ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2014 р.Справа № 923/1846/13Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

Головуючого судді: Будішевської Л.О.,

Суддів: Бєляновського В.В., Мишкіної
М.А.,

(Склад судової колегії сформований
розпорядженням голови суду №610 від
22.09.2014р.)

при секретарі судового засідання
Оксенюк О.М.

за участю представників сторін:

від прокурора Херсонської області - не
з'явився,

від Херсонської облдержадміністрації -
не з'явився,

від ТОВ «САНТА» - Стребков Ю.О. - за
довіреністю,

від КП БВ «АРАБАТСЬКА СТРІЛКА» - не
з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Комунального підприємства Бази
відпочинку «АРАБАТСЬКА СТРІЛКА»
Херсонської обласної ради

на рішення господарського суду
Херсонської області від 06 червня 2014
року

у справі №923/1846/13

за позовом Херсонської обласної
державної адміністрації

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю «САНТА»

про визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки

за участю прокурора Херсонської
області

встановив:

У грудні 2013 року Херсонська обласна
державна адміністрація (далі-позивач)
звернулася до господарського суду
Херсонської області з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю «САНТА»
(далі-відповідач) про визнання
недійсним на майбутнє договору оренди
земельної ділянки із земель запасу
рекреаційного призначення
Щасливцівської сільської ради
Генічеського району Херсонської
області загальною площею 1 (один) га від
21 вересня 2007 року , укладеного між
Херсонською обласною державною
адміністрацією та товариством з
обмеженою відповідальністю «САНТА»,
нотаріально посвідченого державним
нотаріусом Генічеської державної
нотаріальної контори Херсонської
області Сочинським Л.С. та
зареєстрованого у Генічеському
реєстраційному відділі Херсонської
регіональної філії Центру ДЗК від 21
вересня 2007 року, як такого що укладений
під впливом обману з боку відповідача.

Рішенням господарського суду
Херсонської області від 6 вересня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване наступним.

Позивачем не було надано належних
доказів наявного права власності на
об'єкти нерухомості, що знаходяться на
земельній ділянці, яка перебуває у
користуванні відповідача - ТОВ «САНТА»,
а також на право знаходження таких
об'єктів на цій земельній ділянці і час
виникнення таких об'єктів та прийняття
їх в експлуатацію.

Позивачем не надано суду жодного
доказу існування об'єктів нерухомого
майна на земельній ділянці, яка
передана в користування відповідачу -
ТОВ «САНТА», як на момент укладення
договору оренди так і на момент
судового розгляду.

Позивач, посилаючись на підстави
визнання правочину недійсним та
наявність якогось майна, що належить
третім особам, жодним чином не визначив
ані в позові, ані в судовому засіданні
порушення прав самого позивача та в
чому це знайшло свій вияв. В суді не
знайшло підтвердження порушення
будь-яких прав або інтересів позивача,
які б потребували судового захисту.

При розгляді справи не було
встановлено жодного юридичного факту,
а також і сукупності таких фактів, які б
свідчили про протиправний характер дій
відповідача, які є підставою для
визнання недійсним правочину у вигляді
договору оренди земельної ділянки, як
це визначено ст.230 ЦК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
суду, КП БВ «АРАБАТСЬКА СТРІЛКА»
звернулося з апеляційною скаргою, в
якій просить його скасувати та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована
наступним.

Суд на час прийняття рішення не
мав у своєму розпорядженні достатніх
доказів з тих питань, які він намагався
з'ясувати. Тому за відсутності таких
доказів залишилися недоведеними факти,
що мають значення по справі. Як
наслідок цього суд неправильно
застосував норми матеріального та
процесуального права та прийняв
завчасне не обґрунтоване рішення.

ТОВ «САНТА» подало відзив на
апеляційну скаргу, в якій зазначило
наступне.

Комунальне підприємство база
відпочинку «АРАБАТСЬКА СТРІЛКА»
ніколи не було стороною договору
оренди землі, а тому взагалі не мало
права висувати вимоги про визнання
правочину (договору ) недійсним або
брати участь в таких вимогах в суді.

Господарський суд першої інстанції не
вирішував питання про права та
обов'язки КП БВ «АРАБАТСЬКА СТРІЛКА»,
що очевидно вбачається із змісту та
тексту судового рішення. Судом було
відмовлено в позові Херсонській
обласній державній адміністрації та
жодного рішення про права КП БВ
«АРАБАТСЬКА СТРІЛКА» суд не приймав.

КП БВ «АРАБАТСЬКА СТРІЛКА», яке не було
учасником спору, не має взагалі права
на оскарження судового рішення та
подання апеляційної скарги, так як це
пряме порушення процесуального закону.

Посилання апелянта на порушення його
прав є надуманими та неправомірними і
не підтверджені жодним доказом.

Представник скаржника в засіданні суду
апеляційної інстанції наполягав на
задоволенні апеляційної скарги з
підстав, викладених в ній.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення апеляційної скарги,
вважаючи її вимоги безпідставними, а
рішення місцевого суду законним та
обґрунтованим.

Прокурор та позивач не скористалися
своїм правом надання відзивів на
апеляційну скаргу та не забезпечили
участь своїх представників в засіданні
суду апеляційної інстанції, хоча про
час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
доводи апеляційної скарги, заслухавши
представника відповідача, перевіривши
юридичну оцінку встановлених судом
першої інстанції фактичних обставин
справи і їх повноту, застосування норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія апеляційної інстанції
не вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги, виходячи з
наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 01
вересня 2003 року розпорядженням голови
Херсонської обласної державної
адміністрації №889 «Про затвердження
місця розташування та надання дозволу
на розробку проектів землеустрою»
надано дозвіл на розробку проекту
відведення земельної ділянки площею 1,0
га товариству з обмеженою
відповідальністю «САНТА».

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки було розроблено
відповідачем у 2006 році.

23 серпня 2007 року пунктом 1
розпорядження голови Херсонської
обласної державної адміністрації №993
«Про затвердження проекту землеустрою
щодо відведення в оренду земельної
ділянки, надання її в оренду та
встановлення розміру орендної плати
за користування нею" затверджено
товариству з обмеженою
відповідальністю «САНТА» проект
землеустрою щодо відведення в оренду
строком на 49 років земельної ділянки
площею 1,0 га зі складу земель запасу
рекреаційного призначення, які
розташовані на території
Щасливцівської сільської ради
Генічеського району, для будівництва
бази відпочинку на 100 місць.

Пунктом 2 цього розпорядження надано
товариству з обмеженою
відповідальністю «САНТА» в оренду
строком на 49 років земельну ділянку,
вказану у пункті 1 розпорядження,
встановлено розмір орендної плати за
користування нею 5255,10 грн. на рік, у
розмірі земельного податку.

Пунктом 4 розпорядження доручено
Генічеській районній державній
адміністрації укласти у місячний
термін договір оренди земельної
ділянки, зазначеної у пункті 2 цього
розпорядження, з товариством з
обмеженою відповідальністю «САНТА».

21 вересня 2007 року між Херсонською
обласною державною адміністрацією та
товариством з обмеженою
відповідальністю «САНТА» було
укладено договір оренди земельної
ділянки із земель запасу рекреаційного
призначення Щасливцівської сільської
ради Генічеського району Херсонської
області загальною площею 1 (один) га,
нотаріально посвідчений державним
нотаріусом Генічеської державної
нотаріальної контори Херсонської
області Сочинською Л.С. та
зареєстрований у Генічеському
реєстраційному відділі Херсонської
регіональної філії Центру ДЗК від 21
вересня 2007 року.

Позиція позивача у справі
ґрунтується та тому, що відповідачем
навмисно внесено до проекту
землеустрою щодо відведення йому
земельної ділянки в оренду
недостовірну інформацію, а саме: в
кадастровий план цієї земельної
ділянки не внесені відомості про
наявність на ній споруд.

Як наслідок, у пунктах 3,4 договору
оренди землі від 21 вересня 2007 року,
укладеного з відповідачем, зазначено,
що на земельній ділянці, яка передана в
оренду відповідачу, відсутні об'єкти
нерухомого майна.

Відповідно до частини 1 статті 230 ЦК
України та у зв'язку з тим, що
відповідач, як сторона правочину,
навмисно ввів позивача (другу сторону
правочину ) в оману щодо обставин, які
мають істотне значення (частина 1
стаття 229 цього Кодексу ), такий
правочин визнається недійсним.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову, прийшов до
висновку про недоведеність позовних
вимог та відсутність порушення прав
позивача, які б потребували судового
захисту.

Крім того, суд першої інстанції як
підставу для відмови в задоволенні
позову зазначив, що позивачем
пропущено трирічний строк позовної
давності для захисту свого права, про
застосування якої заявив відповідач.

Судова колегія не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки, відмова в задоволенні позову
у зв'язку з пропуском позовної давності
можлива лише при встановленні факту
порушення права, за захистом якого
звернувся позивач.

Разом з тим, судова колегія апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції про відмову в
задоволенні позову з підстав його
необґрунтованості та зазначає
наступне.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Згідно ст.215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 даного Кодексу.

Статтею 230 ЦК України передбачено,
що якщо одна із сторін правочину
навмисно ввела другу сторону в оману
щодо обставин, які мають істотне
значення (частина перша статті 229 цього
Кодексу), такий правочин визнається
судом недійсним).

Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Під обманом слід розуміти умисне
введення в оману представника
підприємства, установи, організації
або фізичної особи, що вчинила
правочин, шляхом повідомлення
відомостей, які не відповідають
дійсності, або замовчування обставин,
що мали істотне значення для правочину.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р.
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», правочин
визнається вчиненим під впливом обману
у випадку навмисного введення іншої
сторони в оману щодо обставин, які
впливають на вчинення правочину. На
відміну від помилки, ознакою обману є
умисел у діях однієї зі сторін
правочину. Наявність умислу в діях
відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину не
має істотного значення.

Доводи, викладені в позовній заяві та
апеляційній скарзі ґрунтуються лише на
Акті перевірки дотримання суб'єктами
господарювання вимог земельного
законодавства від 06.06.2013р. Державної
інспекції сільського господарства в
Херсонській області, в якому зазначено
про наявність на земельній ділянці,
наданій в оренду ТОВ «САНТА»
стаціонарних споруд КП БВ «АРАБАТСЬКА
СТРІЛКА».

При цьому, належних доказів на
підтвердження наявності таких споруд
на момент укладення спірного договору
та на даний час ні позивачем у справі,
ні скаржником не надано.

Правовстановлюючі документи на об'єкти
нерухомості, які за твердженням
скаржника розташовані на спірній
земельній ділянці в матеріалах справи
відсутні.

Відсутні докази того, що спірна
земельна ділянка перебувала або
перебуває у користуванні КП БВ
«АРАБАТСЬКА СТРІЛКА».

Проект землеустрою, на який
посилається скаржник як на доказ
умисного введення в оману позивача
погоджувався з відповідними
державними установами.

Скаржник посилається на відсутність у
справі доказів на доведення позовних
вимог.

Разом з тим, обов'язок надання таких
доказів покладається на позивача.

Таким чином, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позивачем не було
доведено обставин, які б
підтверджували факт обману
відповідачем позивача при укладенні
спірного договору оренди земельної
ділянки.

На підставі викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції було повно та
всебічно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи, надано їм належну
правову оцінку та винесено рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Підстави для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції
відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
99, 101-103, 105 Господарського
процесуального кодексу України,

апеляційний господарський суд

постановив:

Рішення господарського суду
Херсонської області від 06 червня 2014
року у справі №923/1846/13 залишити без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено
та підписано 29.09.2014р.

Головуючий суддя:
Будішевська Л.О.

Судді:
Бєляновський В.В.

Мишкіна М.А.