ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

30 вересня 2014 р.

Справа № 902/1179/14

за позовом:Громадської організації
"Вінницька обласна федерація
драгрейсінгу та дріфту" (21021, м. Вінниця,
вул. Стахурського,2 кв. 64)

до:Товариства з обмеженою
відповідальністю "Новелак" (21050, м.
Вінниця, вул. Соборна,25/6)

про визнання договору купвілі - продажу
дійсним та визнати право власності на
майно

Головуючий суддя Яремчук Ю.О.

Cекретар судового засідання
Головаченко Т.В.

Представники

позивача : Томенко Р.В.,
Гальчинський А.В.,

відповідача : не з'явився

ВСТАНОВИВ :

Подано позов громадською організацією
"Вінницька обласна федерація
драгрейсінгу та дріфту" до товариства з
обмеженою відповідальністю "Новелак"
про визнання договору купвілі - продажу
дійсним та визнати право власності на
майно.

Позов мотивовано наступним:
обґрунтовуючи необхідність звернення
до суду з даним позовом, позивач вказує
на обставини ухилення відповідача від
проведення нотаріального оформлення
договору купівлі-продвжу від 13.01.2014р.

Ухвалою суду від 12.08.2014 року порушено
провадження у справі з призначенням
судового засідання на 30.09.2014 року.

В судове засідання 30.09.2014 року з'явились
представники позивача, які позов
підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача не з'явився,
про дату, час та місце судового
засідання належним чином повідомлений,
про що свідчить поштове повідомлення
копія якого знаходиться в матеріалах
справи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача належним
чином про час і місце розгляду судової
справи і забезпечення явки останнього
в судове засідання для реалізації ним
права на судовий захист своїх прав та
інтересів.

При цьому, суд констатує, що
відповідачем не подано жодного
клопотання, заяви, телеграми, в тому
рахунку і щодо перенесення розгляду
справи, її відкладення чи неможливості
забезпечити участь в судовому
засіданні свого представника.

Беручи до уваги приписи ст.69 ГПК
України щодо строків вирішення спору
та той факт, що неявка в засідання суду
відповідача або його представника,
належним чином та відповідно до
законодавства повідомлених про дату,
час та місце судового засідання, не
перешкоджає розгляду справи, суд
дійшов висновку про розгляд справи за
наявними у ній матеріалами, згідно ст. 75
ГПК України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників позивача, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

13.01.2014 року між позивачем та
відповідачем був укладений договір
купівлі-продажу.

Відповідно до п.1.1. договору, продавець
передав, а покупець прийняв майно,
надалі - об'єкт продажу. До складу
об'єкту продажу входить об'єкт
незавершеного будівництва -
Адміністративно - побутовий корпус № 2,
та частка 80/100 огородження заводу зі
збірних залізобетонних плит,
розташовані за адресою: Вінницька обл.,
м. Вінниця, вул. Північна, 9.

Відповідно до п.1.2. договору, об'єкт
продажу належить продавцеві на праві
власності.

Відповідно до п. 2.1 договору продаж
зазначеного об'єкту продажу вчиняється
за ціною 12 000,00 грн., із урахуванням ПДВ
2000,00 грн., що становить загальну суму
цього договору.

Відповідно до п.2.2. договору, покупець
проводить оплату на протязі 20
банківських днів з моменту виставлення
вимоги про оплату продавцем покупцю.

Відповідно до п.3.1. договору, цей
договір вступає в силу від дати його
підписання та діє до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань за ним.

Відповідно до п.4.1. договору, продавець
зобов'язаний в 3 ( трьох) денний строк з
моменту підписання цього договору
передати об'єкт продажу за актом
прийому-передачі. Акт прийому -
передачі об'єкту продажу підписується
уповноваженими представниками сторін.

Згідно акту приймання-передачі до
договору купівлі-продажу від 13 січня 2014
року продавець (ТОВ «Новелак») передав,
а покупець (громадська організація
«Вінницька обласна федерація
драгрейсінгу та дріфту») об'єкт
незавершеного будівництва -
адміністративно-побутовий корпус № 2,
та частку 80/100 огородження заводу зі
збірних залізобетонних плит,
розташовані за адресою: Вінницька обл.,
м. Вінниця, вул. Північна, 9. Згідно
договору купівлі - продажу від 13 січня
2014 року.

17 січня 2014 року позивач звернувся до
відповідача з листом вих. № 3 з вимогою
виконати вимоги ст. 657 Цивільного
кодексу України, тобто посвідчити
договір купівлі - продажу № б/н від
14.01.2014 року.

Представник позивача в судовому
засіданні повідомив суд, що відповідач
проігнорував даний лист, чим фактично
підтвердив відмову від посвідчення
даного договору

Враховуючи вищезазначене, позивач
вважає, що по теперішній час не може
належним чином оформити право
власності на придбану ним будівлю, а
відповідно, не може користуватися,
розпоряджається майном на власний
розсуд, тому і звернувся до суду з
вимогою про визнання договору купвілі -
продажу від 13.01.2014р. дійсним та визнати
право власності на майно.

Суд відмовляючи у позові виходив з
наступного.

Основні підстави набуття права
власності визначені статтею 328
Цивільного кодексу України.

Так, згідно ч.1 ст. 328 ЦКУ право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Крім того, право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом (ч.2 ст.328 ЦКУ).

Момент набуття права власності за
договором визначений статтею 334 ЦКУ, в
ч.1,3,4 якої вказано, що право власності у
набувача майна за договором виникає з
моменту передання майна, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Право власності на майно за договором,
який підлягає нотаріальному
посвідченню, виникає у набувача з
моменту такого посвідчення або з
моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.

Права на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

Позивачем у позові було пояснено, що
допущене порушення щодо нотаріального
посвідчення правочину не дає змоги
позивачу вільно на власний розсуд
володіти, користуватися та
розпоряджатися переданим майном.

Віднесення речей до нерухомих та
рухомих зазначено в ст. 181 Цивільного
кодексу України.

Так, до нерухомих речей (нерухоме майно,
нерухомість) належать земельні
ділянки, а також об'єкти, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких
неможливе без їх знецінення та зміни їх
призначення. Режим нерухомої речі може
бути поширений законом на повітряні та
морські судна, судна внутрішнього
плавання, космічні об'єкти, а також інші
речі, права на які підлягають державній
реєстрації.

Разом з тим, поділ речей на родові та
індивідуально визначені наведено в
статті 184 Цивільного кодексу України.

Річ є визначеною індивідуальними
ознаками, якщо вона наділена тільки їй
властивими ознаками, що відрізняють її
з-поміж інших однорідних речей,
індивідуалізуючи її.

Річ є визначеною родовими ознаками,
якщо вона має ознаки, властиві усім
речам того ж роду, та вимірюється
числом, вагою, мірою.

З умов підписаного сторонами договору
купівлі-продажу № б/н від 14.01.2014 року
вбачається, що до передачі позивачу у
власність підлягає нерухоме майно, а
саме: об'єкт незавершеного будівництва
- Адміністративно - побутовий корпус №
2, та частка 80/100 огородження заводу зі
збірних залізобетонних плит,
розташовані за адресою: Вінницька обл.,
м. Вінниця, вул. Північна,9.

Вказане майно позичальника не є майном
визначеним родовими ознаками в
розумінні ст.184 ЦК України, оскільки має
тільки йому притаманні індивідуальні
властивості, що відрізняють його
з-поміж інших однорідних речей (поштова
адреса; особливості побудови тощо).

Водночас, суд зазначає, що право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.
Державна реєстрація прав на
нерухомість є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом. Відмова у
державній реєстрації права на
нерухомість, ухилення від реєстрації,
відмова від надання інформації про
реєстрацію можуть бути оскаржені в
суді.

Порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість та
підстави відмови в ній встановлюються
Законом України від 01.07.2004 №1952-IV "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень", у ч.ч. 1,3
ст. 3 якої зазначено, що права на
нерухоме майно та їх обтяження, які
підлягають державній реєстрації
відповідно до цього Закону, виникають з
моменту такої реєстрації. Державна
реєстрація прав є обов'язковою.
Інформація про права на нерухоме майно
та їх обтяження підлягає внесенню до
Державного реєстру прав.

Твердження позивача про те, що
відсутність нотаріального посвідчення
договору порушує права позивача, як
власника майна, переданого йому
відповідачем за договором
купівлі-продажу № б/н від 14.01.2014 року та
на підставі акту прийому - передачі
нерухомого майна № б/н від 14.01.2014 року,
судом оцінюються критично, з огляду на
положення статей 210 та 640 ЦКУ, оскільки
момент вчинення правочинів щодо
виникнення, переходу та припинення
права власності пов'язується з
державною реєстрацією, тому її
відсутність свідчить про те, що вони не
є укладеними, а отже, не створюють прав
та обов'язків для сторін (абз.3 п.8
Постанови Пленуму Верховного суду
України "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" від 06.11.2009 №9).

Статтею 15 ЦК України встановлено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Так, згідно ст.392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Окремими нормативно-правовими актами
передбачаються різноманітні
правовстановлюючі чи інші документи,
якими має підтверджуватися право
власності. Перелік правовстановлюючих
документів на об'єкти нерухомого майна
наведено у ст. 19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень».

Разом з тим, визнання права є одним із
способів захисту цивільних прав та
інтересів особи, передбачених ст.16 ЦК
України та ст.20 ГПК України.

Натомість, як встановлено судом,
позивач звернувся до суду за захистом
прав та інтересів на майно, права
власності на яке, у встановленому
законом порядку, не набув, а отже його
право не порушене.

З огляду на викладене, у суда відсутні
підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.1,4,33,43,44,49,75,82-85,115
ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ :

В позові відмовити.

Повне рішення складено 03 жовтня 2014 р.

Суддя Яремчук
Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (21050, м. Вінниця, вул.
Соборна,25/6)