РІШЕННЯ

"08" вересня 2014 р.Справа №
921/1272/13-г/16Господарський суд
Тернопільської області

у складі судді Хоми С.О.

Розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кнауф Гіпс Скала",
вул. Рудківська, 5, м. Борщів,
Тернопільська область.

до відповідача: Відкритого
акціонерного товариства
"Кричевцементношифер" 213500, вул. Зелена,
4, м.Кричев, Могилевська область,
Республіка Білорусь.

За участю представників сторін:

позивача: Прокоп'єв І.К. - представник,
довіреність №3 від 4.09.2014 р.,

Ханевич О.М. - представник, довіреність
№4 від 4.09.2014 р.

відповідача: не з'явився

Після оголошеної перерви о 17 год 30 хв:

позивача: Прокоп'єв І.К. - представник,
довіреність №3 від 4.09.2014 р.,

відповідача: не з'явився

Суть справи:

Хід розгляду справи
відображений у відповідних ухвалах
суду та протоколах судових засідань,
які знаходяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 08.09.2014
року оголошувалась перерва до 08.09.2014
року до 17 год. 30 хв.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Кнауф Гіпс Скала",
вул. Рудківська, 5,
м. Борщів, Тернопільська область в
особі представника Стеця Тараса
Богдановича, м. Київ 33, Київська
область звернулося до суду з позовом
до Відкритого акціонерного товариства
"Кричевцементношифер" 213500, вул. Зелена,
4, м.Кричев, Могилевська область про
cтягнення заборгованості в сумі 9 204 212,71
грн., з них 807 108,20 євро, що складає 8 739 462
грн. 02 коп. по курсу НБУ на 27.11.2013 р.
заборгованості, 9 763,03 євро, що по курсу
НБУ складає 105 648 грн. 44 коп. пені згідно
Контракту №1379 від 27.03.2013 р., 33 090,65 євро,
що по курсу НБУ складає 359 102 грн. 25 коп.
пені згідно законодавства України, 68 820
грн. судового збору, що по курсу НБУ
складає 6 355,67 євро.

Як вбачається з позовної заяви №
без номера від 17.12.2013 року відповідачем
є суб'єкт господарювання іноземної
держави - Відкрите акціонерне
товариство "Кричевцементношифер" 213500,
вул. Зелена, 4, м.Кричев, Могилевська
область, Республіка Білорусь.

Статтею 123 ГПК України
передбачено, що іноземні суб'єкти
господарювання мають такі самі
процесуальні права і обов'язки, що і
суб'єкти господарювання України, крім
винятків, встановлених законом або
міжнародним договором, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Підсудність справ за участю іноземних
суб'єктів господарювання визначається
цим Кодексом, законом або міжнародним
договором, згода на обов'язковість
якого надана Верховною Радою України
(ст. 124 ГПК України).

Питання, що виникають у сфері
приватноправових відносин з іноземним
елементом, вирішуються згідно із
Законом України "Про міжнародне
приватне право" від 23.06.2005 р.
№ 2709-IV, з наступними
змінами і доповненнями.

Згідно частин 1,2 статті 4 Закону України
"Про міжнародне приватне право" право,
що підлягає застосуванню до
приватноправових відносин з іноземним
елементом, визначається згідно з
колізійними нормами та іншими
положеннями колізійного права цього
Закону, інших законів, міжнародних
договорів України. Якщо згідно з
частиною першою цієї статті неможливо
визначити право, що підлягає
застосуванню, застосовується право,
яке має більш тісний зв'язок із
приватноправовими відносинами.

У п. 11.1 р. 11 контракту № 1379 від 27.03.2013
року зазначено, що спори між сторонами,
що випливають з даного контракту або
пов'язані із ним, вирішуються шляхом
переговорів в претензійному порядку, а
у випадку не досягнення згоди в
судовому порядку в господарському
(арбітражному) суді за
місцезнаходженням позивача.

Відтак, позивач - Товариство з
обмеженою відповідальністю "Кнауф Гіпс
Скала", вул. Рудківська, 5, м. Борщів,
Тернопільська область звернулось до
господарського суду Тернопільської
(за своїм місцезнаходженням) у
відповідності до пунктів контракту.

Ухвалою господарського суду від
25.12.2013 р. порушено провадження у справі
№921/1272/13-г/16 та її розгляд призначено на
20.01.2014 р., при цьому, суд зобов'язав
позивача надати суду нотаріально
завірений переклад на російську мову:

- Ухвали від 25.12.2013 року про порушення
провадження по справі ;

- Прохання про вручення за кордоном
судових або позасудових документів та
зворотної сторони прохання
"Підтвердження" ;

- Короткого викладу документа в
порядку, передбаченому Конвенцією про
вручення за кордоном судових та
позасудових документів у цивільних або
комерційних справах (Гаага, 1965 р.), яка
була імплементована в національне
законодавство Законом України від
19.10.2000 р. №2052-III і набрала чинності для
України з 26.11.2000 р.

Позивач виконав вимоги суду.

У відповідності до п. 8 Роз'яснення
Президії Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
розгляду справ за участю іноземних
підприємств і організацій" № 04-5/608 від
31.05.2002 року, з наступними змінами,
доручення щодо вручення документів за
кордоном надсилаються безпосередньо
до Центрального органу іноземної
держави, визначеного запитуваною
державою згідно зі статтею 2 Конвенції
або через Міністерство юстиції
України.

Відтак, суд звернувся з проханням про
вручення за кордоном судового
документа до Центрального органу
іноземної держави, а саме - до
Міністерства юстиції Республіки
Білорусь, м. Мінськ, вул. Коллекторна,
1, Республіка Білорусь.

17.06.2014 року від Економічного суду
Могилевської області надійшла Ухвала
від 03.06.2014 року № 13-15-Ип/2014, в якій
зазначено, зокрема, що суд ухвалив:
направити на адресу ВАТ
"Кричевцементношифер" документи по
справі № 921/1272/13-г/16 всього на 7 аркушах
рекомендованим листом з повідомленням
за адресою: Республіка Білорусь,
Могилевска область, м. Кричев, вул.
Зелена, 4, вважати судове доручення
господарського суду Тернопільської
області про вручення документів
адресату - ВАТ "Кричевцементношифер",
вул. Зелена, 4, м.Кричев, Могилевська
область, Республіка Білорусь
виконаним.

Також до господарського суду
надійшло Прохання про вручення за
кордоном судових або позасудових
документів із зворотньою стороною
прохання "Підтвердження", в якому
зазначено, що судові документи вручено
відповідачу шляхом безпосередньої
доставки адресату - ВАТ
"Кричевцементношифер", вул. Зелена, 4,
м.Кричев, Могилевська область,
Республіка Білорусь.

Відтак, відповідач - Відкрите
акціонерне товариство
"Кричевцементношифер" належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
справи № 921/1272/13-г/16 господарським судом
Тернопільської області.

В судове засідання з'явилися
представники позивача. 08.09.2014 року від
позивача надійшла заява № без номера
від 08.09.2014 року про зменшення розміру
позовних вимог в порядку ст. 22 ГПК
України, в якій зазначено, зокрема, що 29
липня 2014 року відповідач частково
погасив борг на суму 37000 євро, також 30
липня 2014 року відповідач частково
погасив борг на суму 20000 євро, таким
чином, відповідач здійснив часткове
погашення боргу на загальну суму 57000
євро; основний борг за поставлену
продукцію після такого погашення
складає 750108,20 євро; просить суд
стягнути з відповідача: 792961,88 євро, що
за курсом НБУ на 04.09.2014 року складає
13065291 грн. 92 коп., в тому числі: 750108,20 євро
основного боргу, 9763,03 євро пені згідно
Контракту № 1379 від 27 березня 2013 року,
33090,65 євро пені згідно законодавства
України, а також стягнути 68820 грн.
судового збору.

Оскільки, як вбачається з заяви № без
номера від 08.09.2014 року про зменшення
позовних вимог, позивач зменшив суму
позовних вимог, суд вважає, що дії
позивача по зменшенню розміру позовних
вимог відповідають ст. 22 ГПК України, не
порушують прав і охоронюваних законом
інтересів відповідача, не суперечать
законодавству, а тому справа
розглядається з врахуванням зменшеної
суми позовних вимог.

Представник відповідача в
судове засідання не з'явився.

Від відповідача до
матеріалів справи надійшов:

- відзив №2832 від 14.05.2013
року на позовну заяву.

- надійшло доповнення № 5666
від 28.07.2014 року до відзиву на позовну
заяву.

В ході розгляду справи
представникам позивача було
роз'яснено їх процесуальні права та
обов'язки згідно ст.ст.20,22,81-1 ГПК
України; наслідки укладення мирової
угоди.

Технічна фіксація судового
процесу у відповідності до ст.81-1 ГПК
України не здійснювалась за
відсутності відповідних клопотань
представників позивача.

Розглянувши наявні матеріали
справи, заслухавши пояснення
представників позивача встановив
наступне.

27 березня 2013 року між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Кнауф Гіпс Скала",
надалі "Продавець", з однієї сторони та
Відкритим акціонерним товариством
"Кричевцементношифер", надалі
"Покупець" з другої сторони, було
укладено Контракт № 1379, у
відповідності до п. 1.1. р. 1 якого
"Продавець" приймає на себе
зобов'язання продати і поставити, а
"Покупець" прийняти і оплатити щебінь
гіпсовий фракції 0-60 мм, 2 сорту, далі -
товар, в кількості, по ціні і на суму
згідно Специфікації, яка додається до
даного Контракту і є його невід'ємною
частиною.

У відповідності до п. 1.2 р. 1
контракту відвантаження товару
здійснюється окремими партіями на
основі щомісячних заявок "Покупця".

Як визначається в п. 1.4 р. 1
контракту строк поставки товару
вказується в заявці на товар, але не
пізніше 31.12.2013 р.

Згідно п. 3.1 р. 3 контракту поставка
товару здійснюється залізничним
транспортом на умовах: поставки DAP ст.
Удрицк, згідно "Інкотермс-2010".

У п. 3.3 р. 3 контракту вказано -
Вантажоотримувач: ВАТ
"Кричевцементношифер", 213500,
Могилевська область, м.Кричев, вул.
Зелена, 4.

Реквізити для відвантаження: ст._
Кричев-1, Білоруської З.Д, код станції
158209, код підприємства 5323, ст. Міхєєвічі,
Білоруської З.Д., код станції 158229, з.д,
код підприємства 5323.

Як визначається в п. 3.5 р. 3
контракту датою поставки вважається
дата календарного штемпеля
залізничної станції погранпереходу.

У відповідності до п. 4.1 р. 4
контракту ціна товару, що
поставляється договірна,
встановлюється в євро, визначається по
кожному конкретному виду товару окремо
і фіксується в специфікаціях, які є
невід'ємною частиною даного контракту.
В ціну товару включені транспортні
витрати до моменту перетину кордону
Республіки Білорусь.

Згідно п. 4.3 р. 4 контракту загальна
вартість товару в об'ємі даного
контракту складає 963787,80 євро, в тому
числі ПДВ 0%.

В п. 5.1 р. 5 контракту визначається,
що оплата по даному контракту
здійснюється в євро.

У відповідності до п. 5.2 р. 5
контракту "Покупець" здійснює оплату у
вигляді банківського переказу на
валютний рахунок "Постачальника". Форма
оплати - 90 календарних дні по факту
поставки товару.

Згідно п.п. 8.2.2 п. 8.2 р. 8 контракту
"Покупець" зобов'язався оплатити товар
в розмірі та строки, передбачені даним
контрактом.

В п. 11.1 р. 11 контракту зазначено, що
спори між сторонами, що випливають з
даного контракту або пов'язані із ним,
вирішуються шляхом переговорів в
претензійному порядку, а у випадку не
досягнення згоди в судовому порядку в
господарському (арбітражному) суді за
місцезнаходженням позивача.

У відповідності до п. 11.2 р. 11
контракту сторони домовились
застосовувати законодавство України,
Республіки Білорусь, а також
міжнародні угоди, ратифіковані обома
Країнами.

Згідно п. 12.4 р. 12 контракту № 1379
від 27.03.2013 року, даний контракт вступає
в силу з моменту його підписання і діє
до 31 грудня 2013 року, а в частині
розрахунків - до повного виконання
сторонами взятих на себе по даному
контракту зобов'язань.

Також між сторонами даного
контракту 22.07.2013 року було укладено
додаткову угоду № 1, у відповідності до
п. 1 якої сторони дійшли згоди внести в
даний договір наступні зміни: п. 5.2
контракту № 1379 від 27.03.2013 року викласти
в наступній редакції: "Покупець"
здійснює оплату у вигляду банківського
переказу на валютний рахунок
"Постачальника". Форма оплати - 60
календарних дні по факту поставки
товару".

Також між Сторонами було підписано
Додаток № 1 до контракту № 1379 від 27.03.2013
року - Специфікація, в якій, зокрема,
зазначено:

Найменування товаруОд.
вим.КількістьВартість товару (євро за
тону)Сума договору в євроЩебінь
гіпсовийтона52.66618,30963787,80

В матеріалах справи знаходяться копії
листів-заявок: № 3923 від 04.07.2013 року, № 4811
від 07.08.2013 р., № 6332 від 09.09.2013 року, згідно
яких відповідач звертався до позивача
про поставку щебня гіпсового.

Як слідує з матеріалів справи,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Кнауф Гіпс Скала"
виконало свої зобов'язання за
контрактом № 1379 від 27.03.2013 року
належним чином: поставило
відповідачеві товар згідно видаткових
накладних:

- №РН-0000254 від 09.07.2013 р. на суму 20258,10
євро

- №РН-0000258 від 10.07.2013 р. на суму 12736,80
євро

- №РН-0000265 від 11.07.2013 р. на суму 15335,40
євро

- №РН-0000266 від 11.07.2013 р. на суму 6313,50
євро

- №РН-0000270 від 12.07.2013 р. на суму 29225,10
євро

- №РН-0000278 від 15.07.2013 р. на суму 22911,60
євро

- №РН-0000281 від 16.07.2013 р. на суму 25272,30
євро

- №РН-0000287 від 17.07.2013 р. на суму 20404,50
євро

- №РН-0000293 від 18.07.2013 р. на суму 12755,10
євро

- №РН-0000294 від 18.07.2013 р. на суму 15243,90
євро

- №РН-0000296 від 19.07.2013 р. на суму 12663,60
євро

- №РН-0000305 від 24.07.2013 р. на суму 7612,80
євро

- №РН-0000308 від 25.07.2013 р. на суму 10138,20
євро

- №РН-0000310 від 26.07.2013 р. на суму 3806.40
євро

- №РН-0000322 від 29.07.2013 р. на суму 2525,40
євро

- №РН-0000323 від 30.07.2013 р. на суму 27962,40
євро

- №РН-0000327 від 31.07.2013 р. на суму 31750,50
євро

- №РН-0000340 від 07.08.2013 р. на суму 29298.30
євро

- №РН-0000341 від 08.08.2013 р. на суму 12755,10
євро

- №РН-0000346 від 09.08.2013 р. на суму 22875
євро

- №РН-0000349 від 12.08.2013 р. на суму 20276.40
євро

- №РН-0000357 від 13.08.2013 р. на суму 8875,50
євро

- №РН-0000359 від 14.08.2013 р. на суму 11400.90
євро

- №РН-0000366 від 15.08.2013 р. на суму 15243,90
євро

- №РН-0000369 від 16.08.2013 р. на суму 5050,80
євро

- №РН-0000382 від 20.08.2013 р. на суму 10045
євро

- №РН-0000383 від 20.08.2013 р. на суму 19050,30
євро

- №РН-0000384 від 21.08.2013 р. на суму 25830
євро

- №РН-0000385 від 21.08.2013 р. на суму 12915
євро

- №РН-0000387 від 22.08.2013 р. на суму 8610
євро

- №РН-0000389 від 23.08.2013 р. на суму 14350
євро

- №РН-0000394 від 23.08.2013 р. на суму 12718,50
євро

- №РН-0000398 від 27.08.2013 р. на суму 11480
євро

- №РН-0000404 від 28.08.2013 р. на суму 10138,20
євро

- №РН-0000407 від 30.08.2013 р. на суму 2870
євро

- №РН-0000408 від 30.08.2013 р. на суму 22838.40
євро

- №РН-0000416 від 03.09.2013 р. на суму 8610
євро

- №РН-0000417 від 03.09.2013 р. на суму 37310
євро

- №РН-0000419 від 05.09.2013 р. на суму 24395
євро

- №РН-0000425 від 06.09.2013 р. на суму 4305
євро

- №РН-0000426 від 09.09.2013 р. на суму 7175
євро

- №РН-0000440 від 16.09.2013 р. на суму 28700
євро

- №РН-0000448 від 19.09.2013 р. на суму 13926,30
євро

- №РН-0000460 від 24.09.2013 р. на суму 11480
євро

- №РН-0000467 від 30.09.2013 р. на суму 43050
євро

- №РН-0000468 від 01.10.2013 р. на суму 10045
євро

- №РН-0000469 від 02.10.2013 р. на суму 33005
євро

- №РН-0000470 від 03.10.2013 р. на суму 31570
євро

Всього на загальну суму 807108,20 євро
(належним чином засвідчені копії
видаткових накладних знаходяться в
матеріалах справи).

Факт отримання відповідачем
товару підтверджується підписом його
повноважного представника на вказаних
видаткових накладних та відтиском
печатки відповідача. Будь-яких
заперечень щодо отриманого товару від
відповідача не поступило.

Також, доказами поставки товару
позивачем відповідачу є митні
декларації, у яких вказані відмітки
митного органу відправлення
(призначення) - дати, які фактично є
датами перетину кордону, а відповідно
датами поставки товару :

- №403020000/2013/001506 від 09.07.2013 р.

- №403020000/2013/001526 від 10.07.2013 р.

- №403020000/2013/001534 від 11.07.2013 р.

- №403020000/2013/001533 від 11.07.2013 р.

- №403020000/2013/001560 від 12.07.2013 р.

- №403020000/2013/001566 від 15.07.2013 р.

- №403020000/2013/001584 від 16.07.2013 р.

- №403020000/2013/001599 від 17.07.2013 р.

- №403020000/2013/001611 від 18.07.2013 р.

- №403020000/2013/001603 від 18.07.2013 р.

- №403020000/2013/001623 від 19.07.2013 р.

- №403020000/2013/001673 від 24.07.2013 р.

- №403020000/2013/001681 від 25.07.2013 р.

- №403020000/2013/001711 від 26.07.2013 р.

- №403020000/2013/001722 від 29.07.2013 р.

- №403020000/2013/001740 від 30.07.2013 р.

- №403020000/2013/001763 від 31.07.2013 р.

- №403020000/2013/001835 від 07.08.2013 р.

- №403020000/2013/001858 від 08.08.2013 р.

- №403020000/2013/001873 від 09.08.2013 р.

- №403020000/2013/001887 від 12.08.2013 р.

- №403020000/2013/001893 від 13.08.2013 р.

- №403020000/2013/001906 від 14.08.2013 р.

- №403020000/2013/001916 від 15.08.2013 р.

- №403020000/2013/001933 від 16.08.2013 р.

- №403020000/2013/001948 від 20.08.2013 р.

- №403020000/2013/001947 від 20.08.2013 р.

- №403020000/2013/001952 від 21.08.2013 р.

- №403020000/2013/001953 від 21.08.2013 р.

- №403020000/2013/001961 від 22.08.2013 р.

- №403020000/2013/001967 від 23.08.2013 р.

- №403020000/2013/001969 від 23.08.2013 р.

- №403020000/2013/001974 від 27.08.2013 р.

- №403020000/2013/001993 від 28.08.2013 р.

- №403020000/2013/002009 від 30.08.2013 р.

- №403020000/2013/002011 від 30.08.2013 р.

- №403020000/2013/002032 від 03.09.2013 р.

- №403020000/2013/002037 від 03.09.2013 р.

- №403020000/2013/002052 від 05.09.2013 р.

- №403020000/2013/002063 від 06.09.2013 р.

- №403020000/2013/002068 від 09.09.2013 р.

- №403020000/2013/002120 від 16.09.2013 р.

- №403020000/2013/002149 від 19.09.2013 р.

- №403020000/2013/002181 від 24.09.2013 р.

- №403020000/2013/002236 від 30.09.2013 р.

- №403020000/2013/002244 від 01.10.2013 р.

- №403020000/2013/002255 від 02.10.2013 р.

- №403020000/2013/002260 від 03.10.2013 р.

Як зазначив позивач у своїх додаткових
поясненнях № без номера , без дати (вх.
№ 11980 від 23.06.2014 року згідно журналу
реєстрації вхідної кореспонденції по
господарському суду Тернопільської
області) відповідно до п. 1 Додаткової
угоди № 1 до Контракту, а також п. 5.2.
"Покупець" (відповідач) здійснює оплату
протягом 60 календарних днів "по факту
поставки товара". При цьому, сторони
прямо не передбачають момент, який
вважається "Фактом поставки товару".
При цьому, поставка здійснюється на
умовах DAP ст. Удрицьк (п. 3.1 договору)
вказівкою на пункт пропуску через
державний кордон України на кордоні з
Білоруссю (Рівненська область).
Відповідно до міжнародних правил
Інкотермс в редакції 2010 року, термін DAP
передбачає, що товар надається
покупцеві вже готовим для
розвантаження (перевантаження під
митним контролем, або ж для
розмитнення). Це в цілому відповідає
положенням вказаної ст. 5.2 договору,
оскільки поставка та передача товару в
пункті митного переходу для
розмитнення узгоджується як з
застосовуваними відповідно до п. 3.1
правилами Інкотермс, так і видатковими
накладними, які підписувалися
сторонами день у день при перетині
поставленим товаром державного
кордону. Як стверджує позивач,
відповідно до відміток на митних
деклараціях, що підтверджують перетин
товаром державного кордону у
узгодженому сторонами пункті переходу,
так і в укладених сторонами видаткових
накладних, дата факту поставки
повністю збігається, і саме від цих дат
позивач відраховує 60-денний строк
платежу.

Зазначає також, що п. 8.2.5.
відповідно до якого відмітка про
перетин кордону ставиться на
залізничних накладних, обома сторонами
не виконувалася з незалежних від волі
сторін причин, оскільки органи митного
контролю відмовлялись проставляти
таку відмітку на залізничній
накладній; факт поставки
підтверджується відміткою на митній
декларації за формою МД-2 та видаткових
накладних, підписаних обома сторонами,
з тією ж датою, що і відмітка.

Також, позивачем на підтвердження
поставки товару відповідачу подано
копії інвойсів:

- №345/1 від 09.07.2013 р.

- №345/2 від 10.07.2013 р.

- №345/4 від 11.07.2013 р.

- №345/3 від 11.07.2013 р.

- №349/1 від 12.07.2013 р.

- №350/1 від 15.07.2013 р.

- №350/2 від 16.07.2013 р.

- №349/2 від 17.07.2013 р.

- №351/2 від 18.07.2013 р.

- №351/1 від 18.07.2013 р.

- №351/3 від 19.07.2013 р.

- №351/4 від 24.07.2013 р.

- №352/1 від 25.07.2013 р.

- №352/2 від 26.07.2013 р.

- №345/5 від 29.07.2013 р.

- №352/3 від 30.07.2013 р.

- №354/1 від 31.07.2013 р.

- №360/1 від 07.08.2013 р.

- №354/2 від 08.08.2013 р.

- №361/1 від 09.08.2013 р.

- №360/2 від 12.08.2013 р.

- №352/4 від 13.08.2013 р.

- №361/2 від 14.08.2013 р.

- №361/3 від 15.08.2013 р.

- №354/3 від 16.08.2013 р.

- №362/2 від 20.08.2013 р.

- №362/1 від 20.08.2013 р.

- №362/3 від 21.08.2013 р.

- №364/1 від 21.08.2013 р.

- №364/2 від 22.08.2013 р.

- №364/3 від 23.08.2013 р.

- №364/4 від 23.08.2013 р.

- №365/1 від 27.08.2013 р.

- №365/2 від 28.08.2013 р.

- №350/3 від 30.08.2013 р.

- №365/3 від 30.08.2013 р.

- №365/4 від 03.09.2013 р.

- №366/1 від 03.09.2013 р.

- №367/1 від 05.09.2013 р.

- №364/5 від 06.09.2013 р.

- №366/2 від 09.09.2013 р.

- №367/2 від 16.09.2013 р.

- №368/1 від 19.09.2013 р.

- №366/3 від 24.09.2013 р.

- №371/1 від 30.09.2013 р.

- №368/2 від 01.10.2013 р.

- №372/1 від 02.10.2013 р.

- №368/3 від 03.10.2013 р.

Як зазначив позивач у своїй заяві № без
номера від 08.09.2014 року про зменшення
розміру позовних вимог, 29 липня 2014 року
відповідач частково погасив борг на
суму 37000 євро, також 30 липня 2014 року
відповідач частково погасив борг на
суму 20000 євро, таким чином, відповідач
здійснив часткове погашення боргу на
загальну суму 57000 євро; основний борг за
поставлену продукцію після такого
погашення складає 750108,20 євро.

Як вбачається із матеріалів справи,
зокрема, розрахунків заборгованості,
видаткових накладних, митних
декларацій, Відкрите акціонерне
товариство "Кричевцементношифер"
порушило господарське зобов'язання та
оплату повної вартості поставленого
йому товару не здійснило.

Відтак, борг відповідача по справі за
поставлений йому товар становить
750108,20 євро.

У відповідності до частини 1
статті 509 Цивільного кодексу України №
435-ІУ від 16 січня 2003 року, з наступними
змінами, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 526 Цивільного
кодексу України передбачені загальні
умови виконання зобов'язання, а саме
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу
України № 436-IV від 16 січня 2003 року з
наступними змінами, кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Статтею 610 Цивільного кодексу
України передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У відповідності до частини 1
статті 712 Цивільного кодексу України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Як визначається частиною 2
статті 712 Цивільного кодексу України до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно частини 2 статті 692
Цивільного кодексу України покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивач звертався до
відповідача з претензією № 333 від
14.11.2013 року, в якій, зокрема, просив
сплатити 807108,20 євро боргу за
поставлений товар згідно контракту №
1379 від 27.03.2013 року.

Відповідачем було дано
лист-відповідь № 8672 від 26.11.2013 року на
вказану претензію, в якому Відкрите
акціонерне товариство
"Кричевцементношифер" повідомило
позивача, що даний борг за поставлений
щебінь гіпсовий утворився в зв'язку із
важким фінансовим становищем
товариства, яке реалізовує важливий
для Республіки Білорусь інвестиційний
проект із залученням величезних
кредитних ресурсів, а також повідомило,
що товариством застосовуються всі
можливі заходи, направлені на
погашення даного боргу.

20.05.2014 року від відповідача надійшов
відзив № 2832 від 14.05.2014 року на позов, в
якому зазначив, зокрема, що він із
заявленим позовом не погоджується та
просить про застосування ст.. 233 ГК
України, ч. 3 ст. 551 ГК України, ч. 3 ст. 83
ГПК України, зменшення розміру пені,
так як на даний момент, відповідач не в
змозі оплатити суму пені в такому
розмірі через важке фінансове і
матеріальне становище.

Як встановлено судом, доказів, що
підтверджують виконання відповідачем
оплати вартості поставленого йому
товару та відновлення тим самим
порушених майнових прав кредитора на
момент розгляду спору судом,
відповідачем суду не подано, а, відтак,
позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача - 750108,20 Євро - боргу
підлягають до задоволення як
обґрунтовано заявлені, підтверджені
матеріалами справи та не суперечать
чинному законодавству.

У відповідності до статті 230
Господарського кодексу України № 436-ІУ
від 16 січня 2003 року штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно частини 6 статті 231
Господарського кодексу України
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Закон України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" від 22 листопада 1996 року, з
наступними змінами, регулює договірні
правовідносини між платниками та
одержувачами грошових коштів щодо
відповідальності за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань.
Статтею 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачено, що "платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін", а
згідно статті 3 вказаного Закону розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Пунктом 10.2 р.10 контракту № 1379 від
27.03.2013 року сторони погодили, що за
несвоєчасну оплату отриманого товару
"Покупець" сплачує "Продавцю" пеню в
розмірі 0,05% від вартості несвоєчасно
оплаченого товару за кожний день
прострочки.

В зв'язку з неналежним виконанням умов
договору в частині оплати отриманого
товару, позивачем нараховано
відповідачу пеню на суму
заборгованості за кожний день
прострочки оплати в розмірі 0,05% від
вартості несвоєчасно оплаченого
товару в сумі 9763, 03 євро за кожен день
прострочення оплати за товар по кожній
накладній окремо (розрахунок пені
знаходиться в матеріалах справи).

Судом здійснено перерахунок суми пені
по кожній накладній окремо. За
результатами здійсненого перерахунку
суд вважає, що: до задоволення
підлягають позовні вимоги щодо
стягнення 9763,03 євро пені як
обґрунтовано заявлені, підтверджені
матеріалами справи та не суперечать
чинному законодавству .

Також позивач просить стягнути з
відповідача 33090,65 євро пені згідно
законодавства України (Закон України №
185/94-ВР від 23 вересня 1994 року). В
обґрунтування вимог про стягнення пені
позивач посилається на п. 10.5 р. 10
контракту № 1379 від 27.03.2013 року, згідно
якого передбачено, що у випадку
невиконання або неналежного виконання
сторонами своїх зобов'язань по даному
контракту, що потягло за собою
виникнення штрафів зі сторони
державних органів, зобов'язання по
сплаті штрафів (відшкодування сум на
сплату штрафів) покладається на винну
сторону.

У поясненні № без номера від
23.06.2014 року позивач зазначає, зокрема,
що Товариству з обмеженою
відповідальністю "Кнауф Гіпс Скала"
згідно акта позапланової виїзної
перевірки № 407/22-32808576 з питань
дотримання вимог валютного
законодавства при проведенні
зовнішньоекономічних розрахунків по
договору з Відкритим акціонерним
товариством "Кричевцементношифер" №
1379 від 27.03.2013 р. нарахована пеня в сумі
359102 грн. 25 коп. Позивач стверджує, що
нарахована пеня сплачена до Державного
бюджету на рахунок Державного
казначейства України в Тернопільській
області платіжними дорученнями № 1549
від 22.11.2013 р. на суму 100000 грн., № 1570 від
27.11.2013 р. на суму 40000 грн., № 1622 від 05.12.2013
р. на суму 219102 грн. 25 коп., загальна сума
складає 359102 грн. 25 коп.

Також позивач посилається на ст. 4
Закону України "Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті", в якій
зазначено, що порушення резидентами
строків, передбачених статтями 1 і 2
цього Закону або встановлених
Національним банком України
відповідно до статей 1 і 2 цього Закону,
тягне за собою стягнення пені за кожний
день прострочення у розмірі 0,3 відсотка
від суми неодержаної виручки (вартості
недопоставленого товару) в іноземній
валюті, перерахованої у грошову
одиницю України за валютним курсом
Національного банку України на день
виникнення заборгованості. Загальний
розмір нарахованої пені не може
перевищувати суми неодержаної виручки
(вартості недопоставленого товару).

Суд вважає, що в частині позовних
вимог про стягнення з відповідача 33090,65
Євро згідно законодавства України
(Закон України "Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті"
№185/94-ВР від 23 вересня 1994 року з
наступними змінами) слід відмовити, з
огляду на наступне.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті" від 23.09.1994 року, з
наступними змінами, виручка резидентів
у іноземній валюті підлягає
зарахуванню на їх валютні рахунки в
уповноважених банках у строки виплати
заборгованостей, зазначені в
контрактах, але не пізніше 180
календарних днів з дати митного
оформлення (виписки вивізної вантажної
митної декларації) продукції, що
експортується, а в разі експорту робіт
(послуг), прав інтелектуальної
власності - з моменту підписання акта
або іншого документа, що засвідчує
виконання робіт, надання послуг,
експорт прав інтелектуальної
власності. Перевищення зазначеного
строку потребує висновку центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері економічного
розвитку.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 Закону
України "Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті"
порушення резидентами строків,
передбачених статтями 1 і 2 цього Закону
або встановлених Національним банком
України відповідно до статей 1 і 2 цього
Закону, тягне за собою стягнення пені
за кожний день прострочення у розмірі
0,3 відсотка від суми неодержаної
виручки (вартості недопоставленого
товару) в іноземній валюті,
перерахованої у грошову одиницю
України за валютним курсом
Національного банку України на день
виникнення заборгованості. Загальний
розмір нарахованої пені не може
перевищувати суми неодержаної виручки
(вартості недопоставленого товару).

В Акті Чортківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління
міндоходів у Тернопільській області №
407/22-32808576 від 02.12.2013 року "Про результати
позапланової виїзної перевірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кнауф Гіпс Скала"
з питань дотримання
вимог валютного законодавства при
проведенні зовнішньоекономічних
розрахунків по договору № 1379 від 27.03.2013
року" зазначено, зокрема, що:

- перевіркою встановлено порушення
вимог валютного законодавства при
здійсненні зовнішньоекономічних
розрахунків по договору № 1379 від 27.03.2013
року з фірмою ОАО
"Кричевцементношифер", а саме виникла
прострочена дебіторська
заборгованість в сумі 470531,90 євро;

- порушено вимоги статті 1 Закону
України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР
"Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті" (із змінами і
доповненнями, в редакції чинній на дату
виникнення правопорушення);

- Товариству з обмеженою
відповідальністю "Кнауф Гіпс Скала"
нараховано пені за кожен день
прострочення надходження валютної
виручки в сумі 359102 грн. 25 коп.

03.12.2013 року Чортківською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління міндоходів у
Тернопільській області винесено
Податкове повідомлення-рішення №
про нарахування суми грошового
зобов'язання в сумі 359102 грн. 25 коп. на
підставі Акта перевірки № 407/22-32808576
від 02.12.2013 року

Як вбачається з Акту перевірки,
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Кнауф Гіпс Скала"
було нараховано пені саме в
національній валюті Україні в гривні
на суму 359102 грн. 25 коп.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивач сплатив нараховану
йому Чортківською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління міндоходів у
Тернопільській області пеню в гривнях
згідно банківських виписок: 22.11.2013 р. на
суму 100000 грн., від 27.11.2013 р. на суму 40000
грн., від 05.12.2013 р. на суму 219102 грн. 25 коп.

Однак у позовній заяві та у заяві
про зменшення розміру позовних вимог
від 08.09.2014 року позивач просить суд
стягнути з відповідача пеню згідно
законодавства України (Закону України
№185/94-ВР від 23 вересня 1994 року) саме в
євро в сумі 33090,65 євро, а не в гривнях.

Відтак, суд вважає вимогу
позивача про стягнення з відповідача
пені, визначеної в євро, безпідставною
та такою, що до задоволення не підлягає.

У відзиві № 2832 від 14.05.2014 року на позов
відповідач зазначив, зокрема, що він із
заявленим позовом не погоджується та
просить про застосування ст. 233 ГК
України, ч. 3 ст. 551 ГК України, ч. 3 ст. 83
ГПК України, зменшення розміру пені,
так як на даний момент, відповідач не в
змозі оплатити суму пені в такому
розмірі через важке фінансове і
матеріальне становище, яке викликане
реалізацією важливого для Республіки
Білорусь інвестиційного проекта із
залученням величезних кредитних
ресурсів.

У доповненні до відзиву № 5666 від 28.07.2014
року на позовну заяву відповідач також
просить суд застосувати ст. 233 ГК
України, ч. 3 ст. 551 ГК України, ч. 3 ст. 83
ГПК України, зменшення розміру пені,
оскільки на даний момент товариство не
взмозі сплатити суму пені в такому
розмірі з причини тяжкого фінансового
і матеріального становища, яке
викликане в першу чергу
неплатоспроможністю основних
споживачів продукції відповідача, як
на внутрішньому, так і на зовнішньому
ринку; зазначає, що згідно даних
бухгалтерського обліку дебіторська
заборгованість за відвантажену
продукцію на 01.07.2014 року становить
більше 335 млрд. руб., крім того на
фінансовому становищі відповідача
значно вплинуло будівництво
цементного заводу, яке здійснювалось у
відповідності до Указу Президента
Республіки Білорусь від 19.12.2008 р. № 691
"Про деякі питання реалізації
інвестиційних проектів розвитку
цементної промисловості" за кредити
банків під гарантії Уряду Республіки
Білорусь, експортно-імпортного банку
Китая.

Також відповідач зазначає, що станом на
01.07.2014 року заборгованість товариства
по кредитам складала 5238,0 млрд. рублів, в
тому числі, по короткостроковим - 627, 3
млрд. рублів, по довгостроковим- 4610, 7
млрд. рублів; з них залучено для
фінансування виробничої програми
(поточної діяльності) короткострокових
кредитів за січень-червень 2014 р. 329,0
млрд. рублів і 297,7 млрд. рублів
довгострокових кредитів на інвестиції;
за 6 місяців цього року було сплачено 45,1
млрд. рублів процентів по
короткостроковим кредитам, отриманих
для фінансування виробничої програми
та 174,0 млрд. рублів по довгостроковим
кредитам, отриманих на інвестиції.

Суд, розглянувши клопотання
відповідача про зменшення пені вважає,
що дане клопотання до задоволення не
підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.83 ГПК
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.
Отже, зменшення розміру неустойки - це
право суду, і суд може прийняти рішення
про зменшення розміру неустойки як за
власною ініціативою, так і за
клопотанням відповідача, однак в
останньому випадку відповідач, що
звертається з клопотанням, повинен
довести наявність підстав для
зменшення неустойки .Дана процесуальна
норма може застосовуватись судом
виключно у взаємозв'язку (сукупності) з
нормою права матеріального, яка
передбачає можливість зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), а саме
ч.3 ст.551 ЦК України і ст.233 ГК України.

У відповідності до п.3 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Як визначається в ч. 3 ст. 551
Цивільного кодексу України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу
України у разі, якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій; при
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником, майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні, не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Відповідно до п.3.17.4. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", з наступними
змінами, зазначено, що вирішуючи, в тому
числі й з власної ініціативи, питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеня виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо; крім
того, ця процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 Цивільного
кодексу України і статтею 233
Господарського кодексу України.

Крім того, висновок суду щодо
необхідності зменшення розміру пені,
який підлягає стягненню з відповідача,
повинен ґрунтуватися, крім
викладеного, на загальних засадах
цивільного законодавства, якими є,
зокрема, справедливість,
добросовісність та розумність (п.6 ст.3
Цивільного кодексу України).

Отже, зі змісту наведених норм
випливає, що при вирішенні питання про
можливість зменшення неустойки (пені),
суд бере до уваги майновий стан сторін
і оцінює співвідношення розміру
заявлених штрафних санкцій, зокрема, із
розміром збитків кредитора, враховує
інтереси обох сторін. Майновий стан
сторін та соціальна значущість
підприємства мають значення для
вирішення питання про зменшення
розміру штрафних санкцій. При цьому,
розмір, до якого вони підлягають
зменшенню, закон відносить на розсуд
суду.

Відповідно до ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

В обґрунтування клопотання про
зменшення розміру пені відповідач
навів ту обставину, що відповідач не в
змозі оплатити суму пені в такому
розмірі через важке фінансове і
матеріальне становище, а також через
велику дебіторську заборгованість
перед відповідачем інших контрагентів,
на підтвердження вказаних обставин
відповідач подав копії:
бухгалтерського балансу на 31 березня
2014 року, Розшифровку до форми "Звіт про
прибутки та збитки" за 1-й квартал 2014
року. Також, відповідачем подано
бухгалтерський баланс на 31 березня 2014
року, Розшифровку до форми "Звіт про
прибутки та збитки" за 1-й квартал 2014
року, однак зобов'язання по контракту
№1379 від 27 березня 2013 року по оплаті за
поставлений товар у відповідача
виникли у 3-му та 4-му кварталах 2013 року,
відтак, відповідач не подав документів
про свій фінансовий стан на момент
виконання умов контракту №1379 від 27
березня 2013 року

Доказів наявності дебіторської
заборгованості відповідач суду не
надав.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідач порушив умови контракту
№1379 від 27 березня 2013 року, часткову
оплату здійснив лише 29.07.2014 року та
30.07.2014 року (тобто після звернення
позивача з позовом до суду та після
порушення судом провадження по справі).

Суд вважає за необхідне зазначити
також, що нараховані позивачем штрафні
санкції -пеня по контракту не є
надмірно великими в порівнянні з сумою
основної заборгованості за
поставлений товар (750108,20 євро - сума
основного боргу, а сума пені складає -
9763,03 євро тобто 1,3 % від усієї суми
заборгованості).

Жодних документів, які б свідчили про
важке фінансове становище відповідача
(відсутність коштів на рахунках і т.д.)
відповідачем не подано.

В ухвалі від 23.06.2014 року про
відкладення розгляду справи суд
зобов'язав відповідача подати -
письмові докази на підтвердження
наявності виняткового випадку,
наявності причин невиконання
зобов'язання для зменшення розміру
пені.

Відповідачем не надано суду
доказів на підтвердження винятковості
випадку для зменшення розміру пені.

А, отже, суд не вбачає, що в даній
ситуації (важкий фінансовий стан,
зазначений заявником в клопотанні), має
місце винятковий випадок, як того
вимагає чинне законодавство, для
зменшення розміру пені.

Судові витрати покладаються на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного та
керуючись ст.ст. 43,49,82,85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Відкритого акціонерного
товариства "Кричевцементношифер",
місцезнаходження: 213500, Республіка
Білорусь, Могилевська область,
м.Кричев, вул. Зелена, 4, Р/р №012 у
відділенні ОАО "Белагропромбанк" в
м.Кричев, МФО 153801463, УНН 700179598, ОКПО 00294837,
ОКОНХ 16122 на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Кнауф Гіпс
Скала", вул. Рудківська, 5, м. Борщів,
Тернопільська область,
ідентифікаційний код 32808576:

-750108,20 Євро - основного боргу;

-9763,03 Євро - пені згідно Контракту №1379
від 27 березня 2013 року,

- 65887 грн 05 коп судового збору в
повернення сплачених судових витрат.

3.В частині позовних вимог щодо
стягнення 33090,65 Євро згідно
законодавства України (Закон України
"Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті" №185/94-ВР від 23 вересня
1994 року з наступними змінами) в позові
відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

На рішення суду, яке не набрало
законної сили, сторони у справі,
прокурор, треті особи, особи, які не
брали участь у справі, якщо
господарський суд вирішив питання про
їх права та обов'язки мають право
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня підписання рішення,
оформленого відповідно до ст.84 ГПК
України, через місцевий господарський
суд.

Дата підписання: 24 вересня 2014
року

Суддя
С.О. Хома