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

Вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, господарський
суд повинен об'єктивно оцінити, чи є
даний випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до ст.551 Цивільного кодексу
України розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Суд звертає увагу, що відповідно до п. 1.2
договору природний газ, що
постачається за цим договором,
використовується відповідачем
виключно для виробництва теплової
енергії, яка споживається бюджетними
установами, організаціями та іншими
споживачами.

Як зазначає відповідач, у складі інших
споживачів теплової енергії бюджетні
організації складають 72%, населення
складає 20%, а інші госпрозрахункові
підприємства складають лише 8%.

В свою чергу, кошти від бюджетних
організацій та населення надходять
несвоєчасно та не в повному обсязі,
також, відповідно до Закону України від
13.11.96р. «Про тимчасову заборону
стягнення з громадян України пені за
несвоєчасне внесення плати за житлово -
комунальні послуги», відповідач не має
права отримувати він населення пеню за
несвоєчасні розрахунки за поставлений
відповідачем природний газ.

Відповідач не отримує вчасно
компенсацію від держави різниці між
собівартістю теплової енергії та
тарифами для населення та для
бюджетних організацій, що, як зазначає
відповідач, є основною причиною
неможливості виконання ним своїх
зобов'язань за договором.

Із наданих відповідачем фінансових
звітів, судом вбачається, що
підприємство відповідача є збитковим.

Відповідно до роз'яснення Вищого
господарського суду, наданого в п. 7
оглядового листа «Про деякі питання
практики застосування господарськими
судами законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» від 29.04.2013р. N
01-06/767/2013, вироблення відповідачем
теплової енергії, споживачем якої є
переважно населення, а також
збитковість господарської діяльності
відповідача у зв'язку з наявністю
значної заборгованості споживачів за
поставлену енергію, є підставою для
зменшення розміру пені на підставі
статті 233 ГК України та пункту 3 статті 83
ГПК України.

Дана правова позиція викладена також у
постанові Вищого господарського суду
України від 19.12.2012 N 5023/3165/12.

Враховуючи викладене, суд, об'єктивно
оцінивши розмір та причини невиконання
відповідачем своїх зобов'язань за
договором, дійшов висновку клопотання
відповідача задовольнити, зменшити
розмір пені на 90% та стягнути з
відповідача 162 787,36грн. пені., в іншій
частині позовних вимог щодо стягнення
пені відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом. На підставі зазначеної
статті позивач нарахував відповідачу
три відсотки річних в сумі 358 557,48грн. та
збитки від інфляції в сумі 1 313 998,01грн.

Дослідивши матеріали справи, судом
встановлено, що позивач надав
обґрунтований розрахунок 3% річних та
збитків від інфляції, який відповідає
вимогам Цивільного кодексу України, а
тому позовні вимоги в частині
стягнення 3% річних та збитків від
інфляції підлягають задоволенню.

Судом не приймаються заперечення
відповідача щодо нарахування пені, 3%
річних та збитків від інфляції, з
наступних підстав.

Відповідно до п.6.1 договору відповідач
зобов'язався здійснити остаточний
розрахунок за фактично переданий газ
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

За приписами ст.253 Цивільного кодексу
України перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Пленумом Вищого господарського суду
України в п.1.9 постанови від 17.12.13р. № 14
"Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" роз'яснено, що
якщо у договорі виконання грошового
зобов'язання визначається до настання
певного терміну, наприклад, до 01 серпня
2014 року (частина друга статті 252
Цивільного кодексу України), то
останнім днем виконання такого
зобов'язання вважається день, що
передує цьому терміну (в даному
прикладі - 31 липня 2014 року).

Таким чином, останнім днем виконання
відповідачем грошового зобов'язання за
договором є 13-е число місяця та саме з
14-го числа починається прострочення
відповідачем оплати за отриманий
природний газ.

З огляду на наданий відповідачем
контррозрахунок, судом вбачається, що
відповідач помилково вважає останнім
днем виконання зобов'язання по оплаті
отриманого природного газу 14-е число,
та лише з 16-го числа місяця, наступного
за місяцем поставки газу, вважає вірним
початок періоду нарахування пені та 3%
річних.

Згідно із розрахунком позивача станом
на 14.02.14р. сума боргу відповідача
складає 8 133 316,32грн. і саме на цю суму
позивачем з 15.02.13 р. нараховується пеня
та 3% річних, тоді як відповідач у своєму
контррозрахунку цю суму
заборгованості не врахував взагалі, та
почав здійснювати розрахунки з 16.02.13р.,
на суму боргу в розмірі 7 583 316,32грн.

Що стосується контррозрахунку
відповідача щодо нарахування збитків
від інфляції, то відповідач здійснив
контррозрахунок на суму боргу, що
виникла за період із січня по березень
2013р., на яку позивачем взагалі не було
здійснено розрахунку інфляційних
збитків та не заявлено позовних вимог
щодо стягнення збитків від інфляції на
заборгованість за договором, що
виникла за цей період.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку, що позивачем вірно
розраховано розмір пені, 3 % річних та
збитків від інфляції, заявлені
позивачем до стягнення.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд керується ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої судовий
збір в повному обсязі покладається на
відповідача.

Керуючись ст.ст.252, 253, 526, 551, 610, 611, 612
Цивільного кодексу України, ст.ст.1, 4, 12,
33, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Котельні
лікарняного комплексу",
(61018, м. Харків, вул. Балакірєва,3,
відомості про рахунки відсутні) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", (01001, м. Київ, вул.Б. Хмельницького, 6,
р/р 1 АТ "Ощадбанку", МФО 300465) -
11 909 951,00грн. основного боргу, 358
557,48грн. 3 % річних, 162 787,36рн. пені., 1 313
998,01грн. збитків від інфляції, 73 080,00грн.
судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В задоволенні позовних вимог в частині
стягнення пені в розмірі
1 465 086,20грн. відмовити.

Повне рішення складено 06.10.2014 р.

Суддя Т.А. Лавренюк