ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2014
Справа №917/1597/14

За позовом В.о. прокурора міста
Кременчука, вул. 30 років Жовтня, 4а, м.
Кременчук, Полтавська область, 39601 в
інтересах держави в особі
Регіонального відділення фонду
державного майна України по
Полтавській області, вул Леніна, 1/23, м.
Полтава, Полтавська область, 36014

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_1, 39600

про стягнення грошових коштів.

Суддя Плотницька Н.Б.

Представники сторін:

від позивача: Кузема В.А., дов. №8 від
08.01.2014,

від відповідача: не з'явились,

від прокуратури: Мушук Т.В., посв. №024509
від 06.02.2014.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення згідно
статті 85 ГПК України.

Суть справи: розглядається позовна
заява про стягнення заборгованості за
договором оренди нерухомого майна, що
належить до державної власності №94/12-Н
від 09.08.2012, в розмірі 7 413,31 грн., з яких: 7
153,60 грн. - основна заборгованість, 259,71
грн. - пеня.

Від прокуратури надійшла заява про
збільшення розміру позовних вимог, в
якій просить суд стягнути з
відповідача 7 153,60 грн. основного боргу в
період з грудня 2013 по травень 2014 та 601,58
грн. пені.

Як зазначено у постанові Пленуму ВГСУ
від 26 грудня 2011 №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", передбачені
частиною четвертою статті 22 ГПК права
позивача збільшити або зменшити розмір
позовних вимог, відмовитись від позову
можуть бути реалізовані до прийняття
рішення судом першої інстанції. Під
збільшенням або зменшенням розміру
позовних вимог слід розуміти
відповідно збільшення або зменшення
кількісних показників за тією ж самою
вимогою, яку було заявлено в позовній
заяві. Згідно з частиною третьою статті
55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже,
у разі прийняття судом зміни (в бік
збільшення або зменшення) кількісних
показників, у яких виражається позовна
вимога, має місце нова ціна позову,
виходячи з якої й вирішується спір.

З урахуванням поданої заяви про
збільшення розміру позовних вимог,
судом розглядаються вимоги про
стягнення 7 153,60 грн. основного боргу в
період з грудня 2013 по травень 2014 та 601,58
грн. пені.

Крім того, прокуратурою при подачі
позову в прохальній частині було
заявлено клопотання про накладення
арешту на грошові кошти відповідача в
розмірі заявленого позову.

При вирішенні цього питання суд,
здійснивши оцінку обґрунтованості
доводів заявника щодо необхідності
вжиття відповідних заходів з
урахуванням розумності,
обґрунтованості і адекватності вимог
заявника щодо забезпечення позову;
забезпечення збалансованості
інтересів сторін, а також інших
учасників судового процесу; наявності
зв'язку між конкретним заходом до
забезпечення позову і предметом
позовної вимоги, імовірності
утруднення виконання або невиконання
рішення господарського суду в разі
невжиття таких заходів; запобігання
порушенню у зв'язку із вжиттям таких
заходів прав та охоронюваних законом
інтересів осіб, що не є учасниками
даного судового процесу, дійшов
висновку, що клопотання позивача про
вжиття заходів забезпечення позову є
необґрунтованим та задоволенню не
підлягає.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач, всупереч умовам укладеного
договору, взяті на себе зобов'язання не
виконав.

Відповідач явку свого представника в
судове засідання не забезпечив, відзив
на позов не надав. Ухвала, що
направлялася відповідачу за вказаною в
позові адресою, повернулася до суду з
відміткою пошти "за закінченням
терміну зберігання". Згідно з витягом з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців,
наданим позивачем, відповідач
значиться за адресою, що співпадає з
адресою, вказаною позивачем у позові.
Судом враховано рекомендації,
викладені у п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", відповідно до яких у
разі, якщо ухвалу було надіслано за
належною адресою і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
Крім того п. 3.9.2 містить рекомендацію,
що у випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Відтак, обставин, які б перешкоджали чи
не дозволяли розглянути спір у даному
судовому засіданні судом не було
встановлено. За таких обставин, суд не
вбачає за необхідне відкладати розгляд
справи та відповідно до статті 75 ГПК
України здійснює її розгляд за
наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
встановив:

09.08.2012 року між Регіональним
відділенням Фонду державного майна
України по Полтавській області (надалі
- Позивач, Орендодавець) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі -
Відповідач, Орендар) укладено договір
оренди №94/12-Н (надалі - Договір).

Предметом вказаного Договору є
державне майно, а саме комплекс
приміщень виробничо- складського
призначення кількістю три одиниці,
площею 92, 69 кв.м., у тому числі
приміщення плотні, площею 46, 55 кв.м.,
приміщення гаражу, площею 22, 14 кв. м.,
частина складських приміщень, площею 24
кв. м. та асфальтовані площадки
автотранспорту кількістю чотири
одиниці, площею 448, 52 кв. м., а саме:
площадка №1, площею 255 кв. м., площадка
№2, площею 85 кв. м., площадка №4, площею 23,
52 кв. м. та площадка №4, площею 85 кв. м.,
які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, та
знаходиться на балансі Кременчуцького
міжрайонного управління водного
господарства.

Позивач зазначив, що вказаним
нежитловим приміщенням Відповідач
користується з 09.08.2012, що
підтверджується актом
приймання-передачі.

Згідно п. 4.3.1. Договору, Орендар
зобов'язувався своєчасно та в повному
обсязі вносити орендні платежі
незалежно від наслідків господарської
діяльності та фінансового стану.

Відповідно до пункту 3.5 Договору,
орендна плата, перерахована
несвоєчасно або не в повному обсязі,
підлягає індексації та стягується до
державного бюджету та
Балансоутримувачу у визначеному
пунктом 3.3 співвідношенні, відповідно
до чинного законодавства України з
урахуванням пені в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ на дату
нарахування пені від суми
заборгованості, за кожен день
прострочення, включаючи день оплати.

В порушення прийнятих на себе
зобов'язань за Договором Відповідач
систематично не проводив розрахунків
по орендній платі, в зв'язку з чим за
останнім перед Позивачем у період з
грудня 2013 по травень 2014 утворився борг
по орендній платі в розмірі 7 153,60 грн.
Вказана обставина Відповідачем не
спростована.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. Положеннями статей 627, 628
Цивільного кодексу України визначено,
що відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

У відповідності до вимог статей 525, 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином та в установлений строк,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається. Статтею
193 Господарського кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору. Не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом.

Враховуючи правову природу укладеного
договору, кореспондуючи права та
обов'язки його сторін, суд дійшов
висновку, що оцінка правомірності
заявлених вимог має здійснюватись з
урахуванням приписів законодавства,
які регламентують правовідносини з
оренди.

У відповідності до статті 283
Господарського кодексу України за
договором оренди одна сторона
(орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності, до відносин
оренди застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Статтею 759 Цивільного Кодексу України
встановлено, що за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Відповідно до п. 3 статті 285
Господарського кодексу України
орендар зобов'язаний своєчасно і в
повному обсязі сплачувати орендну
плату, одностороння відмова від
договору оренди в силу п. 1 статті 291
Господарського кодексу України не
допускається. Зазначене також
кореспондується з п. 1 статті 762
Цивільного кодексу України визначено,
де встановлено, що за користування
майном з наймача справляється плата,
розмір якої встановлюється договором
найму.

Статтею 629 Цивільного кодексу України,
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Частиною першою статті 530 Цивільного
кодексу України встановлено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Відповідно до статті 599 Цивільного
кодексу України та статті 202
Господарського кодексу України
господарське зобов'язання
припиняється, зокрема, виконанням,
проведеним належним чином.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Як вбачається з матеріалів справи,
Відповідач свої зобов'язання за
Договором щодо сплати орендних
платежів не виконував, заборгованість
останнього перед Позивачем на момент
прийняття рішення складає 7 153,60 грн.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення з
Відповідача 7 153,60 грн. за оренду
нежитлових приміщень в період з грудня
2013 по травень 2014 включно підтверджені
документально та нормами
матеріального права, Відповідачем не
спростовані, а тому підлягають
задоволенню.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно з ч. 1 статті 548 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом. Одним із видів
забезпечення виконання зобов'язань
відповідно статей 546, 549 Цивільного
кодексу України та статті 199
Господарського кодексу України, є
неустойка (штраф, пеня), розмір якої
визначається відповідно до умов
договору, що не суперечать чинному
законодавству України. Положеннями
статті 216 Господарського кодексу
України, ч. 1 статті 218 Господарського
кодексу України також визначено, що
підставою господарсько-правової
відповідальності у вигляді
застосування господарських санкцій є
вчинене учасником господарських
відносин правопорушення у сфері
господарювання.

Відповідно до статті 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання. Пунктом 4
статті 231 Господарського кодексу
України визначено, що у разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором.
Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою НБУ, за увесь час
користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором (п. 6 ст. 231
Господарського кодексу України).

Здійснивши перевірку наданого
Позивачем розрахунку в частині
позовних вимог щодо стягнення з
Відповідача 601,58 грн. пені (з
урахуванням моменту виникнення у
Відповідача зобов'язань щодо кожного
окремого орендного платежу), суд дійшов
висновку, що останні є правомірними та
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Відповідно до статей 4-3, 33 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не скористався наданим йому
правом на судовий захист, обставин, на
які посилається Позивач в
обґрунтування своїх позовних вимог, не
спростував.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов
висновку про обґрунтованість позовних
вимог та задовольняє їх в повному
обсязі.

Судовий збір відповідно до положень
статті 49 ГПК України покладається на
Відповідача.

На підставі матеріалів справи та
керуючись статтями 33, 43, 49, 75, 82-85 ГПК
України, суд -

В И Р І
Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 39600, код НОМЕР_1)
заборгованість по орендній платі в
сумі 7 153,60 грн., пеню в розмірі 601,58 грн.
до Державного бюджету України на
рахунок 0008 УДКСУ у м. Кременчук
Полтавської області, код за , банк одержувача: ГУДКСУ у
Полтавській області, МФО 831019, код
бюджетної класифікації: 22080200, символу
093.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 39600, код НОМЕР_1) в дохід
Державного бюджету України (отримувач
коштів УДКСУ у м. Полтава (м. Полтава),
код отримувача 38019510, рахунок
отримувача 3002, банк отримувача
ГУДКСУ у Полтавській області, код банку
отримувача 831019, код класифікації
доходів бюджету 22030001) 1 827,00 грн.
судового збору.

Видати накази після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 16.09.2014.

Суддя
Плотницька Н.Б.