КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2014 р. Справа№ 910/4349/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Власова Ю.Л.

Шаптали Є.Ю.

за участю представників:

від позивача: Хитрова Л.В. - представник
за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Інгосстрах"

на рішення господарського суду міста
Києва від 28.05.2014

у справі № 910/4349/14 (суддя Нечай О.В.)

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Інгосстрах"

до Приватного акціонерного товариства
"Акціонерна страхова компанія "Інго
Україна"

про стягнення 3 302,29 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 28.05.2014 по справі № 910/4349/14,
повний текст якого складено 02.06.2014,
позов Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Інгосстрах" до Приватного
акціонерного товариства "Акціонерна
страхова компанія "Інго Україна" про
стягнення 3 302,29 грн. - задоволено
частково, а саме, стягнуто з Приватного
акціонерного товариства "Акціонерна
страхова компанія "Інго Україна" на
користь Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Інгосстрах" страхове відшкодування в
розмірі 2 751,91 грн. Судові витрати
покладено на позивача.

Рішення місцевого господарського суду
мотивоване тим, що позивач, виплативши
страхувальнику відповідно до договору
страхування наземного транспорту
страхове відшкодування, набув згідно
ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України
"Про страхування" права зворотної
вимоги до особи, відповідальної за
заподіяний збиток, якою є відповідач,
як страховик винної у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди особи.

Однак, оскільки страхове відшкодування
було сплачено безпосередньо
страхувальнику, розмір страхового
відшкодування судом зменшено на суму
ПДВ.

Також, враховуючи те, що станом на дату
подання позовної заяви до
господарського суду м. Києва права
позивача не були порушені
відповідачем, тобто спір виник
внаслідок неправильних дій позивача,
судовий збір покладено на позивача.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням
суду першої інстанції, позивач
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить його змінити в
частині покладання судових витрат на
позивача та зменшення суми позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що, суд першої інстанції, при
прийнятті оскаржуваного рішення:

- безпідставно зменшив страхове
відшкодування на розмір ПДВ та стягнув
з відповідача на користь позивача 2 751,91
грн. (розмір страхового відшкодування
зменшеного на суму ПДВ), оскільки у
відповідності до ст. 993 ЦК України та
ст. 27 Закону України "Про страхування"
до позивача, як страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором страхування, перейшло право
вимоги до відповідача, як особи
відповідальної за заподіяний збиток, в
межах фактичних витрат, а саме, в
розмірі 3 302,29 грн.;

- дійшов помилкового висновку, що спір
виник з вини позивача та безпідставно
поклав на позивача витрати зі сплати
судового збору.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Інгосстрах" по
справі №910/4349/14 передано на розгляд
судді Київського апеляційного
господарського суду Станіку С.Р., для
розгляду апеляційної скарги
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя Станік С.Р., судді:
Власов Ю.Л., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 16.07.2014
Приватному акціонерному товариству
"Страхова компанія "Інгосстрах"
поновлено строк на апеляційне
оскарження рішення господарського
суду міста Києва від 28.06.2014 по справі
№910/4349/14, апеляційну скаргу прийнято до
провадження та порушено апеляційне
провадження. Розгляд справи №910/4349/14
призначено на 03.09.2014.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду Тищенко А.І. від
03.09.2014 справу №910/4349/14 передано на
розгляд колегії суддів Київського
апеляційного господарського суду у
складі: головуючий суддя Власов Ю.Л.,
судді: Самсін Р.І., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.09.2014 справу
№910/4349/14 прийнято до провадження
колегії суддів Київського
апеляційного господарського суду у
складі: головуючий суддя Власов Ю.Л.,
судді: Самсін Р.І., Шаптала Є.Ю. Розгляд
справи призначено на 01.10.2014 о 12:00 год.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду Тищенко А.І. від
08.09.2014 справу №910/4349/14 передано на
розгляд колегії суддів Київського
апеляційного господарського суду у
складі: головуючий суддя Станік С.Р.,
судді: Власов Ю.Л., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 08.09.2014 справу
№910/4349/14 прийнято до провадження
колегії суддів Київського
апеляційного господарського суду у
складі: головуючий суддя Станік С.Р.,
судді: Власов Ю.Л., Шаптала Є.Ю. Розгляд
справи вирішено здійснювати в раніше
призначеному судовому засіданні 01.10.2014
о 12:00 год.

В судовому засіданні 01.10.2014 представник
позивача підтримав апеляційну скаргу,
просив, з підстав, викладених в
апеляційній скарзі, оскаржуване
відповідачем рішення змінити в частині
покладання судових витрат на позивача
та зменшення суми позову та прийняти в
цій частині нове, рішення, яким судові
витрати по справі покласти на
відповідача, а страхове відшкодування
стягнути в повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання 01.10.2014 своїх представників не
направив, про день, час та місце
проведення судового засідання був
повідомлений належним чином, причини
неявки суду не повідомив.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Дослідивши матеріали справи, які
містять докази повідомлення всіх
учасників судового процесу про дату,
час та місце судового засідання, з
метою дотримання процесуальних
строків вирішення спору, судова
колегія вважає можливим розглянути
справу у відсутності представника
відповідача, за наявними у справі
матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
оцінивши наявні у справі докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи із наступного.

Як встановлено місцевим господарським
судом та підтверджується матеріалами
справи, 20.04.2011 між ОСОБА_4, як
страхувальником, та позивачем -
Закритим акціонерним товариством
"Страхова компанія "Інгосстрах" (в
подальшому перейменоване на Приватне
акціонерне товариство "Інгосстрах"), як
страховиком, укладено договір
страхування наземного транспорту №
K2UVAD40307014, відповідно до умов якого
позивачем були застраховані майнові
інтереси страхувальника, пов'язані з
експлуатацією наземного транспортного
засобу, а саме: автомобіля "Рено",
державний номерний знак НОМЕР_1.

20.06.2013 о 10 год. 40 хв. на шляхопроводі пл.
Московська в м. Києві сталась
дорожньо-транспортна пригода за участю
належного страхувальнику та
застрахованого у позивача автомобіля
"Рено", державний номерний знак НОМЕР_1
та автомобілем марки "Мітсубісі",
державний номерний знак НОМЕР_2 під
керуванням водія ОСОБА_5

Постановою Голосіївського районного
суду м. Києва від 12.07.2013 ОСОБА_5 визнано
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП, та застосовано до нього
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 340,00 грн.

Відповідно до звіту про визначення
вартості матеріального збитку вих. №
87-2013 від 01.07.2013, вартість
відновлювального ремонту з
урахуванням коефіцієнта фізичного
зносу автомобіля марки "Рено",
державний номерний знак НОМЕР_1,
складає 3 719,44 грн.

Згідно складеного та підписаного
позивачем страхового акту № И-2587 від
09.08.2013, пошкодження автомобіля марки
"Рено", державний номерний знак НОМЕР_1,
внаслідок ДТП, яка сталась 20.06.2013 о 10
год. 40 хв., на шляхопроводі пл.
Московська в м. Києві, визнано
страховим випадком та призначено до
виплати страхове відшкодування в
розмірі 3 302,29 грн.

На підставі зазначеного страхового
акту позивачем страхувальнику було
здійснено виплату страхового
відшкодування в розмірі 3 302,29 грн., що
підтверджується копією платіжного
доручення № 2663 від 25.11.2013.

Відповідно до полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № АС/1647312
цивільно-правова відповідальність
власника автомобіля "Мітсубісі",
державний номерний знак НОМЕР_2, на
момент скоєння вищезазначеної ДТП була
застрахована у Приватному
акціонерному товаристві "Акціонерна
страхова компанія "Інго Україна".

В зв'язку з чим позивач звернувся до
суду з позовом про стягнення з
відповідача 3 302,29 грн. в рахунок
відшкодування, в межах фактичних
витрат, пов'язаних зі сплатою
страхового відшкодування.

Згідно зі ст. 993 Цивільного кодексу
України та ст. 27 Закону України "Про
страхування" до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат (затрат)
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного
кодексу України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу
України джерелом підвищеної небезпеки
є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Частиною другою статті 1187 Цивільного
кодексу України передбачено, що шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Таким чином, підставою виникнення
спірних правовідносини щодо виплати
страхового відшкодування в порядку
зворотної вимоги є первинні
правовідносини, що стосуються виплати
позивачем, як страховиком, страхового
відшкодування за договором
страхування. Отже, правомірність
здійснення позивачем виплати
страхового відшкодування потерпілій
особі, правильність визначення розміру
страхового відшкодування є
обставинами, що впливають на
правильність вирішення спору про
стягнення таких сум в порядку
зворотної вимоги.

Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15
днів з дня узгодження ним розміру
страхового відшкодування з особою, яка
має право на отримання відшкодування,
за наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний, зокрема, у разі визнання
ним вимог заявника обґрунтованими -
прийняти рішення про здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати) та виплатити
його. Якщо відшкодування витрат на
проведення відновлювального ремонту
пошкодженого майна (транспортного
засобу) з урахуванням зносу
здійснюється безпосередньо на рахунок
потерпілої особи (її представника),
сума, що відповідає розміру оціненої
шкоди, зменшується на суму визначеного
відповідно до законодавства податку на
додану вартість. При цьому доплата в
розмірі, що не перевищує суми податку,
здійснюється за умови отримання
страховиком (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ)
документального підтвердження факту
оплати проведеного ремонту.

З огляду на викладене, колегією суддів
Київського апеляційного
господарського суду встановлено, що
позивач, внаслідок пошкодження,
застрахованого у нього автомобіля, під
час дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталась 20.06.2013 на шляхопроводі пл.
Московська в м. Києві за участю
належного страхувальнику та
застрахованого у позивача автомобіля
"Рено", державний номерний знак НОМЕР_1
та автомобілем марки "Мітсубісі",
державний номерний знак НОМЕР_2 під
керуванням водія ОСОБА_5, та яка визнана
позивачем страховим випадком,
відповідно до платіжного доручення №
2633 від 12.08.2013 сплатив безпосередньо
страхувальнику (потерпілому) страхове
відшкодування в розмірі 3 302,29 грн.

Отже, позивач, здійснивши виплату
страхового відшкодування
страхувальнику, набув право вимоги до
відповідальної за заподіяні збитки
особи.

Враховуючи те, що
цивільно-правову відповідальність
власника автомобіля марки "Мітсубісі",
державний номерний знак НОМЕР_2, (якого
було визнано винним у скоєнні
вищезазначеної ДТП Постановою
Голосіївського районного суду м. Києва
від 12.07.2013) на момент скоєння
вищезазначеної ДТП було застраховано
відповідачем, що підтверджується
Полісом № АС/1647312, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те, що відповідач згідно зі
статтею 993 Цивільного кодексу України
та статтею 27 Закону України "Про
страхування" зобов'язаний в межах
ліміту відповідальності виплатити
страхове відшкодування позивачу.

Однак, враховуючи те, що відповідно до
платіжного доручення № 2633 від 12.08.2013
позивач сплатив страхове
відшкодування в розмірі 3 302,29 грн.
безпосередньо страхувальнику
(потерпілому), доказів підтвердження
факту оплати проведеного ремонту
транспортного засобу не надано,
колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про те, що у
відповідності до приписів п. 36.2 ст. 36
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", вищезазначена
сума повинна бути зменшена на суму
визначеного відповідно до
законодавства податку на додану
вартість, а тому позовна вимога про
стягнення з відповідача 3 302,29 грн.
страхового відшкодування підлягає
частковому задоволенню в розмірі 2 751,91
грн. (за вирахуванням ПДВ).

Вищевикладеним спростовуються доводи
апелянта про те, що судом першої
інстанції в оскаржуваному рішенні
безпідставно зменшено розмір
страхового відшкодування на суму
податку на додану вартість.

Щодо тверджень позивача в апеляційній
скарзі про те, що місцевий
господарський суд дійшов помилкового
висновку про те, що спір виник з вини
позивача та безпідставно поклав на
нього витрати зі сплати судового збору
суд зазначає нижчевикладене.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Статтею 3 Закону України «Про судовий
збір» передбачено, що за подання до
суду позовної заяви та іншої заяви,
передбаченої процесуальним
законодавством справляється судовий
збір.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
спір виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.

Відповідно до п. п. 35.1. та 35.2. ст. 35 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" для отримання страхового
відшкодування потерпілий чи інша
особа, яка має право на отримання
відшкодування, протягом 30 днів з дня
подання повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду подає
страховику (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву
про страхове відшкодування.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15
днів з дня узгодження ним розміру
страхового відшкодування з особою, яка
має право на отримання відшкодування,
за наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний: у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
та виплатити його; у разі невизнання
майнових вимог заявника або з підстав,
визначених статтями 32 та/або 37 цього
Закону, - прийняти вмотивоване рішення
про відмову у здійсненні страхового
відшкодування (регламентної виплати).

Як встановлено місцевим господарським
судом, позивач не направляв
відповідачу заяву про виплату
страхового відшкодування.

Відповідно до Листа Вищого
господарського суду України від 14.01.2014
№ 01-06/15/2014 "Про деякі питання практики
вирішення спорів, що виникають з
правовідносин страхування" страховик,
який виплатив страхове відшкодування
за договором майнового страхування,
має право звернутися до суду з вимогою
про стягнення суми виплаченого
страхового відшкодування, і таке право
не пов'язане з попереднім зверненням з
аналогічною вимогою до особи,
відповідальної за заподіяний збиток,
або до особи, у якої застраховано її
цивільно-правову відповідальність.

З огляду на викладене позивач отримав
право вимоги потерпілої особи після
виплати останній страхового
відшкодування, зокрема, шляхом
звернення до суду з позовом про
стягнення з відповідача виплаченого
страхового відшкодування, однак,
позивач не був позбавлений права
звернутись до відповідача з заявою про
відшкодування страхової виплати, з
метою врегулювання спору в досудовому
порядку, а тому колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те, що судовий збір за подачу
до суду позовної заяви покладається
саме на позивача.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є:

1) неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду приходить до
висновку, що доводи апелянта, викладені
в апеляційній скарзі, не спростовують
висновків господарського суду першої
інстанції, викладених в оскаржуваному
рішенні, господарський суд першої
інстанції під час вирішення спору
вірно встановив фактичні обставини
справи, належним чином дослідив наявні
докази, дав їм належну оцінку та
прийняв законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права,
а тому, рішення підлягає залишенню без
змін, а апеляційна скарга - без
задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної
скарги, у відповідності до вимог статті
49 Господарського процесуального
кодексу України, покладається судом на
апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК
України Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Інгосстрах" на рішення
господарського суду міста Києва від
28.05.2014 у справі № 910/4349/14 - залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 28.05.2014 у справі № 910/4349/14 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/4349/14 повернути
до місцевого господарського суду.

Постанова апеляційного
господарського суду набирає законної
сили з дня її прийняття. Постанову
апеляційного господарського суду може
бути оскаржено до Вищого
господарського суду України у порядку
та строки, передбачені Господарським
процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя
С.Р. Станік

Судді
Ю.Л. Власов

Є.Ю. Шаптала