м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
У Х В А Л А

Справа № 910/15961/13 01.10.14

За скаргою фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

на дії відділу державної виконавчої
служби Дніпровського районного
управління юстиції у місті Києві

про визнання постанови недійсною та
зобов'язання звернутися до суду із
заявами

у справі № 910/15961/13

за позовом Київської міжрайонної
екологічної прокуратури в інтересах
держави в особі

позивача Київської міської ради

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про звільнення земельної ділянки

Головуючий суддя Балац С.В.

суддя Мудрий С.М.

суддя Удалова О.Г.

Представники:

прокурор у справі: не з'явилися;

позивача (стягувача): Тхорик С.М. - за
довіреністю від 05.09.2014 № 225-КР-950;

відповідача (скаржника): ОСОБА_4 - за
довіреністю від 02.06.2014 № 2426; ОСОБА_5 - за
довіреністю від 08.07.2013, зареєстрованого
у єдиному реєстрі довіреностей за № 2680;

відділу державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у місті Києві: Клименко Р.В. - за
довіреністю від 10.01.2014 № б/н.

о б с т а в и н и с п р а в и :

Київська міжрайонна екологічна
прокуратура в інтересах держави в
особі Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) звернулася до
господарського суду міста Києва із
позовом до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про звільнення останньою
самовільно зайнятої земельної ділянки
площею 0,12 га, розташованої на території
острову р. Дніпро Венеціанський, в
межах міста Києва та привести її в
попередній стан.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 21.08.2013 прийнято позов
прокурора до розгляду та порушено
провадження у справі № 910/15961/13.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 20.01.2014 у справі № 910/15961/13,
залишеного без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 02.04.2014, (далі -
рішення суду) позов прокурора
задоволено повністю. На виконання
вказаного судового акту видані накази
від 25.04.2014 № 910/15961/13, зокрема, про
зобов'язання фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту
земельну ділянку, яка розташована у
місті Києві, Дніпровський район,
територія острову р. Дніпро
Венеціанський, площею 0,12 га, за
обліковим кодом 63:397:020 та нормативна
грошова оцінка якої складає 3.515.055,89 грн,
привівши її у попередній стан.

10 червня 2014 року до господарського суду
надійшла скарга фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (далі -
скаржник / боржник) на дії відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у місті Києві (далі - відділ
ДВС). Згідно скарги, боржник просить суд
визнати винесені відділом ДВС
постанови від 28.05.2014 та від 12.06.2014 у
виконавчому провадженні № 43243340 з
виконання судового наказу від 25.04.2014 №
910/15961/13 недійсними та зобов'язати
відділ ДВС зупинити виконавче
провадження, звернутися до
господарського суду із заявами про
роз'яснення, про відстрочку або
розстрочку та зміну способу і порядку
виконання рішення у даній справі (далі -
скарга).

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 21.07.2014 скаргу прийнято до
провадження колегією суддів у складі:
головуючий суддя - Балац С.В., суддя
Сівакова В.В., суддя Мудрий С.М. Розгляд
скарги призначено на 11 січня 2014 року.

У зв`язку із перебуванням судді Балаца
С.В., судді Сівакової В.В. та судді
Мудрого С.М. у відпустці,
розпорядженням голови Господарського
суду міста Києва від 11.08.2014 справу №
910/15961/13 передано на розгляд колегії
суддів такого складу: головуючий суддя
Бондаренко Г.П., суддя Літвінова М.Є.,
суддя Удалова О.Г. для розгляду скарги.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 11.08.2014 справу № 910/15961/13
прийнято до провадження колегією
суддів у складі: головуючий суддя
Бондаренко Г.П., суддя Літвінова М.Є.,
суддя Удалова О.Г. для розгляду скарги.
Розгляд скарги призначено на 15 вересня
2014 року.

Приймаючи до уваги вихід судді Балаца
С.В. з відпустки, а також враховуючи, що
суддя Літвінова М.Є. перебуває у
відпустці, розпорядженням голови
Господарського суду міста Києва від
15.09.2014 справу № 910/15961/13 для розгляду
скарги передано на розгляд колегії
суддів такого складу: головуючий суддя
Балац С.В., суддя Мудрий С.М., суддя
Удалова О.Г.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 15.09.2014 справу № 910/15961/13
прийнято до провадження колегією
суддів у вищевказаному складі. Розгляд
скарги призначено на 15 вересня 2014 року.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 15.09.2014 розгляд скарги
відкладено на 01 жовтня 2014 року.

В судовому засіданні 01 жовтня 2014 року
суд, дослідивши скаргу боржника та
матеріали справи

В С Т А Н О В И В :

Головним державним виконавцем відділу
ДВС направлено боржникові вимогу від
20.05.2014 № 13626 про звільнення самовільно
зайнятої земельної ділянки на підставі
наказу Господарського суду міста Києва
від 25.04.2014 № 910/15961/13 за яким відкрито
виконавче провадження № 43243340.

28 травня 2014 року головним державним
виконавцем відділу ДВС винесено
постанову у виконавчому провадженні №
43243340, якою накладено на боржника штраф
в сумі 340,00 грн за невиконання рішення
суду та законних вимог державного
виконавця щодо звільнення боржником
самовільно зайнятої земельної ділянки,
привівши її у попередній стан.

12 червня 2014 року, за повторне
невиконання, головним державним
виконавцем відділу ДВС винесено
постанову, якою накладено на боржника
штраф в розмірі 680,00 грн.

Скаржник вважає, що дії головного
державного виконавця відділу ДВС є
незаконними та такими, що порушують
Конституцію України, зокрема, ст. 41,
якою встановлено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Також боржником зазначено в скарзі, що
рішенням суду не визначено: 1) правового
статусу майна боржника, право
власності на яке, згідно з рішенням
Святошинського районного суду міста
Києва від 14.09.2006, визнано за фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1; 2) способу
демонтажу чи зносу нерухомого майна,
розташованого на земельній ділянці, що
підлягає звільненню; 3) місця
розміщення будівельних матеріалів і
обладнання, виниклих внаслідок
примусового виконання рішення суду; не
вказано порядку оплати робіт,
пов'язаних з демонтажем нерухомого
майна; 4) відповідальної особи за
нанесену шкоду матеріальним цінностям;
5) способу проведення рекультивації
земельної ділянки, що підлягає
звільненню, та порядку оплати таких
заходів.

Таким чином, скаржник вважає, що
можливість добровільного або
примусового виконання рішення суду
відсутня, а тому, на думку боржника,
останній не може вважатися таким, що
ухиляється від добровільного
виконання рішення суду. Крім того,
згідно з твердженнями боржника,
підстави для примусового зносу
приміщень та споруд, що розташовані на
спірній самовільно зайнятій земельній
ділянці, відсутні.

З урахуванням наведеного вище, боржник
просить суд визнати постанову
головного державного виконавця
відділу ДВС недійсною та зобов'язати
останнього зупинити виконавче
провадження № 43243340 та звернутися до
суду про роз'яснення рішення суду,
відстрочку або розстрочку виконання
судового акту та про встановлення чи
зміну способу і порядку виконання.

Відповідно до ст. 1212 Господарського
процесуального кодексу України, скарги
на дії чи бездіяльність органів
Державної виконавчої служби щодо
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів можуть бути подані
стягувачем, боржником або прокурором
протягом десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо,
або з дня, коли дія мала бути вчинена.
Скарги на дії органів Державної
виконавчої служби розглядаються
господарським судом, про час і місце
якого повідомляються ухвалою стягувач,
боржник чи прокурор та орган виконання
судових рішень. Неявка боржника,
стягувача, прокурора чи представника
органу Державної виконавчої служби в
судове засідання не є перешкодою для
розгляду скарги. За результатами
розгляду скарги виноситься ухвала, яка
надсилається стягувачеві, боржникові
та органові виконання судових рішень.
Ухвалу може бути оскаржено у
встановленому цим Кодексом порядку.

Отже, виходячи зі змісту оскаржуваної
постанови відділу ДВС та матеріалів
даної справи, суд вважає, що
вищевикладені доводи боржника є
неправомірними, тому скарга судом
відхиляється з урахуванням такого.

За приписом ч. 3 ст. 212 Земельного
кодексу України повернення самовільно
зайнятих земельних ділянок
провадиться за рішенням суду.

Статтею 115 ГПК унормовано, що рішення,
ухвали, постанови господарського суду,
що набрали законної сили, є
обов'язковими на всій території
України і виконуються у порядку,
встановленому Законом України "Про
виконавче провадження".

У відповідності до ч. 1, 3 ст. 5 названого
Закону вимоги державного виконавця
щодо виконання рішень обов'язкові для
всіх органів, організацій, посадових
осіб, фізичних і юридичних осіб на
території України. Невиконання
законних вимог державного виконавця
тягне за собою відповідальність згідно
із законом.

Згідно зі ст. 89 Закону про виконавче
провадження у разі невиконання без
поважних причин у встановлений
державним виконавцем строк рішення, що
зобов'язує боржника виконати певні дії,
та рішення про поновлення на роботі
державний виконавець виносить
постанову про накладення штрафу на
боржника - фізичну особу від десяти до
двадцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян; на посадових осіб -
від двадцяти до сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на боржника - юридичну особу -
від сорока до шістдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян та встановлює новий строк
виконання. У разі повторного
невиконання рішення боржником без
поважних причин державний виконавець у
тому ж порядку накладає на нього штраф
у подвійному розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Виходячи з вищенаведених норм права та
обставин, дії головного державного
виконавця відділу ДВС є правомірними
та підстави для визнання його
постанови від 12.06.2014 у виконавчому
провадженні № 43243340 недійсною відсутні,
з тих підстав, що, як свідчать матеріали
справи, боржником рішення суду, яке
набрало законної сили, та вимоги
державного виконавця відділу ДВС від
20.05.2014 № 13626 не виконано, що слугувало
підставою для притягнення скаржника до
відповідальності шляхом накладення
штрафів на підставі ст. 89 Закону про
виконавче провадження.

Відносно тверджень скаржника щодо
відсутності підстав для виконання
рішення суду колегія суддів відзначає,
що згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 212
Земельного кодексу України самовільно
зайняті земельні ділянки підлягають
поверненню власникам землі або
землекористувачам без відшкодування
затрат, понесених за час незаконного
користування ними. Приведення
земельних ділянок у придатний для
використання стан, включаючи знесення
будинків, будівель і споруд,
здійснюється за рахунок громадян або
юридичних осіб, які самовільно зайняли
земельні ділянки.

Так, в рішенні Господарського суду
міста Києва від 20.01.2014 у справі № 910/15961/13
встановлено факт самовільного
зайняття фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 земельної ділянки, яка
розташована у місті Києві,
Дніпровський район, територія острову
р. Дніпро Венеціанський, площею 0,12 га,
за обліковим кодом 63:397:020 та нормативна
грошова оцінка якої складає 3.515.055,89 грн.

Таким чином, враховуючи вищенаведені
норми матеріального права та фактичні
обставини, встановлені рішенням суду,
земельна ділянка, яка розташована у
місті Києві, Дніпровський район,
територія острову р. Дніпро
Венеціанський, площею 0,12 га, за
обліковим кодом 63:397:020 підлягає
звільненню фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 шляхом
приведення вказаної земельної ділянки
у придатний для використання стан,
включаючи знесення будівель та споруд,
розташованих ділянці, та здійснюється
наведені дії за рахунок вказаної
фізичної особи-підприємця, яка
самовільно зайняла земельну ділянку.

Щодо вимог скаржника про зобов'язання
державного виконавця відділу ДВС
зупинити виконавче провадження та
звернутися до господарського суду із
заявами про роз'яснення, відстрочку або
розстрочку та зміну способу і порядку
виконання рішення у даній справі,
колегія суду зазначає, що це є правом
державного виконавця, яке
регламентовано п. 8 ч. 3 ст. 11, ч 1 ст. 36
Закону про виконавче провадження.

Виходячи з правил, встановлених ч. 1 ст.
36 Закону, державний виконавець може
скористатися вказаним правом у разі
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим.

Однак, матеріали даної справи не
містять доказів, підтверджуючих
наявність будь-яких обставин, які б
ускладнювали виконання рішення або
роблять його неможливим. Вказане також
підтверджується усними поясненнями
державного виконавця, наданих в
судовому засіданні.

Отже, як вже було зазначено вище,
звернення до суду з заявами,
передбаченими п. 8 ч. 3 ст. 11, ч 1 ст. 36
Закону, є його правом, а не обов'язком
при здійсненні виконавчого
провадження, від виконання якого б
державний виконавець ухилявся, тому
колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення вимог скаржника про
зобов'язання державного виконавця
відділу ДВС вчинити вищенаведені дії.

Таким чином, керуючись статтями 86, 1212
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва

У Х В А Л И В :

Скаргу фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на дії відділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції у місті
Києві відхилити.

Головуючий суддя
С.В.Балац

Суддя
С.М. Мудрий

Суддя
О.Г. Удалова