м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/14304/14 26.09.14

За позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Ілатанмед"до
Департаменту охорони здоров'я
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації)простягнення 2 036 544,77
грн.Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача: Кузьменко С.М. -
представник за довіреністю;

від відповідача: Щербина М.В. -
представник за довіреністю;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Ілатанмед" (надалі -
ТОВ "Ілатанмед") звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до Департаменту охорони
здоров'я виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) про стягнення
2 036 544,77 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач на виконання умов Договору про
закупівлю товарів за державні кошти №40
від 14.12.2012 р. поставив відповідачу
товар, а останній натомість свого
грошового зобов'язання належним чином
не виконав у зв'язку із чим у
відповідача виникла заборгованість у
розмірі 1 749 000,00 грн. Крім того,
позивачем заявлено вимогу про
стягнення з відповідача інфляційних
втрат у розмірі 202 884,00 грн. та 3% річних у
розмірі 84 670,77 грн.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 15.07.2014 р. порушено провадження
по справі, розгляд справи призначено на
01.08.2014 р.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 01.08.2014 р. у зв'язку із неявкою
представника відповідача та
невиконанням ним вимог ухвали суду від
15.07.2014 р., розгляд справи відкладено до
22.08.2014 р.

20.08.2014 р. представником відповідача
через загальний відділ суду було
подано клопотання про залучення до
участі у справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
Міністерство охорони здоров'я України.

22.09.2014 р. представником відповідача
через загальний відділ суду було
подано клопотання про продовження
строку вирішення спору на 15 днів.

Представник позивача в судове
засідання 22.08.2014 р. з'явився, надав усні
пояснення по суті спору, позовні вимоги
підтримав та просив їх задовольнити в
повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання 22.08.2014 р. з'явився, подав
відзив на позовну заяву згідно змісту
якого проти позовних вимог заперечує
та просить залишити їх без задоволення.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 22.08.2014 р. задоволено
клопотання відповідача про
продовження строку вирішення спору на
15 днів та відкладено розгляд справи до
26.06.2014 р.

26.09.2014 р. представником позивача через
загальний відділ суду було подано
заперечення на відзив.

Представник позивача в судове
засідання 26.09.2014 р. з'явився, позовні
вимоги підтримує та просить
задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання 26.09.2014 р. з'явився, подав
клопотання про залучення до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача - Головне
управління Державної казначейської
служби України у м. Києві.

Розглянувши в судовому засіданні 26.09.2014
р. клопотання відповідача про
залучення до участі у справі третіх
осіб, а саме Міністерства охорони
здоров'я України та Головного
управління Державної казначейської
служби України у м. Києві суд дійшов
висновку про відмову в їх задоволенні з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 27 Господарського
процесуального кодексу України, якою
передбачено, що треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору, можуть вступити у справу на
стороні позивача або відповідача до
прийняття рішення господарським судом,
якщо рішення з господарського спору
може вплинути на їх права або обов'язки
щодо однієї з сторін. Їх може бути
залучено до участі у справі також за
клопотанням сторін, прокурора. Якщо
господарський суд при прийнятті
позовної заяви, вчиненні дій по
підготовці справи до розгляду або під
час розгляду справи встановить, що
рішення господарського суду може
вплинути на права і обов'язки осіб, що
не є стороною у справі, господарський
суд залучає таких осіб до участі у
справі як третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору.

У заявах про залучення третіх осіб і у
заявах третіх осіб про вступ у справу
на стороні позивача або відповідача
зазначається, на яких підставах третіх
осіб належить залучити або допустити
до участі у справі.

Питання про допущення або залучення
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, до
участі у справі вирішується ухвалою
суду про прийняття позовної заяви до
розгляду (із зазначенням про це в
ухвалі про порушення провадження у
справі) або під час розгляду справи, але
до прийняття господарським судом
рішення, з урахуванням того, чи є у цієї
особи юридичний інтерес у даній справі.
Саме лише зазначення в позовній заяві
та/або у вступній частині судового
рішення певного підприємства чи
організації як третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, без вирішення судом питання щодо
її допущення або залучення до участі у
справі не надає їй відповідного
процесуального статусу.

Що ж до наявності юридичного інтересу у
третьої особи, то у вирішенні
відповідного питання суд має
з'ясовувати, чи буде у зв'язку з
прийняттям судового рішення з даної
справи таку особу наділено новими
правами чи покладено на неї нові
обов'язки, або змінено її наявні права
та/або обов'язки, або позбавлено певних
прав та/або обов'язків у майбутньому (п.
1.6 постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" №18
від 26.12.2011 р.).

З урахуванням вищенаведеного та
враховуючи, що рішенням у даній справі
Міністерство охорони здоров'я України
та Головне управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
не буде наділено новими правами чи
покладено на них нові обов'язки, або
змінено їх наявні права та/або
обов'язки, або позбавлено певних прав
та/або обов'язків у майбутньому,
враховуючи матеріали справи та
пояснення представників позивача та
відповідача, суд визнав подані
відповідачем клопотання
необґрунтованим та безпідставним.

В судовому засіданні 26.09.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судових засіданнях складались
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, господарський
суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.12.2012 р. між ТОВ "Ілатанмед" (учасник) та
Головним управлінням охорони здоров'я
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) (після зміни
найменування - Департамент охорони
здоров'я виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації)) (замовник)
було укладено Договір про закупівлю
товарів за державні кошти №40 (надалі -
"Договір").

Відповідно до п. 1.1 Договору учасник
зобов'язується у 2012 р. поставити
замовнику, а замовник - прийняти та
оплатити устаткування медичне,
хірургічне та ортопедичне (медичне
обладнання (мамо графічне та
рентгенологічне) - 3 лоти), 33.10.1., (лот 1 -
рентгенівський апарат на 3 робочих
місця - 2 од.; лот 2 - рентгенівський
апарат на 2 робочих місця - 8 од.;)
зазначене в специфікації (додаток 1).

Найменування, кількість, ціна за
одиницю та загальна сума товарів
зазначені в специфікації (додаток 1) (п.
1.2 Договору).

Згідно із п. 3.1 Договору сума цього
договору становить 9 054 000,00 грн., у тому
числі ПДВ 0,00 грн. (ціна договору
визначається з урахуванням розділу V
"Податок на додану вартість"
Податкового кодексу України).

Пунктом 4.1 Договору визначено, що
розрахунки проводяться відповідно до
статті 49 Бюджетного кодексу України
шляхом оплати замовником вартості
товарів, зазначених в специфікації до
цього договору, після їх отримання та
згідно пред'явленої Учасником
видаткової накладної та акта приймання
- передачі (типова форма ОЗ-1).

Відповідно до п. 4.2 Договору у разі
затримки бюджетного фінансування,
розрахунки проводяться протягом 5
банківських днів з дати отримання
замовником на свій реєстраційний
рахунок бюджетного призначення на
фінансування закупівлі за вказаним
напрямом.

Строк поставки товарів - 20 днів з дати
письмової заявки від замовника. Місце
поставки товарів:
лікувально-профілактичні заклади м.
Києва (п.п. 5.1, 5.2 Договору).

Згідно із п. 6.1.1 Договору замовник
зобов'язаний своєчасно та в повному
обсязі сплачувати за поставлені
товари. Приймати поставлені товари
згідно з видатковою накладною (п. 6.1.2
Договору).

Відповідно до п. 6.3.1 Договору учасник
зобов'язаний забезпечити поставку
товарів у строки, встановлені цим
договором.

Цей договір набирає чинності з дня його
підписання і діє до 31.12.2012 р. та до
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань за ним (п. 10.1 Договору).

На виконання умов Договору ТОВ
"Ілатанмед" на підставі видаткових
накладних №СФ-000176 від 17.12.2012 р., №СФ-000177
від 18.12.2012 р. та №СФ-000178 від 20.12.2012 р.
поставило та передало, а Головне
управління охорони здоров'я
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) в особі Чижевської Н.І.,
що діяла на підставі довіреностей №191
від 17.12.2012 р., №192 від 18.12.2012 р. та №195 від
20.12.2012 р. прийняло товар на загальну
суму 9 054 000,00 грн., що підтверджується
актами здавання-приймання медичного
обладнання від 17.12.2012 р., 18.12.2012 р. та
20.12.2012 р.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідач оплату вартості
поставленого згідно Договору товару
здійснив частково у розмірі 7 305 000,00
грн., що підтверджується виписками з
особового рахунку позивача, копії яких
містяться в матеріалах справи.

29.12.2012 р. між ТОВ "Ілатанмед" (учасник) та
Головним управлінням охорони здоров'я
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) було укладено Додаткову
угоду №2 згідно з п. 1 якої сторони
погодили Договір №40 від 14.12.2012 р.
доповнити п. 4.3 та викласти його в
наступній редакції:

"4.3. У разі затримки бюджетного
фінансування розрахунок за
поставлений товар в 2012 р. в сумі 1 749 000,00
грн. у тому числі ПДВ 0,00 грн. буде
здійснюватися після затвердження
замовнику річних кошторисних
призначень на 2013 рік та на протязі 5
банківських днів з дати отримання
замовником на свій реєстраційний
рахунок бюджетного призначення на
фінансування закупівлі.".

Проте, як вказує позивач у своїй
позовній заяві, відповідачем
зобов'язання з оплати вартості
поставленого товару у розмірі 1 749 000,00
грн. станом на момент звернення з
позовом до суду виконано не було.

Спір у справі виник у зв'язку із
неналежним, на думку позивача,
виконанням відповідачем грошового
зобов'язання по оплаті поставленого
згідно Договору товару, у зв'язку з чим
позивач вказує на існування за
відповідачем заборгованості.

Договір №40 від 14.12.2012 р. є договором
поставки, а відтак між сторонами
виникли правовідносини, які підпадають
під правове регулювання Глави 54
Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Матеріалами справи (видатковими
накладними, довіреностями на отримання
товарно-матеріальних цінностей та
актами здавання-приймання медичного
обладнання) підтверджується поставка
позивачем товару за Договором, його
прийняття, часткова оплата та
існування заборгованості відповідача
перед позивачем у розмірі 1 749 000,00 грн.

Статтею 692 Цивільного кодексу України
визначено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Згідно із пунктом 1 статті 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530
Цивільного кодексу України та змісту
п.п. 4.2 та 4.3 Договору (в редакції
Додаткової угоди №2) строк виконання
відповідачем грошового зобов'язання по
оплаті вартості поставленого
позивачем згідно Договору товару на
момент розгляду справи настав.

Посилання відповідача на відсутність
бюджетного фінансування до уваги судом
не приймається, оскільки згідно із ч. 1
ст. 625 Цивільного кодексу України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

До того ж суд відзначає, що між
сторонами виникли господарські
відносини, а приписи Господарського
кодексу України не передбачають
привілейованого становища суб'єктів
господарювання, які фінансуються за
рахунок бюджету, по відповідальності
за порушення зобов'язань.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
згідно з ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу
України юридична особа самостійно
відповідає за своїми зобов'язаннями, а
ст.ст. 525, 526 названого Кодексу і ст. 193
Господарського кодексу України
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами та договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 Цивільного
кодексу України відсутність у боржника
необхідних коштів не є підставою
звільнення від відповідальності за
порушення зобов'язання. Аналогічні
положення містяться у ч. 2 ст. 218
Господарського кодексу України, де
зазначено, що непереборною силою, тобто
надзвичайними і невідворотними
обставинами не вважаються, зокрема,
порушення зобов'язань контрагентами
правопорушника, відсутність на ринку
потрібних для виконання зобов'язання
товарів, відсутність у боржника
необхідних коштів.

Таким чином, посилання відповідача на
відсутність бюджетного фінансування
не звільняє його від виконання
зобов'язань щодо оплати поставленого
та прийнятого товару, тому судом не
приймається.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
15.05.2012 р. №11/446 та в рішенні
Європейського суду з прав людини у
справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус
проти України" від 18.10.2005 р.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу
України визначено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується
наявність у відповідача грошового
зобов'язання по сплаті на користь
позивача 1 749 000,00 грн. грн. за
поставлений на підставі Договору
товар. Відповідачем вказана
заборгованість не спростована, доказів
її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідач обставин, з якими чинне
законодавство пов'язує можливість
звільнення його від відповідальності
за порушення зобов'язання, не наведено.

Таким чином, позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача суми основного
боргу у розмірі 1 749 000,00 грн. є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 3% річних у розмірі 84 670,77
грн. та інфляційні втрати у розмірі 202
884,00 грн. за прострочення виконання
грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідач у своєму відзиві просить
відмовити в задоволенні позовних вимог
в частині стягнення 3% річних та
інфляційних втрат посилаючись на ст. 233
Господарського кодексу України, якою
встановлено, що у разі якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно зі збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкції. Якщо
порушення зобов'язання не завдало
збитків іншим учасникам господарських
відносин, суд може з урахуванням
інтересів боржника зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій.

Проте, стосовно зазначеного твердження
відповідача суд зазначає наступне.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних в
порядку ст. 625 ЦК України є способами
захисту його майнового права та
інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові. (Відповідної правової
позиції дотримується Вищий
господарський суд України у постанові
№ 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд
України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010
р.).

При цьому, відповідно до п. 4.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України №14 від 17.12.2013 р. "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" сплата
трьох процентів річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом),
так само як й інфляційні нарахування,
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до
уваги, що 3 % річних та інфляційні
витрати не є штрафними санкціями,
зазначені позовні вимоги не можуть
бути зменшеними (відповідна правова
позиція міститься в Постанові
Верховного Суду України № 3-35гс13 від
03.12.2013 р.).

Здійснивши перерахунок заявлених до
інфляційних втрат суд погоджується з
наданим позивачем розрахунком, а тому
вимога позивача про стягнення
інфляційних втрат у розмірі 202 884,00 грн.
підлягає задоволенню.

За перерахунком суду розмір 3% річних за
прострочення виконання грошового
зобов'язання складає 84 527,01 грн. В іншій
частині - 143,76 грн. 3% річних нараховано
безпідставно, а тому в задоволенні
позову в цій частині необхідно
відмовити.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про необхідність часткового
задоволення позовних вимог та
стягнення з Департаменту охорони
здоров'я виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) на користь
ТОВ "Ілатанмед" заборгованість у
розмірі 1 749 000,00 грн., інфляційних втрат
у розмірі 202 884,00 грн. та 3% річних у
розмірі 84 527,01 грн.

В задоволенні позову в частині
стягнення 3% річних у розмірі 143,76 грн.
необхідно відмовити.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
сторін пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

2. Позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ілатанмед"
задовольнити частково.

3. Стягнути з Департаменту охорони
здоров'я виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) (01001, м. Київ,
вул. Прорізна, 19, ідентифікаційний код
02012906) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ілатанмед" (03680, м.
Київ, пр-т. Академіка Глушкова, 10, корпус
5, офіс 716; ідентифікаційний код 34494612)
заборгованість у розмірі 1 749 000 (один
мільйон сімсот сорок дев'ять тисяч) грн.
00 коп., інфляційні втрати у розмірі 202 884
(двісті дві тисячі вісімсот вісімдесят
чотири) грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 84
527 (вісімдесят чотири тисячі п'ятсот
двадцять сім) грн. 01 коп. та судовий збір
у розмірі 40 728 (сорок тисяч сімсот
двадцять вісім) грн. 22 коп. Видати
наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання повного тексту рішення
- 01.10.2014 р.

Суддя
Ю.О. Підченко