ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2014 року Справа №
904/4498/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого: судді Дарміна М.О.
(доповідач)

судді: Березкіної О.В., Чус О.В.

при секретарі судового засідання:
Литвин А.П.

Представники сторін:

від позивача: Матросова Є.О.,
довіреність №б/н від 28.05.14,
представник;

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"ХЛІБ" на рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 12.08.2014р.
у справі №904/4498/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІВАМАКС",

до Публічного акціонерного товариства
"ХЛІБ",

про стягнення 25 373,03 грн.

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад суті рішення місцевого
господарського суду :

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 12.08.2014р.
у справі №904/4498/14 (суддя Колісник І.І. )
позов задоволено повністю, стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
"ХЛІБ" на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"ІВАМАКС"основний борг у сумі 23 644,17 грн.,
3% річних у сумі 150,93 грн., інфляційні
втрати у сумі 1 577,93 грн., судовий збір у
сумі 1 827,00 грн.

Приймаючи рішення, господарський суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Підстави з яких порушено питання про
перегляд рішення:

Не погодившись з вказаним
рішенням, Публічне акціонерне
товариство "ХЛІБ" звернулося до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій в якій з посиланням на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 12.08.2014р. у справі №904/4498/14
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
"ХЛІБ" у повному обсязі, стягнути з
позивача судовий збір у розмірі 913,50
грн.

В апеляційній скарзі скаржник
зазначає, що оскільки між
підприємствами не був укладений
договір купівлі-продажу, то відповідно
були порушенні вимоги п.1 ст.208
Цивільного кодексу України про
необхідність вчинення у письмовій
формі правочину між юридичними
особами. Так, на думку апелянта
погодивши накладними асортимент і ціну
товару, сторони не визначили термін
виконання боржником зобов'язання з
оплати товару. Враховуючи
вищевикладене, до данного правочину,
необхідно застосовувати положення п.2
ст.530 Цивільного кодексу України і,
відповідно боржник повинен виконати
обов'язок в семиденний термін від дня
пред'явлення вимоги. Претензія щодо
сплати боргу у 10 денний термін, на
адресу ПАТ «Хліб» надійшла 06.06.2014 р.
однак згідно вимогам ст. 7
Господарського процесуального Кодексу
України, порядок і строки розгляду
претензії, претензія розглядається в
місячний строк, який обчислюється з дня
одержання претензії. Позивач порушив
норми ГПК України, та не чикаючи
відповіді/заперечення від відповідача
на претензію 20 червня 2014 року подає
позовну заяву, тим самим порушуючи
вимоги законодавства та позбавив ПАТ
«Хліб» права врегулювати даний спір у
досудовому порядку. Відповідач вважає,
що позивачем був невірно застосований
період заборгованості, у зв'язку з тим,
що сторонами не був узгоджений термін
виконання зобов'язань, та ПАТ «Хліб» не
отримував вимогу,а отже, вважати дату
поставки, началом строку прострочення
зобов'язання, не можна.

Доводи, викладені у відзиві на
апеляційну скаргу:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "ІВАМАКС" надало
відзив на апеляційну скаргу, в якому
просить рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 12.08.2014р.
у справі №904/4498/14 - залишити без змін,
апеляційну скаргу без задоволення. У
відзиві зазначає, що наведене у
апеляційній скарзі не тільки
підтверджує законність та
обґрунтованість рішення
господарського суду, а й правильність
дій позивача по справі, оскільки
скаржник сам зазначив, що свій
обов'язок зі сплати коштів, який
боржник, повинен був виконати у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги. Позивач зазначає, що відповідно
до тексту апеляційної скарги боржник
підтверджує факт отримання
претензії-вимоги від ТОВ «ІВАМАКС» про
сплату заборгованості. Оскільки, 28.05.2014
року позивачем було направлено
відповідачу претензію № 28/05/14 від 28.05.2014
року щодо сплати заборгованості, яка
була відповідачем отримана 06.06.2014 року,
що підтверджується копією
повідомлення про вручення поштового
відправлення. Крім цього, в апеляційній
скарзі ПАТ «ХЛІБ» зазначає, що позивач
начебто порушив право скаржника на
розгляд претензії у місячний строк,
однак, приймаючи до уваги
підтвердження скаржником суми
заборгованості перед позивачем у Акті
звірки - у Відповідача (Скаржника)
законом встановлений не строк розгляду
претензії, а строк її задоволення
(виконання) - 7 днів. Натомість, після
спливу й місячного строку
заборгованість відповідачем погашено
не було.

У судовому засіданні представник
позивача надав суду додаткові усні
пояснення по апеляційній скарзі.
Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином.

У судовому засіданні була оголошена
вступна та резолютивна частина
постанови Дніпропетровського
апеляційного господарського суду.

Обставини справи, встановлені
апеляційною інстанцією:

На підставі видаткових накладних № 284
від 18.04.2014 року (а.с.10) та № 245 від 22.04.2014
року(а.с. 13), а також
товарно-транспортних-накладних № Р284
від 18.04.2014 року(а.с. 11) та № Р245 від 22.04.2014
року(а.с. 14) Товариство з обмеженою
відповідальністю "ІВАМАКС" (Позивач)
поставило, а Публічне акціонерне
товариство "ХЛІБ" (Відповідач) через
свого повноважного представника
Салашову Е.С. за довіреністю № 0227 від
18.04.2014 року прийняло товар (форми для
випікання пасхальних кулічів, посипка
пасхальна) на загальну суму 41 524,50 грн., з
яких: 40275,00 грн. - за видатковою
накладною № 284 від 18.04.2014 року, 1 249,50 грн.
- за видатковою накладною № 245 від 22.04.2014
року (а.с. 10 -14, 45 том 1).

За видатковою накладною № ХЛ-0000002 від
19.05.2014 року відповідачем було частково
повернуто позивачу товар на суму 17 878,62
грн. (а.с. 15 том 1).

Загальна вартість поставленого
позивачем товару, що підлягає оплаті
складає 23 645,88 грн. (41524,50 - 17878,62 грн. = 23
645,88 грн.).

За актом звірки взаємних розрахунків
за період з 07.04.2014 року по 20.05.2014 року,
підписаним та скріпленим печатками
сторін, заборгованість відповідача
перед позивачем становить 23 644,17 грн.
(а.с. 17 том 1), яка позивачем і заявлена до
стягнення.

28.05.2014 року позивачем було надіслано на
адресу відповідача претензію №28/05/14
від 28.05.2014 року(а.с. 18-19) з вимогою про
сплату суми боргу, яка останнім
отримана 06.06.2014 року та залишена без
відповіді. На підтвердження надсилання
відповідачеві претензії та її
отримання позивач надав копію
фіскального чеку з описом вкладення
від 28.05.2014 року та копію
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення (а.с. 20
- 21 том 1).

Мотиви з яких суд апеляційної
інстанції виходив при прийнятті
постанови:

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представників сторін, обговоривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
правильність юридичної оцінки
встановлених фактичних обставин
справи, застосування господарським
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при прийнятті ним рішення, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Згідно з ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України).

Згідно з частиною першою статті 692
Цивільного кодексу України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Предметом позову в справі є
матеріально правова вимога позивача
про стягнення з відповідача суми
заборгованості за товар, поставлений
за видатковою накладною № 284 від 18.04.2014
року на суму 40 274,00 грн. - 19.04.2014 року, за
видатковою накладною № 245 від 22.04.2014
року на суму 1249,50 грн. - 23.04.2014 року. З
урахуванням часткового повернення
товару за видатковою накладною №
ХЛ-0000002 від 19.05.2014 року на суму 17878,62 грн.
позивачем до стягнення заявлена
заборгованість відповідача на час
звернення позивача до суду 23.06.2014р. у
сумі 23 644,17 грн..

Згідно з ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до п.2 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу
України у разі прострочення сплати за
товар продавець має право вимагати
сплати товару.

28.05.2014 року позивачем було надіслано на
адресу відповідача претензію № 28/05/14
від 28.05.2014 року з вимогою про сплату
суми боргу, яка останнім отримана 06.06.2014
року та залишена без відповіді.

Відповідно до частини 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

На момент розгляду справи
заборгованість відповідача за товар,
отриманий за вищезазначеними
податковими накладними складає 23 644,17
грн., докази погашення якої в
матеріалах справи відсутні.

Таким чином ,місцевий господарський
суд дійшов вірного висновку щодо
задоволення позовних вимог в частині
стягнення суми основного боргу.

Вірними також є висновки місцевого
господарського суду щодо стягнення 3%
річних у загальній сумі 150,93 грн.
розраховані відповідно до наступного
розрахунку:

- за період з 23.04.2014 року по 18.05.2014 року на
заборгованість у сумі 41 524,50 грн. - 88,74
грн.;

- за період з 20.05.2014 року по 20.06.2014 року на
заборгованість у сумі 23 644,17 грн.- 62,19
грн. (з урахуванням повернення 19.05.2014
року товару на суму 17878,62 грн.).

та інфляційних втрат у загальній сумі 1
577,93 грн. розрахованих на
заборгованість у сумі 41 524,50 грн. за
травень 2014 року з урахуванням індексу
інфляції 103,8%, оскільки здійснені у
відповідності до вимог діючого
законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги
необґрунтовані і висновків суду першої
інстанції вони не спростовують.

Відповідно до статті 49 ГПК України
розподіл судових витрат без змін.

Таким чином місцевий господарський суд
всебічно, повно та об'єктивно з'ясував
всі обставини справи, правильно
застосував норми процесуального та
матеріального права, що у
відповідності до п.1 ч.1 ст.103 ГПК України
є підставою для залишення рішення
місцевого господарського суду без
змін, а скарги - без задоволення.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. ст. 103-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "ХЛІБ" -
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 12.08.14р.
у справі №904/4498/14 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено
02.10.2014р.

Головуючий суддя М.О.Дармін
Суддя О.В. Березкіна
Суддя
О.В. Чус