ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
235-24-26_______________________________________________________________
________________________________________________________________________
______________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"23" вересня 2014 р.
Справа № 911/3088/14

за позовом прокурора міста Біла Церква
Київської області, м. Біла Церква

до відповідача Білоцерківської
міської ради Київської області, м. Біла
Церква

за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача:
1) госпрозрахункового підприємства
«Магістраль», м. Біла Церква

2) фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м.
Харків

про скасування
підпунктів 15.10, 15.15 пункту 15 рішення
Білоцерківської міської ради від
19.06.2014р.

Суддя
О.В. Конюх

за участю представників сторін:

від прокуратури: Івашин О.Є.,
посвідчення від 17.03.2014р. № 024909;

від відповідача: Баньківська Т.О.,
уповноважена, довіреність від 08.07.2014р.
№2358/1-7;

від третьої особи 1: не з'явився;

від третьої особи 2: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

Прокурор міста Біла Церква 22.07.2014р.
(згідно поштового штемпелю на
конверті, в якому надійшла позовна
заява) звернувся до господарського
суду Київської області з позовом в
інтересах держави до відповідача -
Білоцерківської міської ради, в якому
просить суд скасувати рішення
Білоцерківської міської ради №1216-60-VI
від 19.06.2014р. «Про оформлення
правовстановлюючих документів на
земельні ділянки юридичним особам та
фізичним особам-підприємцям» в частині
підпунктів 15.10 та 15.15 пункту 15, якими
прийнято рішення укласти договори на
встановлення особистих строкових
сервітутів за рахунок земель
населеного пункту м. Біла Церква з
госпрозрахунковим підприємством
«Магістраль» та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2.

Позов обґрунтований тим, що рішення
відповідача в оспорюваній частині є
незаконним, оскільки відповідачем
фактично вирішено передати земельні
ділянки в строкове платне користування
(оренду) госпрозрахунковому
підприємству «Магістраль» під
розміщення торгових павільйонів та
фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 під
розміщення кіоску з продажу шаурми.
Разом із тим, з метою уникнути
дотримання передбачених законом
процедур надання в оренду земельних
ділянок (реєстрація права власності на
земельні ділянки, проведення конкурсу,
розроблення технічної документації із
землеустрою тощо) відповідач підмінив
поняття оренди поняттям земельного
сервітуту. За таких обставин прийняте
рішення в оспорюваній частині прийняте
без належних правових підстав всупереч
положенням Цивільного кодексу України,
Земельного кодексу України, інших
нормативно-правових актів та підлягає
скасуванню в судовому порядку.

Ухвалою від 28.07.2014р. порушено
провадження у справі № 911/3088/14 та
призначено розгляд справи в засіданні
господарського суду на 09.09.2014р. Цією ж
ухвалою суд залучив до участі у справі
в якості третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача госпрозрахункове
підприємство «Магістраль» та фізичну
особу - підприємця ОСОБА_2.

Ухвалою від 09.09.2014р. розгляд справи було
відкладено на 23.09.2014р.

Відповідач у відзиві на позов від
22.09.2014р. № 3227/1-13 проти позову заперечує.
Заперечення мотивовані тим, що
рішенням Білоцерківської міської Ради
від 25.05.2011р. № 180-09-VІ затверджено
Тимчасове положення про порядок
сервітутного (обмеженого) використання
земель комунальної власності
територіальної громади м. Біла Церква,
яке у порядку, передбаченому Законом,
не оскаржено та не скасовано.
Оскаржуване рішення про надання
дозволу на укладення договору про
встановлення особистого сервітуту
прийняте у відповідності до
законодавства, затвердженого
Тимчасового положення та в межах
наданих Білоцерківській міськраді
повноважень, а відтак є законним та
скасуванню не підлягає.

Треті особи в судові засідання,
призначені на 09.09.2014р. та на 23.09.2014р.,
своїх представників не направили,
витребувані судом документи не подали,
хоча про дату, час та місце проведення
судових засідань повідомлялися судом в
порядку ст.ст. 64, 87 ГПК України належним
чином шляхом направлення на належну
адресу, зазначену в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців, копій ухвал
рекомендованим листом з повідомленням.

Відповідно до пункту 3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі
питання практики застосування
господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Розглянувши позов прокурора міста Біла
Церква (далі по тексту прокурор) до
відповідача Білоцерківської міської
ради Київської області, м. Біла Церква
(далі по тексту Білоцерківська
міськрада), за участю третіх осіб -
госпрозрахункового підприємства
«Магістраль», м. Біла Церква (далі по
тексту - ГП «Магістраль») та фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2, м. Харків
(далі по тексту ФОП ОСОБА_2) вислухавши
пояснення, доводи та міркування
представників сторін, всебічно та
повно вивчивши наявні у матеріалах
справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

рішенням № 1216-60-VІ від 19.06.2014р. «Про
оформлення правовстановлюючих
документів на земельні ділянки
юридичним особам та фізичним особам -
підприємцям», а саме підпунктами 15.10 та
15.15 пункту 15, Білоцерківська міська
рада, розглянувши подання постійної
комісії з питань ефективного
використання земель всіх форм
власності від 06.06.2014р., вирішила укласти
договір про встановлення особистого
строкового сервітуту з:

15.10 Госпрозрахунковим підприємством
«Магістраль» під розміщення
павільонів в м. Біла Церква по провулку
2-й Партизанський, біля автостоянки,
загальною площею 0,0170 га, строком на три
роки, за рахунок земель населеного
пункту м. Біла Церква.

15.15 Фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_2 під розміщення кіоску по
продажу шаурми в м. Біла Церква по
вулиці Лева невського, в районі будинку
НОМЕР_1, загальною площею 0,0012 га,
строком на три роки, за рахунок земель
населеного пункту м. Біла Церква.

13.08.2014р. (після порушення 28.07.2014р.
провадження у справі №911/3088/14) між
територіальною громадою м. Біла Церква,
від імені якої діє Білоцерківська
міськрада в особі в.о. міського голови
Олійника О.Б. та ФОП ОСОБА_2 укладено
договір №94 про встановлення
особистого строкового сервітуту.

Прокурором заявлено вимоги про
скасування підпунктів 15.10 та 15.15 пункту
15 рішення № 1216-60-VІ від 19.06.2014р. у зв'язку
з невідповідністю чинному
законодавству. Зазначені вимоги
підлягають задоволенню з огляду на
таке.

Згідно ст. 401 Цивільного кодексу
України право користування чужим
майном (сервітут) може бути встановлене
щодо земельної ділянки, інших
природних ресурсів (земельний
сервітут) або іншого нерухомого майна
для задоволення потреб інших осіб, які
не можуть бути задоволені іншим
способом.

Сервітут може належати власникові
(володільцеві) сусідньої земельної
ділянки, а також іншій, конкретно
визначеній особі (особистий сервітут).

Відповідно до ст. 402 ЦК України сервітут
може бути встановлений договором,
законом, заповітом або рішенням суду.

Земельний сервітут може бути
встановлений договором між особою, яка
вимагає його встановлення, та
власником (володільцем) земельної
ділянки.

Земельний сервітут підлягає державній
реєстрації в порядку, встановленому
для державної реєстрації прав на
нерухоме майно.

У разі недосягнення домовленості про
встановлення сервітуту та про його
умови спір вирішується судом за
позовом особи, яка вимагає
встановлення сервітуту.

Статтею 403 ЦК України передбачено, що
сервітут визначає обсяг прав щодо
користування особою чужим майном.

Сервітут може бути встановлений на
певний строк або без визначення строку.

Особа, яка користується сервітутом,
зобов'язана вносити плату за
користування майном, якщо інше не
встановлено договором, законом,
заповітом або рішенням суду.

Сервітут не підлягає відчуженню.

Сервітут не позбавляє власника майна,
щодо якого він встановлений, права
володіння, користування та
розпоряджання цим майном.

Сервітут зберігає чинність у разі
переходу до інших осіб права власності
на майно, щодо якого він встановлений.

Збитки, завдані власникові
(володільцеві) земельної ділянки або
іншого нерухомого майна, особою, яка
користується сервітутом, підлягають
відшкодуванню на загальних підставах.

Статтею 404 ЦК України передбачено, що
право користування чужою земельною
ділянкою або іншим нерухомим майном
полягає у можливості проходу, проїзду
через чужу земельну ділянку,
прокладання та експлуатації ліній
електропередачі, зв'язку і
трубопроводів, забезпечення
водопостачання, меліорації тощо.

Особа має право вимагати від власника
(володільця) сусідньої земельної
ділянки, а в разі необхідності - від
власника (володільця) іншої земельної
ділянки надання земельного сервітуту.

Право користування чужим майном може
бути встановлено щодо іншого
нерухомого майна (будівлі, споруди
тощо).

За таких обставин правова категорія
сервітуту має ряд особливостей.

По-перше, договором сервітуту не річ (в
даному випадку земельна ділянка)
передається у користування особі, яка
вимагає встановлення сервітуту, а
встановлюється право - речове право
сервітуарія користування такою
земельною ділянкою.

Як наслідок, якщо у договорі не
визначено коло осіб, яким надано право
користуватися чужим майном, право
користуватися земельною ділянкою
набуває виключно сервітуарій (а не його
родичі, працівники або покупці
продукції, яку він реалізує).

По-друге, сервітут може
встановлюватись у виключних випадках,
коли забезпечити законні інтереси
сервітуарія у будь-який інший спосіб
неможливо, наприклад коли особа не може
дістатися власного майна (земельної
ділянки або споруди тощо) іншим
способом, ніж шляхом проходу (проїзду)
по сусідній земельній ділянці.

По-третє, встановлення сервітуту не
позбавляє власника майна, щодо якого
він встановлений, права володіння,
користування та розпоряджання цим
майном. За таких обставин, власник
земельної ділянки не позбавлений права
без погодження із сервітуарієм
передати земельну ділянку в оренду або
продати іншій особі (зазначивши у
договорі оренди або купівлі-продажу
про наявність обтяження сервітутом).

Аналогічні норми передбачені у
Земельному кодексі України щодо
земельного сервітуту.

Так, згідно ч. 1 ст. 98 Земельного кодексу
України право земельного сервітуту - це
право власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою (ділянками).

Відповідно до ст. 99 ЗК України власники
або землекористувачі земельних
ділянок можуть вимагати встановлення
таких земельних сервітутів:

а) право проходу та проїзду на
велосипеді;

б) право проїзду на транспортному
засобі по наявному шляху;

в) право прокладання та експлуатації
ліній електропередачі, зв'язку,
трубопроводів, інших лінійних
комунікацій;

г) право прокладати на свою земельну
ділянку водопровід із чужої природної
водойми або через чужу земельну
ділянку;

ґ) право відводу води зі своєї
земельної ділянки на сусідню або через
сусідню земельну ділянку;

д) право забору води з природної
водойми, розташованої на сусідній
земельній ділянці, та право проходу до
природної водойми;

е) право поїти свою худобу із природної
водойми, розташованої на сусідній
земельній ділянці, та право прогону
худоби до природної водойми;

є) право прогону худоби по наявному
шляху;

ж) право встановлення будівельних
риштувань та складування будівельних
матеріалів з метою ремонту будівель та
споруд;

з) інші земельні сервітути.

Статтею 100 ЗК України передбачено, що
сервітут може бути встановлений
договором, законом, заповітом або
рішенням суду. Сервітут може належати
власникові (володільцеві) сусідньої
земельної ділянки, а також іншій
конкретно визначеній особі (особистий
сервітут).

Земельний сервітут може бути
встановлений договором між особою, яка
вимагає його встановлення, та
власником (володільцем) земельної
ділянки.

Земельний сервітут підлягає державній
реєстрації в порядку, встановленому
для державної реєстрації прав на
нерухоме майно.

Судом встановлено та представником
відповідача не заперечується, що у
третіх осіб відсутні об'єкти, щодо яких
треті особи не взмозі реалізувати
правомочності власника (володільця)
інакше як через встановлення
земельного сервітуту, у третіх осіб
також відсутні земельні ділянки, які
межують із земельними ділянками, які є
об'єктом сервітуту за оскаржуваним
рішенням.

Третя особа 1 ГП «Магістраль»
зверталась до Білоцерківської
міськради про встановлення особистого
строкового сервітуту під розміщення
павільйонів (заява від 30.04.2014р. залучена
до матеріалів справи).

Третя особа 2 ФОП ОСОБА_2 звертався до
Білоцерківської міськради про
встановлення особистого строкового
сервітуту під розміщення кіоску по
продажу шаурми (заява від 15.05.2014р.
залучена до матеріалів справи).

Разом із тим, для встановлення
павільйонів ГП «Магістраль» або кіоску
з продажу шаурми ФОП ОСОБА_2 законом
передбачено інший спосіб задоволення
законних інтересів вказаних осіб, а
саме надання в оренду земельної
ділянки, яке здійснюється у
встановленому законом порядку.

Згідно частин 1, 2 ст. 116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та
юридичними особами на земельні
ділянки, на яких розташовані об'єкти,
які підлягають приватизації,
відбувається в порядку, визначеному
частиною першою статті 128 цього
Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ЗК України
надання земельних ділянок державної
або комунальної власності у
користування здійснюється Верховною
Радою Автономної Республіки Крим,
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, органами виконавчої влади або
органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів
приймається на підставі проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у разі: надання земельної
ділянки із зміною її цільового
призначення або формування нових
земельних ділянок.

Надання у користування земельної
ділянки в інших випадках здійснюється
на підставі технічної документації із
землеустрою щодо встановлення
(відновлення) меж земельної ділянки. В
такому випадку розроблення такої
документації здійснюється на підставі
дозволу, наданого органом виконавчої
влади, органом місцевого
самоврядування, уповноваженим
здійснювати розпорядження цією
земельною ділянкою.

Земельні ділянки державної та
комунальної власності, на яких
розташовані будівлі, споруди, інші
об'єкти нерухомого майна, що
перебувають у державній та комунальній
власності, передаються особам,
зазначеним у пункті „а" частини другої
статті 92 цього Кодексу, лише на праві
постійного користування.

Статтею 124 ЗК України передбачено, що
передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування згідно з їх
повноваженнями, визначеними статтею 122
цього Кодексу, чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється за
результатами проведення земельних
торгів, крім випадків, встановлених
частинами другою, третьою статті 134
цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, громадянам,
юридичним особам, визначеним частинами
другою, третьою статті 134 цього Кодексу,
здійснюється в порядку, встановленому
статтею 123 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у власності громадян і
юридичних осіб, здійснюється за
договором оренди між власником
земельної ділянки і орендарем.
Підставою для укладення договору
оренди може бути цивільно-правовий
договір про відчуження права оренди.

Види права земельного сервітуту
визначає стаття 99 ЗК України, положення
якої є такими, що встановлюють
підстави, за наявності яких можливе
звернення з вимогою про встановлення
сервітуту. Зазначена стаття визначає
конкретних суб'єктів, між якими
виникають відносини щодо сервітуту.
Вимагати встановлення земельних
сервітутів можуть власники або
землекористувачі земельних ділянок.
Ініціатором встановлення земельного
сервітуту може бути власник або
користувач земельної ділянки, у яких є
потреба у використанні суміжної
(сусідньої) земельної ділянки, щоб
усунути недоліки своєї ділянки,
зумовлені її місцем розташування або
природним станом.

Таким чином, судом встановлено, що
спірне рішення в частині встановлення
в інтересах третіх осіб земельних
сервітутів було прийнято
Білоцерківською міською радою із
порушенням положень Цивільного
кодексу України, Земельного кодексу
України, та за відсутності визначених
законом відповідних підстав.

Відповідачем фактично за спірним
рішенням надано третім особам земельні
ділянки у строкове платне користування
(в оренду) без дотримання встановленої
процедури та підстав, визначених
чинним законодавством України, а
документально оформлено як
встановлення земельних сервітутів
саме з метою уникнення процедур,
передбачених законом для оформлення
земельних ділянок в оренду.

Частиною другою ст. 19 Конституції
України встановлено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. Відповідно до ст. 24 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" органи місцевого
самоврядування та їх посадові особи
діють лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, передбачені
Конституцією і законами України, та
керуються у своїй діяльності
Конституцією і законами України,
актами Президента України, Кабінету
Міністрів України, а в Автономній
Республіці Крим - також
нормативно-правовими актами Верховної
Ради і Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, прийнятими у межах
їхньої компетенції.

Відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу
України суд визнає незаконним та
скасовує правовий акт індивідуальної
дії, виданий органом державної влади,
органом влади Автономної Республіки
Крим або органом місцевого
самоврядування, якщо він суперечить
актам цивільного законодавства і
порушує цивільні права або інтереси.

За таких обставин, враховуючи те, що
рішення № 1216-60-VІ від 19.06.2014р. «Про
оформлення правовстановлюючих
документів на земельні ділянки
юридичним особам та фізичним особам -
підприємцям» в частині підпунктів 15.10
та 15.15 пункту 15 було прийнято
Білоцерківською міською радою із
порушенням вищезазначених положень
Цивільного кодексу України, Земельного
кодексу України, за відсутності
відповідних правових підстав, вимога
прокурора про скасування рішення в цій
частині підлягає задоволенню.

Посилання відповідача на Тимчасове
положення про порядок сервітутного
(обмеженого) використання земель
комунальної власності територіальної
громади м. Біла Церква, затверджене
рішенням міської ради від 25.05.2011р.
№180-09-VI, судом відхиляється. Так,
нормативно-правові акти органів
місцевого самоврядування мають нижчу
юридичну силу порівняно з законами
України, а тому при наявності вказаних
порушень законодавства України, суд
застосовує до спірних правовідносин
законодавство України, а не рішення
Білоцерківської міської ради від 25.05.2011
р. №180-09-VІ, яке законодавству України не
відповідає.

У зв'язку із задоволенням позову,
відповідно до статті 49 ГПК України,
відшкодування судового збору до
державного бюджету України суд
покладає на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. ст. 22, 32, 33, 36, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов прокурора міста Біла
Церква задовольнити повністю.

2. Визнати незаконними та
скасувати підпункти 15.10, 15.15 пункту 15
рішення Білоцерківської міської ради
№ 1216-60-VІ від 19.06.2014р. «Про оформлення
правовстановлюючих документів на
земельні ділянки юридичним особам та
фізичним особам - підприємцям», якими
вирішено укласти договір про
встановлення особистого строкового
сервітуту із Госпрозрахунковим
підприємством «Магістраль» під
розміщення павільонів в м. Біла Церква
по провулку 2-й Партизанський, та з
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2
під розміщення кіоску по продажу
шаурми в м. Біла Церква по вулиці
Леваневського, в районі будинку НОМЕР_1,
строком на три роки, за рахунок земель
населеного пункту м. Біла Церква.

3. Стягнути з Білоцерківської
міської ради Київської області (09100,
Київська обл., м. Біла Церква, вул.
Ярослава Мудрого, буд. 15,
ідентифікаційний код 26376300)

в дохід Державного бюджету України
(отримувач: ГУ ДКСУ у Київській області,
, банк отримувача: ГУ
ДКСУ у Київській області, рахунок:
3001, МФО: 821018)

1218,00 грн. (одну тисячу двісті
вісімнадцять гривень нуль копійок)
судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга може бути подана
протягом десяти днів з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
статті 84 ГПК України.

Суддя
Конюх О.В.

Повний текст рішення підписано 07.10.2014р.