ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.10.14р. Справа № 904/2752/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Етал-Профі", м.
Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства
"АрселорМіттал Кривий Ріг", м. Кривий
Ріг

про стягнення 72 595,78 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Завалєй
Я.О.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Починок В.В.,
представник за довіреністю №14-103 юр від
17.05.13р.

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою господарського суду
від 28.04.14р. порушено провадження у
справі №904/2752/14 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Етал-Профі" (далі - позивач) до
Публічного акціонерного товариства
"АрселорМіттал Кривий Ріг" (далі -
відповідач) про стягнення 72 595,78 грн.

Ухвалами господарського
суду від 24.06.14р. призначено у справі №
904/2752/14 судову експертизу, проведення
якої доручено Харківському
науково-дослідному інституту судових
експертиз імені Заслуженого професора
М.С. Бокаріуса, у зв'язку з чим
провадження у справі зупинено.

30.07.14р. до суду надійшло клопотання
експерта Харківського
науково-дослідного інституту судових
експертиз імені Заслуженого професора
М.С. Бокаріуса про надання додаткових
матеріалів необхідних для виконання
експертизи.

Ухвалою господарського суду від 30.07.14р.
зобов'язано ТОВ "Етал-Профі" надати до
господарського суду Дніпропетровської
області в строк до 15.08.14р. витребувані
експертом додаткові матеріали
необхідні для виконання експертизи, а
саме:

1) нормативно технічні документи (ТУ,
ДСТУ, ГОСТ стосовно вимог до маркування
продукції, зазначеної в ухвалі);

2) вихідні дані з фотоматеріалами про
фактичні умови постачання продукції,
зазначеної в ухвалі з наведенням, яким
чином вона була упакована та
промаркована (місце нанесення
елементів маркування та у який спосіб,
на кожну окрему товарну одиницю,
відповідно до специфікацій з додатків
до договору, повний зміст реквізитів
маркування).

Станом на 26.08.14р. ТОВ "Етал-Профі"
витребувані ухвалою документи до суду
не надало, копію ухвали від 30.07.14р.
останній отримав 05.08.14р., що підтверджує
повідомлення про вручення поштового
відправлення.

Ухвалою господарського суду від 26.08.14р.,
починаючи з 02.10.14р., поновлено
провадження у справі № 904/2752/14р. та
призначено справу до розгляду в
засіданні на 02.10.14р.

01.09.14р. до суду від Харківського
науково-дослідного інституту судових
експертиз імені Заслуженого професора
М.С. Бокаріуса надійшло повідомлення
про неможливість надання висновку
судової товарознавчої експертизи № 7981,
у зв'язку з ненаданням витребуваних
додаткових матеріалів необхідних для
виконання експертизи.

02.10.14р. повноважний представник
позивача у судове засідання не
з'явився, витребувані обґрунтовані
пояснення щодо ненадання додаткових
матеріалів необхідних для виконання
експертизи до суду не надав. Жодних
пояснень щодо причини неявки або інших
клопотань до господарського суду не
надходило. В матеріалах справи
знаходиться конверт з ухвалою
господарського суду Дніпропетровської
області від 26.08.14р., який направлявся на
адресу позивача та був повернутий
поштою з відміткою "за закінченням
терміну зберігання".

Повноважний представник відповідача
наполягав на розгляді справи по суті в
даному судовому засіданні без участі
повноважного представника позивача за
наявними в ній матеріалами, оскільки
суд вчинив усі необхідні дії щодо
належного повідомлення позивача про
день, час та місце розгляду справи.

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України. У разі присутності
сторони або іншого учасника судового
процесу в судовому засіданні протокол
судового засідання, в якому
відображені відомості про явку сторін
(пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є
належним підтвердженням повідомлення
такої сторони (іншого учасника
судового процесу) про час і місце
наступного судового засідання. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи зазначене, господарський
суд вважає, що позивач про день, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, оскільки судом було
належним чином виконано вимоги ч. 1 ст.64
та ст. 87 Господарського процесуального
кодексу України, у зв'язку з чим суд
вважає за можливе розглянути справу в
даному судовому засіданні без участі
повноважного представника позивача за
наявними в ній матеріалами.

В свою чергу, повноважний представник
відповідача заявлені позовні вимоги не
визнав та просив суд відмовити
позивачу в їх задоволенні у повному
обсязі. Крім того, повноважний
представник відповідача усно зауважив,
що позивач навмисно не надав
витребувані експертом додаткові
матеріали необхідні для проведення
експертизи, оскільки у випадку надання
позивачем витребуваних документів
експерт прийшов би до висновку про
поставку неякісного товару.

У судовому засіданні 02.10.14р. оголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення, згідно зі ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи, подані
документи, заслухавши пояснення
повноважного представника
відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

17.06.13р. між позивачем та відповідачем
укладено договір № 2078 (далі - Договір),
відповідно до умов п. 1.1. якого позивач
зобов'язується поставити та передати у
власність відповідачу продукцію
відповідно до Специфікації(цій),
узгодженої(них) до Договору, а
відповідач прийняти продукцію та
оплатити її на умовах даного Договору.

В п. 2.1. Договору зазначено про те, що
загальна вартість продукції за
Договором складається з суми вартості
всіх партій продукції, узгоджених по
всім Специфікаціям до даного Договору.

Ціна продукції, що поставляється
відповідачу, договірна і вказується
для кожної позиції в
Специфікації(ціях), що є невід'ємною
частиною Договору (п. 2.2. Договору).

Як зазначено у п. 3.1 Договору, умови
поставки продукції викладаються
сторонами відповідно до Міжнародних
правил щодо тлумачення термінів
«Інкотермс» у редакції 2000 року та
узгоджуються у відповідній(них)
Специфікації(ях).

Згідно з умовами п. 3.2. Договору
поставка продукції позивачем
здійснюється в строки, зазначені у
відповідній(них) Специфікації(ціях),
але тільки після надання відповідачем
письмового замовлення на поставку.
Датою подачі замовлення на поставку
вважається дата його направлення
електронною поштою на е-mail
або факсом. Замовлення на поставку
повинно містити перелік номенклатури
(асортимент) та обсяги поставки
продукції, точно відповідати по
номенклатурі і не перевищувати обсяги,
зазначені в Специфікації(ціях).

Відповідно до п. 3.3. Договору датою
поставки та переходу ризиків
вважається дата передачі продукції від
позивача до відповідача (Перевізника),
згідно умов поставки, узгоджених у
відповідній(них) і Специфікації(ціях),
зазначена у накладній і (видатковій,
товарно-транспортній накладній,
залізничній накладній, кур'єрської
служби).

Як зазначено у п. 3.4. Договору, поставка
вважається виконаною позивачем за
умови точної відповідності
поставленої продукції замовленню на
поставку відповідача по строкам,
номенклатурі і обсягу, після надання
позивачем всіх супроводжувальних
документів, зазначених в п. 3.6.

У п. 4.1. Договору зазначено про те, що
датою оплати вважається дата списання
коштів з рахунка відповідача на
користь позивача. Оплата продукції
відповідачем здійснюється в
національній валюті України по
банківських реквізитах позивача,
зазначених у Договорі в наступному
порядку:

Оплата продукції, поставленої на склад
відповідача, здійснюється в розмірі 100%
від вартості такої продукції протягом
30 днів з дати надання відповідного
оригіналу рахунку відповідачеві (п.4.1.1.
Договору).

Пунктом 9.1. Договору передбачено, що всі
спори та розбіжності, які можуть
виникнути в процесі виконання даного
Договору, будуть вирішуватись у
встановленому законом порядку.

Даний Договір вступає в дію з 17.06.13р. і
діє по 31.12.13р. або до належного
виконання сторонами своїх зобов'язань
по даному Договору, в залежності від
того, яка з вказаних подій настане
раніше (п. 10.4. Договору).

17.06.13р. між сторонами була укладена
Специфікація № 2 до Договору щодо
поставки товару.

Як зазначає позивач, на виконання умов
вищезазначеного Договору, позивачем за
період з 02.07.13р. по 21.08.13р. було
поставлено та передано у власність
відповідача електроізоляційну
продукцію на загальну суму 68 498,89 грн.,
що підтверджується:

1. - видатковою накладною № РН - 0000135 від
02.07.13 р. на суму 6 108,12 грн. (а.с.24),

- товарно-транспортною накладною №
020713/12 від 02.07.13р. (а.с. 25),

- рахунком-фактурою № СФ-0000194 від
02.07.13р. на суму 6 108,12 грн. (а.с.26).

2. - видатковою накладною № РН - 0000168 від
31.07.13р. на суму 38 933,51 грн. (а.с.27),

- товарно-транспортною накладною №
000025 від 31.07.13р. (а.с. 28),

- рахунком-фактурою № СФ-0000227 від
31.07.13р. на суму 38 933,51 грн. (а.с.29).

3. - видатковою накладною № РН - 0000182 від
21.08.13р. на суму 4 206,95 грн. (а.с.30),

- товарно-транспортною накладною №
000039 від 21.08.13р. (а.с. 32),

- рахунком-фактурою № СФ-0000250 від
21.08.13р. на суму 4 206,95 грн. (а.с.31).

4. - видатковою накладною № РН - 0000183 від
21.08.13р. на суму 19 253,52 грн. (а.с.33),

- рахунком-фактурою № СФ-0000249 від
21.08.13р. на суму 19 253,52 грн. (а.с.34).

При цьому, як зазначає
позивач, оплата за поставлений товар
відповідачем здійснена не була, у
зв'язку з чим станом на 22.04.14р.
відповідач має заборгованість перед
позивачем у розмірі 68498,89грн.

З метою досудового
врегулювання спору, 05.11.13р. позивачем
була направлена на адресу відповідача
претензія про сплату заборгованості за
поставлений товар у розмірі 68 498,89 грн.
до 29.11.13р. (а.с.35-37). Як зазначає позивач,
вказана претензія була залишена
відповідачем без відповіді та
задоволення, у зв'язку з чим позивач був
змушений звернутися з позовом до суду.

За неналежне виконання
відповідачем своїх обов'язків по
Договору, позивачем на підставі ч. 2 ст.
625 ЦК України були нараховані 3% річних у
розмірі 1 293,99 грн. та інфляційні витрати
у розмірі 2 802,90 грн.

Враховуючи вищевикладене,
позивач просить стягнути з відповідача
заборгованість за поставлений товар у
розмірі 68 498,89 грн., 3% річних у розмірі 1
293,99 грн., інфляційні витрати у розмірі 2
802,90 грн., всього 72 595,78 грн.

Відповідач заявлені позовні вимоги не
визнав та просив суд відмовити
позивачу в їх задоволенні у повному
обсязі, виходячи з наступного.

Відповідач не заперечує факту
укладання між сторонами
вищезазначеного Договору. Крім того,
відповідач підтверджує, що позивач
здійснив поставку товару у період з
липня по серпень 2013 рік на загальну
суму 68 498,89 грн. Проте, під час приймання
вищевказаної продукції, працівниками
технічного вхідного контролю та служби
безпеки відповідача були виявлені ряд
дефектів поставленого товару: а саме:

Лакотканини ЛШМ-105 завтовшки 0,10 мм (75
кв.м):

1) За даними накладної №РН-0000168 від
31.07.13р. лакотканини ЛШМ-105 завтовшки
0,10мм, за даними сертифіката якості б/н
від 17.07.13р. та маркування на виробі -
лакотканини ЛШМ-105 товщиною 0,12 мм;

2) Маркування не відповідає п. 2.6.1. ГОСТ
28034-89: відсутній сорт, ширина рулону
лакотканини і позначення стандарту або
технічних умов на конкретну марку
лакотканини;

3) Відсутній ГОСТ 2214-78 - який регламентує
вимоги до лакотканини ЛШМ-105.

Шнур-панчоха х/б (2000 м):

1) в сертифікаті якості зазначений
галузевий стандарт ОСТ 17-184-88, який не
діє на території України;

2) Відсутнє маркування на упаковці або
виробі, що виключає можливість
ідентифікувати продукцію.

Стрічка ізоляційна ПВХ (24 кг):1) Умовне
позначення ізоляційної стрічки ПВХ в
сертифікаті якості б/н від 16.04.13р. та
маркування на упаковці не відповідає
вимогам п.1.6. ГОСТ 16214-86;

2) Сертифікат якості б/н від 16.04.13р. не
відповідає вимогам п.3.2. ГОСТ 16214 - 86:
відсутні дані про кількість одиниць
упаковки, масу нетто і відносне
подовження при розриві, допуски за
розмірами не відповідають таблиці 1.

Текстоліт марки ПТ товщиною 5,0 мм (117 кг),
6,0 мм (147 кг), 8,0 мм (200 кг), 10,0 мм (374 кг), 12,0
мм (299 кг):

1) За вимогами п.5.1. ГОСТ 5-78 маркування на
виробі наноситься у вигляді штампа
фарбою, яка не змивається, або
запресовують ярлик. Фактично
маркування нанесене на паперовий
ярлик;

2) На поверхні текстоліту виявлено
наявність газових бульбашок.

Відповідач звертає увагу, що у
відповідності з умовами п. 6.3 Договору
та Інструкції про порядок приймання
продукції виробничо-технічного
призначення та товарів народного
споживання по якості, затвердженою
Постановою Держарбітражу при Раді
Міністрів СРСР від 25.04.1966 р. №П-7 (далі-
Інструкція П-7), діючими на підприємстві
стандартами, даний факт був
зафіксований Актами про приймання
продукції по якості від 16.07.13р., 14.08.13р.,
06.09.13р., у яких міститься детальний
перелік дефектів товару. Згідно з
вищевказаними Актами продукцію було
взято відповідачем на відповідальне
зберігання, та у відповідності з
умовами п. 6.3 Договору для участі у
подальшій спільній перевірці якості
продукції було викликано представника
позивача (копії листів додаються до
відзиву). Однак, уповноважений
представник на право участі у
спільному прийманні продукції по
якості від імені позивача не прибув.

Натомість, як зазначає відповідач,
позивач направив на адресу відповідача
лист № 30/1 від 30.08.13р., в якому зазначив
про свою незгоду з виявленими
відповідачем недоліками товару та
просив прийняти продукцію у
виробництво.

Посилаючись на п. 6.3 Договору
відповідач зазначає про те, що
неприбуття представника позивача для
участі у спільному прийманні продукції
по якості або недосягнення згоди
сторін дає право відповідачу
здійснювати процес приймання
продукції по якості за участю експерта
ТПП України. Відповідач звернувся до
Криворізького представництва
Дніпропетровської торгово-промислової
палати України з проханням виконати
експертизу товару на предмет перевірки
її якості та відповідності вимогам
договору та нормативно-технічної
документації. Таку експертизу було
виконано, за її результатами складено
Акти експертизи від 30.01.14р. № Э-6 та 07.02.14
р. №Э-10. Згідно з висновками експерта,
викладеними у п.14 вищевказаних Актів
експертизи, електротехнічна продукція,
поставлена позивачем на адресу
відповідача за договором № 2078 від
17.06.13р., доповненням специфікаціями № 1,
№ 2 до цього Договору, має ряд
розбіжностей з документами про
поставку, а також не відповідає вимогам
відповідних нормативних документів,
які регламентують вимоги якості
продукції (ТУ, ДОТУ).

Відповідач зауважує, що позивачу
неодноразово пропонувалось усунути
виявлені невідповідності товару, які
можливо усунути, та здійснити заміну
товару, недоліки якого усунути
неможливо. Також позивачу неодноразово
пропонувалось забрати неякісну
продукцію з території відповідача або
розпорядитися нею на свій розсуд (копії
листів додаються до відзиву). Як
зазначає відповідач, будь-яких
відповідей від позивача на вищевказані
пропозиції не надходило.

Посилаючись на ч. 5 ст. 268 Господарського
кодексу України, а також п. 7.5 Договору
відповідач зазначає про те, що у
випадку поставки неякісної продукції,
покупець має право відмовитись від
прийняття і оплати такої продукції.
Згідно з вимогами ч. 8 ст. 268
Господарського кодексу України у разі,
якщо покупець відмовився від прийняття
товарів, які не відповідають за якістю
стандартам, технічним умовам, або
умовам договору, постачальник
зобов'язаний розпорядитися товарами у
десятиденний строк з моменту одержання
повідомлення від покупця про відмову
від товарів.

Як зазначає відповідач, у порушення
вищевказаних правових норм позивач на
забрав і не розпорядився неякісним
товаром, а натомість пред'явив
претензію № 102-е від 29.10.13р. з вимогою
перерахувати суму заборгованості в
розмірі 68 498,89 грн. за поставлену
продукцію. Відповіддю від 17.12.13р. за
№141-2/771-44п на вищевказану претензію,
відповідач у черговий раз офіційно
повідомив позивача, що відповідач
відмовився від прийняття і оплати
неякісної продукції, та категорично
просив у трьохденний строк з дати
отримання відповіді на претензію
розпорядитися неякісною продукцією
або забрати її з території ПАТ
"АрселорМітал Кривий Ріг", а також
попереджав, що у разі, якщо цього
зроблено не буде, відповідач залишає за
собою право, надане частиною 8 статтею
268 Господарського кодексу України,
реалізувати дану продукцію на місті
або повернути її позивачу примусово,
при цьому витрати по реалізації
продукції або її поверненні будуть
покладені на позивача.

Наразі, як вказує відповідач, дана
продукція у повному обсязі до сих пір
знаходиться у відповідача на
відповідальному зберіганні на складі
№ 450 Цеху складського господарства і
підготовки виробництва, і відповідач
готовий у будь-який попередньо
узгоджений час надати її позивачу, для
вивезення з території підприємства.

Позивач заперечує, проти того факту, що
відповідач 16.07.13р., 14.08.13р. та 06.09.13р.
викликав для участі представника
позивача, для подальшого приймання
товару та складання відповідного акту.
Крім того, позивач вважає, що посилання
відповідача на те, що виклики
представника позивача направлялися
електронною поштою (дана роздруківка є
в матеріалах справи) не відповідають
дійсності. Позивач також заперечує
факт отримання повідомлення про виклик
представника позивача для приймання
продукції по якості та зазначає про те,
що жодним чином відповідач не
повідомив позивача про необхідність
направлення такого представника.

Взагалі, як вважає позивач, надана
відповідачем роздруківка не
відповідає принципам належності та
допустимості доказів, оскільки з неї не
вбачається можливим ідентифікувати чи
саме листи які надані відповідачем,
були відправлені на електронну адресу
позивача, чи були відправлені листи
іншого змісту або взагалі
відправлялися вони чи ні. Таким чином,
як вважає позивач, фактично всупереч
умовам Договору та положенням
Інструкції П-7 постачальника товару не
викликано для складання актів про
продовження приймання продукції за
якістю, тобто не додержано приписів,
які регламентують процедуру його
складання.

Як зазначає позивач, з наданих
відповідачем листів також вбачається
недотримання приписам Інструкції П-7, а
саме долучені до матеріалів справи
телеграми відповідача не містять даних
щодо зазначення часу (дня та години), на
який призначено складання актів про
недоліки продукції.

Таким чином, позивач вважає, що
відповідачем було порушено умови п. 6.3.
Договору та Інструкцію П -7 щодо порядку
приймання товару за якістю, оскільки
здійснено прийомку без участі
представника позивача, якого не було
повідомлено про необхідність
направлення свого представника.

Крім того, позивач зазначає про те, що
відповідач порушив 20 - ти дений строк
приймання Продукції (п. 6 Інструкції П-7).
Так, з наданих відповідачем актів
експертизи Криворізького
представництва Дніпропетровської ТПП
України, вбачається, що приймання
продукції за якістю відбулося тільки
30.01.14р. та 07.02.14 р., тобто через 5-6 місяців
після отримання продукції на склад
відповідача, що грубим чином порушує
умови приймання продукції за якістю
передбаченою Інструкцією П-7.

Також позивач вважає, що у зв'язку із
тим, що позивач не був присутній на
прийманні продукції за якістю та рядом
розбіжностей виявлених відповідачем
та експертом неможливо встановити, що
експертиза проводилась саме відносно
товару, який поставив позивач. Тому
відповідачем не було надано належних
доказів отримання неякісного товару.

Відповідач вважає вищевказані
заперечення позивача безпідставними з
огляду на наступне.

Як зазначає відповідач, умовами
Договору, з якого випливають спірні
правовідносини, позивач та відповідач
неодноразово (п.3.2, 3.5, 6.3) узгодили обмін
між собою інформацією та документами,
надсилання один одному різного роду
повідомлень шляхом направлення їх
електронною поштою, зокрема на
електронну адресу позивача (е-mail)
еtal-р. Так, п. 6.3 вищевказаного
Договору прямо встановлює, що
запрошення представника продавця
(позивача) для участі у спільному
прийманні товару повинно
здійснюватись шляхом направлення
відповідного повідомлення на е-mail
еtal-р. Тому саме такі електронні
листи відповідача від 16.07.13р., 14.08.13р. та
06.09.13р. повинні бути і є належними та
допустимими доказами фактів виклику
представника позивача для участі у
спільному прийманні товару.

Відповідач звертає увагу суду на те, що
додатковим підтвердженням їх
отримання позивачем є відповідь
позивача про готовність виконати
заміну першої партії поставленого
неякісного товару (лакотканина згідно
рахунку позивача від 02.07.13 р. №СФ-0000194).
Дана відповідь направлена електронним
листом від 17.07.13 р. о 9.04 ранку
представником позивача Борисовим
Віссаріоном з електронної адреси
еtal-р на електронну адресу
відповідача з наступним змістом «В
ответ на телефонограму № 586 от 16.07.13р.
сообщаем, что готовы произвести замену
поставленного материала в кратчайшие
сроки».

Також додатковим підтвердженням
отримання позивачем вищевказаних
електронних листів є лист позивача №
30-1 від 30.08.13р., в якому позивач висловлює
свою незгоду з виявленими відповідачем
дефектами поставленої 14.08.13р. другої
партії товару. З тексту цього листа
вбачається, що позивач ознайомлений з
виявленими відповідачем недоліками
товару, про які йдеться у електронному
листі відповідача від 14.08.13р.

Відповідач також не погоджується з
твердженнями позивача щодо порушення
строків приймання продукції за якістю,
оскільки Акти про приймання продукції
по якості від 18.07.13р., 14.08.13р., 06.09.13р.
складені відповідачем кожний у межах
вищевказаного 20-денного строку. З
тексту цих актів вбачається, що
відповідачем розпочато процедуру
приймання товару за якістю у чіткій
відповідності з умовами Договору та
вимогами Інструкції П-7, виявлено
надходження товару з дефектами,
призупинено приймання, здійснено
виклик представника продавця
(позивача), прийнято товар на
відповідальне зберігання з поміщенням
його в умови, що перешкоджають
погіршення його якості та можливість
змішування з однорідним товаром. Таким
чином, перебіг строку для приймання
товару по якості зупиняється до
прибуття представника продавця, а якщо
такий не прибуде (що відбулося у даному
випадку), до прибуття експерта ТПП
України. Після складання Актів
експертизи ТПП України 31.01.14р. та 07.02.14
р., процедуру приймання продукції за
якістю було відновлено та закінчено,
про що складено Акти про приймання
продукції за якістю №3-47 від 07.02.14 р., та
№3-53 від 12.02.14р.

Крім того, відповідач зазначає про те,
що дійсно, експертами ТПП України не
здійснювалась перевірка першої партії
товару-лакотканини, яка надійшла 03.07.13р.
за видатковою накладною №РН-0000135 від
02.07.13р., оскільки, як вище зазначалось,
позивач листом від 17.07.13р. добровільно
погодився з виявленими недоліками
товару та пообіцяв його замінити в
найкоротші строки.

Наявність несуттєвих розбіжностей між
Актами приймання від 14.08.13р., 06.09.13р., та
Актами експертизи ТПП, як вважає
відповідач, є цілком природною та
пояснюється тим, що Актами приймання
від 14.08.13р., 06.09.13р. зафіксовано лише
початок приймання товару, в них
відображені поверхнево виявлені
дефекти товару, факт наявності яких дав
підстави покупцю (відповідачу)
зупинити приймання та викликати
представника продавця (позивача) для
спільного приймання товару та
складання відповідних повних та
детальних актів приймання продукції за
якістю.

Дослідивши наявні матеріали справи,
заслухавши пояснення повноважного
представника відповідача, оцінивши
надані докази в їх сукупності, суд
дійшов до висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Приймаючи рішення господарський суд
виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору (ст.
174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Частиною 2 статті 218 Господарського
кодексу України передбачено, що
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Враховуючи вищезазначені норми
чинного законодавства України, умови
Договору та обставини справи,
господарський суд вважає, що вимоги
позивача задоволенні не підлягають,
оскільки:

По-перше, твердження позивача про те, що
надана відповідачем роздруківка не
відповідає принципам належності та
допустимості доказів, до уваги судом не
береться, оскільки умовами Договору, з
якого випливають спірні
правовідносини, позивач та відповідач
неодноразово (п.3.2, 3.5, 6.3) узгодили обмін
між собою інформацією та документами,
надсилання один одному різного роду
повідомлень шляхом направлення їх
електронною поштою, зокрема на
електронну адресу позивача (е-mail)
еtal-р. Крім того, п. 6.3 Договору
прямо встановлює, що запрошення
представника продавця (позивача) для
участі у спільному прийманні товару
повинно здійснюватись шляхом
направлення відповідного повідомлення
на е-mail еtal-р. Тому суд вважає, що
саме такі електронні листи відповідача
від 16.07.13р., 14.08.13р. та 06.09.13р. повинні бути
і є належними та допустимими доказами
фактів виклику представника позивача
для участі у спільному прийманні
товару.

Господарський суд також бере до уваги
відповідь позивача про готовність
виконати заміну першої партії
поставленого неякісного товару, що є
додатковим підтвердженням отримання
позивачем зазначених електронних
листів.

Також, суд вважає, що додатковим
підтвердженням отримання позивачем
вищевказаних електронних листів є лист
позивача № 30-1 від 30.08.13р., в якому
позивач висловлює свою незгоду з
виявленими відповідачем дефектами
поставленої 14.08.13р. другої партії
товару. З тексту цього листа
вбачається, що позивач ознайомлений з
виявленими відповідачем недоліками
товару, про які йдеться у електронному
листі відповідача від 14.08.13р.

По-друге, посилання позивача на те, що
приймання продукції за якістю
відбулося тільки 30.01.14р. та 07.02.14 р., до
уваги судом не беруться, оскільки Акти
про приймання продукції по якості від
18.07.13р., 14.08.13р., 06.09.13р. складені
відповідачем кожний у межах 20-денного
строку, що відповідає вимогам п. 6
Інструкції П-7. Крім того, з тексту цих
актів вбачається, що відповідачем
розпочато процедуру приймання товару
за якістю у чіткій відповідності з
умовами Договору та вимогами
Інструкції П-7, виявлено надходження
товару з дефектами, призупинено
приймання, здійснено виклик
представника продавця (позивача),
прийнято товар на відповідальне
зберігання з поміщенням його в умови,
що перешкоджають погіршення його
якості та можливість змішування з
однорідним товаром. Таким чином,
господарський суд вважає, що перебіг
строку для приймання товару по якості
зупиняється до прибуття представника
продавця, а якщо такий не прибуде (що
відбулося у даному випадку), до
прибуття експерта ТПП України. Після
складання Актів експертизи ТПП України
31.01.14р. та 07.02.14 р., процедуру приймання
продукції за якістю було відновлено та
закінчено, про що складено Акти про
приймання продукції за якістю №3-47 від
07.02.14 р., та №3-53 від 12.02.14р.

По-третє, господарським судом для
встановлення фактичних даних, що
входять до предмета доказування була
призначена судова експертиза,
проведення якої доручено Харківському
науково-дослідному інституту судових
експертиз імені Заслуженого професора
М.С. Бокаріуса. Крім того, господарський
суд прийшов до висновку, що висновок
експерта не можуть замінити інші
засоби доказування.

Господарський суд звертає увагу на той
факт, що сторони жодних заперечень щодо
призначення судової експертизи не
заявили, а надали переліки запитань,
які необхідно було поставити судом
перед експертом.

Ухвала господарського суду від 24.06.14р.
про призначення експертизи є чинною та
підлягає виконанню на свій території
України.

Враховуючи те, що призначену судом
експертизу проведено не було, у зв'язку
з ненаданням, саме позивачем,
витребуваних додаткових матеріалів
необхідних для виконання експертизи та
не здійснення оплати рахунку за
проведення експертизи, господарський
суд вважає, що позивач не надав усіх
належних та допустимих доказів в
підтвердження заявлених позовних
вимог.

Викладене є підставою для відмовити
позивачу в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612,
625, 692 Цивільного кодексу України, ст.ст.
173, 174, 193, 218 Господарського кодексу
України, ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 48-49, 82-84
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Витрати по справі покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 07.10.14р.

Суддя Н.Е. Петренко