м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Заступника прокурора міста
до 1) Київської міської ради
2) Товариства з обмеженою
відповідальністю "Галерна затока"
про визнання незаконним та скасування
Судді: Пригунова А.Б. (головуюча)
від прокуратури: Лядецька Л.В.
від відповідача 1: Безносик А.О.
від відповідача 2: Долгополов В.Ю.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Заступник прокурора міста Києва
звернувся до Господарського суду міста
Києва з позовом до Київської міської
ради та Товариства з обмеженою
відповідальністю "Галерна затока" про
визнання незаконним та скасування
рішення Київської міської ради від
01.10.2007 р. № 434/3268 "Про передачу
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Галерна затока"
земельної ділянки для реконструкції
об'єктів і споруд під об'єкти
відпочинку та спорту з подальшими їх
експлуатацією та обслуговуванням, для
благоустрою території з озеленення на
вул. Галерній, 2 у Голосіївському районі
міста Києва"; визнання незаконним та
скасування рішення Київської міської
ради від 27.11.2008 р. № 751/751 "Про внесення
змін до рішення Київської міської ради
від 01.10.2007 р. № 434/3268 "Про передачу
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Галерна затока"
земельної ділянки для реконструкції
об'єктів і споруд під об'єкти
відпочинку та спорту з подальшими їх
експлуатацією та обслуговуванням, для
благоустрою території з озеленення на
вул. Галерній, 2 у Голосіївському районі
міста Києва". Позовні вимоги
обґрунтовані прийняттям Київською
міською радою оспорюваних рішень з
порушенням вимог чинного
законодавства України.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 19.09.2013 р. порушено провадження
у даній справі та призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 08.10.2013
р. за участю прокурора та представників
сторін, яких зобов'язано надати суду
певні документи.

Розпорядженням Керівника апарату
Господарського суду міста Києва від
02.10.2013 р. призначено повторний
автоматичний розподіл справи № 910/18052/13
та передано її на розгляд судді
Пригуновій А.Б.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 05.10.2013 р. суддею Пригуновою
А.Б. прийнято справу № 910/18052/13 до свого
провадження та призначено до розгляду
у судовому засіданні на 30.10.2013 р.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 02.12.2013 р. призначено
колегіальний розгляд справи № 910/18052/13.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 02.12.2013 р. визначено
склад суду для подальшого розгляду
справи № 910/18052/13 - Пригунова А.Б.
(головуюча), Гулевець О.В. та Любченко
М.О.

У процесі провадження у справі
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Галерна затока"
подало відзив на позовну заяву, у якому
проти позову заперечило, мотивуючи
свої заперечення тим, що проект
землеустрою щодо відведення
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Галерна затока"
земельної ділянки на вул. Галерній, 2 у
Голосіївському районі міста Києва"
погоджений у відповідності до вимог ст.
123 Земельного кодексу України.

При цьому, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Галерна затока"
зазначає, що прокурором не доведено
порушення матеріальних чи інших
інтересів держави.

Також відповідач 2 звернув увагу, що
постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 10.12.2013 р. у
справі № 826/6395/13-а за позовом Заступника
Дніпровського екологічного прокурора
до Київської міської ради, треті особи -
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Галерна затока",
Управління Служби Безпеки України в
місті Києві про скасування рішення від
01.10.2007 р. № 434/3268 та від 27.11.2008 р. № 751/751
визнано протиправним та скасовано
рішення Київської міської ради № 751/751
від 27.11.2008 р.

В той же час, відповідач 2 відзначає, що
рішення Київської міської ради від
01.10.2007 р. № 434/3268 було предметом розгляду
у справі № 826/6395/13-а та суд не знайшов
підстав для його скасування.

Київська міська рада подала відзив на
позов, у якому зазначає, що оспорювані
рішення Київської міської ради від
01.10.2007 р. № 434/3268 та від 27.11.2008 р. № 751/751
прийняті у відповідності до вимог
чинного законодавства України та в
межах визначених законом повноважень.

Розгляд даної справи переносився в
порядку ст. 77осподарського
процесуального кодексу України.

Склад суду у даній справі змінювався.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 04.08.2014 р.
колегіальний склад суду у даній справі
змінено наступним чином - Пригунова А.Б.
(головуюча), Любченко М.О. та Гулевець
О.В.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 06.10.2014 р. припинено
провадження у справі № 910/18052/13 в
частині вимог Заступника прокурора
міста Києва до Київської міської ради
про визнання незаконним та скасування
рішення Київської міської ради від
27.11.2008 р. № 751/751 "Про внесення змін до
рішення Київської міської ради від
01.10.2007 р. № 434/3268 "Про передачу
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Галерна затока"
земельної ділянки для реконструкції
об'єктів і споруд під об'єкти
відпочинку та спорту з подальшими їх
експлуатацією та обслуговуванням, для
благоустрою території з озеленення на
вул. Галерній, 2 у Голосіївському районі
міста Києва".

У даному судовому засіданні прокурор
підтримав заявлені ним позовні вимоги
та просив позов задовольнити.

Представники відповідачів проти
позову заперечили з підстав,
викладених у письмових відзивах на
позов.

Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих учасниками
процесу, оригінали яких оглянуто у
судовому засіданні.

У судовому засіданні 01.10.2014 р. на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
процесу, Господарський суд міста Києва,
-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Київської міської ради № 434/3268
від 01.10.2007 р. "Про передачу Товариству з
обмеженою відповідальністю "Галерна
затока" земельної ділянки для
реконструкції об'єктів і споруд під
об'єкти відпочинку та спорту з
подальшими їх експлуатацією та
обслуговуванням, для благоустрою
території з озеленення на вул.
Галерній, 2 у Голосіївському районі
міста Києва" затверджено містобудівне
обґрунтування щодо внесення змін до
містобудівної документації та
визначення параметрів містобудування -
реконструкції об'єктів і споруд під
об'єкти відпочинку та спорту з
подальшими їх експлуатацією та
обслуговуванням, для благоустрою
території з озелененням на вул.
Галерній, 2 у Голосіївському районі
міста Києва; внесено зміни до
Генерального плану міста Києва та
проекту планування його приміської
зони на період до 2020 року, а саме:
територію, яка передається відповідно
до цього рішення, вилучено із зони
зелених насаджень загального
користування до території громадських
будівель та споруд; визнано такими, що
втратили чинність, рішення виконавчого
комітету Київської міської ради
депутатів трудящих від 19.04.1955 р. № 459
«Про відвід земельної ділянки
Управлінню громадського харчування
під організацію підсобного
господарства», від 24.04.1973 р. № 620 «Про
відведення території і акваторії на
річці Дніпро під ремонтно-відстійні
пункти і станції прокату човнів
водно-моторної пристані управління
побутового обслуговування населення»,
від 29.12.1972 р. № 2118 «Про відведення
земельної ділянки головному
управлінню рибного господарства
внутрішніх водоймищ УРСР під
будівництво дослідно-виробничого
тепловодного рибного господарства в
Печерському районі», від 19.07.1976 р. № 756/25
«Про відведення додаткової території
головному управлінню рибного
господарства внутрішніх водойм УРСР
під поширення дослідно-виробничого
господарства в Печерському районі» та
рішення виконавчого комітету
Київської міської ради народних
депутатів від 26.10.1981 р. № 1741 «Про
відведення земельної ділянки
управлінню побутового обслуговування
населення міськвиконкому під
будівництво ремонтно-відстійного
пункту № 3» як такі, що не були
виконані в установленому порядку.

Крім того, рішенням Київської міської
ради № 434/3268 від 01.10.2007 р. внесено зміни
до «Програми комплексного розвитку
зеленої зони міста Києва до 2010 року та
концепції формування зелених
насаджень в центральній частині
міста», затверджених рішенням
Київської міської ради від 19.07.2005 р. №
806/3381, виключивши з переліку озеленених
територій загального користування
міста Києва, що відповідають
типологічним ознакам та планувальним
вимогам земельну ділянку площею 43, 52 га.
у Голосіївському районі міста Києва;
затверджено проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Галерна затока" для
реконструкції об'єктів і споруд під
об'єкти відпочинку та спорту з
подальшим їх експлуатацією та
обслуговуванням, для благоустрою
території з озелененням на вул.
Галерній, 2 у Голосіївському районі
міста Києва; передано Товариству з
обмеженою відповідальністю «Галерна
затока» у довгострокову оренду на 15
років земельну ділянку площею 43, 60 га.
для реконструкції об'єктів і споруд під
об'єкти відпочинку та спорту з
подальшими їх експлуатацією та
обслуговуванням, для благоустрою
території з озелененням на вул.
Галерній, 2 у Голосіївському районі
міста Києва у зв'язку з переходом права
власності на майно за рахунок міських
земель, не наданих у власність чи
користування.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги,
прокурор стверджує, що рішення
Київської міської ради № 434/3268 від
01.10.2007 р. прийнято з порушенням норм
чинного законодавства України, що
тягне наслідком його недійсність.

Зокрема, прокурор зазначає, що проект
землеустрою, який затверджений
рішенням Київської міської ради № 434/3268
від 01.10.2007 р. не містить висновків
погодження органів, що визначені
нормами ст. 123 Земельного кодексу
України.

Нормативно обґрунтовуючи заявлені
вимоги, прокурор посилається на
приписи ст. 123 Земельного кодексу
України та ст. 9 Закону України «Про
державну експертизу землевпорядної
документації» в частині погодження
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки Товариству з
обмеженою відповідальністю "Галерна
затока" на вул. Галерній, 2 у
Голосіївському районі міста Києва.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 121 Конституції
України на прокуратуру України
покладається представництво інтересів
громадян або держави в суді у випадках,
встановлених законом.

Відповідно до ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд порушує справи,
зокрема, за позовними заявами
прокурорів та їх заступників, які
звертаються до господарського суду в
інтересах держави. Прокурор, який
звертається до господарського суду в
інтересах держави, в позовній заяві
самостійно визначає, в чому полягає
порушення інтересів держави, та
обгрунтовує необхідність їх захисту, а
також вказує орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах.

Згідно статті 29 Господарського
процесуального кодексу України,
прокурор бере участь у розгляді справ
за його позовами, а також може вступити
за своєю ініціативою у справу, порушену
за позовом інших осіб, на будь-якій
стадії її розгляду для представництва
інтересів громадянина або держави. З
метою вступу у справу прокурор може
подати апеляційну, касаційну скаргу,
заяву про перегляд рішення Верховним
Судом України про перегляд рішення за
нововиявленими обставинами або
повідомити суд і взяти участь у
розгляді справи, порушеної за позовом
інших осіб. У разі прийняття
господарським судом позовної заяви,
поданої прокурором в інтересах держави
в особі органу, уповноваженого
здійснювати функції держави у спірних
правовідносинах, зазначений орган
набуває статусу позивача. У разі
прийняття господарським судом
позовної заяви, поданої прокурором в
інтересах держави, в якій зазначено про
відсутність органу, уповноваженого
здійснювати функції держави у спірних
правовідносинах, або про відсутність у
такого органу повноважень щодо
звернення до господарського суду,
прокурор набуває статусу позивача. З
метою вирішення питання щодо наявності
підстав для ініціювання перегляду
судових рішень у справі, розглянутій
без участі прокурора, вступу в розгляд
справи за позовом іншої особи прокурор
має право знайомитися з матеріалами
справи в суді, робити виписки з неї,
отримувати копії документів, що
знаходяться у справі.

Статтею 36-1 Закону України "Про
прокуратуру" визначено, що підставою
представництва у суді інтересів
держави є наявність порушень або
загрози порушень економічних,
політичних та інших державних
інтересів, внаслідок протиправних дій
(бездіяльності) фізичних або юридичних
осіб, що вчинюються у відносинах між
ними або державою.

Конституційний Суд України у рішенні
від 08.04.1999 р. у справі №3-рн/99 вказав, що
прокурор або його заступник самостійно
визначає і обґрунтовує в позовній
заяві, в чому полягає порушення
інтересів держави чи в чому існує
загроза інтересам держави, і ця заява,
за статтею 2 Арбітражного
процесуального кодексу України (зараз
Господарський процесуальний кодекс
України), є підставою для порушення
справи в арбітражному суді.

Із врахуванням того, що "інтереси
держави" є оціночним поняттям, прокурор
чи його заступник у кожному
конкретному випадку самостійно
визначає з посиланням на
законодавство, на підставі якого
подається позов, в чому саме відбулося
чи може відбутися порушення
матеріальних або інших інтересів
держави, обґрунтовує у позовній заяві
необхідність їх захисту та зазначає
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних правовідносинах.

Звертаючись до суду з даним позовом,
прокурор у позові наголошував на тому,
що відповідний позов подається до суду
в порядку ч. 3., ч. 5 ст. 36-1 "Про
прокуратуру", ч. 2 ст. 29 Господарського
процесуального кодексу України та
пред'явлений прокурором як позивачем у
зв'язку з необхідністю захисту
інтересів держави у даній справі, що
полягає у прийнятті органом місцевого
самоврядування незаконного рішення
про розпорядження землею, яка згідно зі
ст. 14 Конституції України та ст. 1
Земельного кодексу України є основним
національним багатством та перебуває
під особливою охороною держави.

Статтею 4 Господарського
процесуального кодексу України
вставлено, що господарський суд
вирішує господарські спори на підставі
Конституції України, цього Кодексу,
інших законодавчих актів України,
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Господарський суд не
застосовує акти державних та інших
органів, якщо ці акти не відповідають
законодавству України.

Відповідно до ст. 13 Конституції України
земля є об'єктом власності
українського народу, від імені якого
права власності здійснюють органи
державної влади та органи державної
влади і місцевого самоврядування.

Статтею 12 Конституції України
визначено, що земля, її надра,
атмосферне повітря, водні та інші
природні ресурси, які знаходяться в
межах території України, природні
ресурси її континентального шельфу,
виключної (морської) економічної зони є
об'єктами права власності Українського
народу. Від імені Українського народу
права власника здійснюють органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією.

Згідно положень ст. 19 Конституції
України органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами
України.

Згідно зі ст. 144 Конституції України
органи місцевого самоврядування в
межах повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території.

Відповідно до ст. 1 Земельного кодексу
України (в редакції, чинній на момент
прийняття оспорюваного рішення) земля
є основним національним багатством, що
перебуває під особливою охороною
держави.

Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу
України (в редакції, чинній на момент
прийняття оспорюваного рішення)
земельні відносини - це суспільні
відносини щодо володіння, користування
і розпорядження землею. Суб'єктами
земельних відносин є громадяни,
юридичні особи, органи місцевого
самоврядування та органи державної
влади. Об'єктами земельних відносин є
землі в межах території України,
земельні ділянки та права на них, у тому
числі на земельні частки (паї).

У відповідності до ст. 3 Земельного
кодексу України (в редакції, чинній на
момент прийняття оспорюваного рішення)
земельні відносини регулюються
Конституцією України, цим Кодексом, а
також прийнятими відповідно до них
нормативно-правовими актами.

До повноважень Київської і
Севастопольської міських рад у галузі
земельних відносин на їх території
положеннями ст. 9 Земельного кодексу
України (в редакції, чинній на момент
прийняття оспорюваного рішення)
віднесено, зокрема, розпорядження
землями територіальної громади міста.

Статтею 13 Земельного кодексу України (в
редакції, чинній на момент прийняття
оспорюваного рішення) до повноважень
Кабінету Міністрів України в галузі
земельних відносин віднесено
розпорядження землями державної
власності в межах, визначених цим
Кодексом.

Згідно зі ст. 19 Земельного кодексу
України (в редакції, чинній на момент
прийняття оспорюваного рішення) за
основним цільовим призначенням земель
виділяють, зокрема, землі водного
фонду. Земельні ділянки кожної
категорії земель, які не надані у
власність або користування громадян чи
юридичних осіб, можуть перебувати у
запасі.

Відповідно до ст. 20 Земельного кодексу
України (в редакції, чинній на момент
прийняття оспорюваного рішення)
віднесення земель до тієї чи іншої
категорії здійснюється на підставі
рішень органів державної влади та
органів місцевого самоврядування
відповідно до їх повноважень. Зміна
цільового призначення земель
провадиться органами виконавчої влади
або органами місцевого самоврядування,
які приймають рішення про передачу цих
земель у власність або надання у
користування, вилучення (викуп) земель
і затверджують проекти землеустрою або
приймають рішення про створення
об'єктів природоохоронного та
історико-культурного призначення.

Пунктом 12 Перехідних положень
Земельного кодексу України (в редакції,
чинній на момент прийняття
оспорюваного рішення) визначено, що до
розмежування земель державної і
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями в межах
населених пунктів, крім земель,
переданих у приватну власність,
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Відповідно до ст. 84 Земельного кодексу
України (в редакції, чинній на момент
прийняття оспорюваного рішення) в
державній власності перебувають усі
землі України, за винятком комунальної
та приватної власності. Право
державної власності на землю
набувається та реалізується державою в
особі Кабінету Міністрів України, Ради
міністрів Автономної республіки Крим,
Київської та Севастопольської міської
ради, районних державних адміністрацій
у відповідності до закону. До земель
державної власності, які не можуть
передаватись у комунальну власність,
належать землі під водними об'єктами
загальнодержавного значення.

Частиною п'ятою статті 16 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
(в редакції, чинній на момент прийняття
оспорюваного рішення) передбачено, що
від імені та в інтересах
територіальних громад права суб'єкта
комунальної власності здійснюють
відповідні ради.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні" (в
редакції, чинній на момент прийняття
оспорюваного рішення) територіальним
громадам сіл, селищ, міст, районів у
містах належить право комунальної
власності на рухоме і нерухоме майно,
доходи місцевих бюджетів, інші кошти,
землю, природні ресурси, підприємства,
установи та організації, в тому числі
банки, страхові товариства, а також
пенсійні фонди, частку в майні
підприємств, житловий фонд, нежитлові
приміщення, заклади культури, освіти,
спорту, охорони здоров'я, науки,
соціального обслуговування та інше
майно і майнові права, рухомі та
нерухомі об'єкти, визначені відповідно
до закону як об'єкти права комунальної
власності, а також кошти, отримані від
їх відчуження. Органи місцевого
самоврядування від імені та в
інтересах територіальних громад
відповідно до закону здійснюють
правоможності щодо володіння,
користування та розпорядження
об'єктами права комунальної власності,
в тому числі виконують усі майнові
операції, можуть передавати об'єкти
права комунальної власності у постійне
або тимчасове користування юридичним
та фізичним особам, здавати їх в оренду,
продавати і купувати, використовувати
як заставу, вирішувати питання їхнього
відчуження, визначати в угодах та
договорах умови використання та
фінансування об'єктів, що
приватизуються та передаються у
користування і оренду.

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" (в редакції, чинній на момент
прийняття оспорюваного рішення)
виключно на пленарних засіданнях
сільської, селищної, міської ради
вирішуються відповідно до закону
питання регулювання земельних
відносин.

Статтею 59 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" (в редакції,
чинній на момент прийняття
оспорюваного рішення) встановлено, що
рада в межах своїх повноважень приймає
нормативні та інші акти в формі рішень.

У відповідності до ч. 1 ст. 116 Земельного
кодексу України (в редакції, чинній на
момент прийняття оспорюваного рішення)
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 124 Земельного
кодексу України (в редакції, чинній на
момент прийняття оспорюваного рішення)
передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки.
Передача в оренду земельних ділянок
громадянам і юридичним особам із
зміною їх цільового призначення та із
земель запасу під забудову
здійснюється за проектами відведення в
порядку, встановленому ст. 123
Земельного кодексу України.

За змістом статті 123 Земельного кодексу
України (в редакції, чинній на момент
прийняття оспорюваного рішення)
надання земельних ділянок
здійснюється на підставі рішень
органів виконавчої влади та органів
місцевого самоврядування за проектами
відведення цих ділянок. Особа,
зацікавлена в одержанні земельної
ділянки звертається з відповідним
клопотанням до районної, Київської та
Севастопольської міських державних
адміністрацій або сільської, селищної,
міської ради. Відповідна районна
державна адміністрація або сільська,
селищна, міська рада розглядає
клопотання у місячний строк і дає згоду
на розроблення проекту відведення
земельної ділянки. Проект відведення
земельної ділянки погоджується із
землекористувачем, органом по
земельних ресурсах, природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури та охорони
культурної спадщини і після одержання
висновку державної землевпорядної
експертизи по об'єктах, які їй
підлягають, подається до відповідної
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради, які розглядають
його у місячний строк і, в межах своїх
повноважень, визначених цим Кодексом,
приймають рішення про надання
земельної ділянки.

Відповідно до ч. 4 ст. 123 Земельного
кодексу України до клопотання про
відведення земельної ділянки
додаються матеріали, передбачені ч. 15
ст. 151 Земельного кодексу України, а
саме документи, що обґрунтовують її
розмір, призначення та місце
розташування.

Слід відзначити, що на момент прийняття
оспорюваного рішення надання
земельних ділянок у користування в
місті Києві здійснювалось у
відповідності до рішення Київської
міської ради від 15.07.2004 р. № 457/1867 «Про
порядок передачі (надання) земельних
ділянок в користування або у власність
у місті Києві», яким передбачено, що
зацікавлена особа, яка має намір
одержати земельну ділянку в оренду або
у постійне користування, звертається з
відповідним клопотанням (заявою) до
Київської міської ради, до якого
додаються документи, що обґрунтовують
її розмір, призначення та місце
розташування, а також документи з
відомостями про зацікавлену особу.

Як вбачається з матеріалів справи,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Галерна затока" у
визначеному Земельним кодексом
України та рішенням Київської міської
ради від 15.07.2004 р. № 457/1867 порядку
отримало згоду Київського міського
голови від 11.06.2007 р. на розроблення
документації із землеустрою щодо
відведення на 15 років спірної
земельної ділянки.

Відповідно до висновку Головного
управління земельних ресурсів у місті
Києві № 04-03-5/366 від 26.09.2007 р. останнім
погоджено відведення Товариству з
обмеженою відповідальністю "Галерна
затока" земельної ділянки для
реконструкції об'єктів і споруд під
об'єкти відпочинку та спорту з
подальшими їх експлуатацією та
обслуговуванням, для благоустрою
території з озеленення на вул.
Галерній, 2 у Голосіївському районі
міста Києва стоком на 15 років.

Аналогічні погодження надані також
Головним управлінням земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) за № 05-1485 від
28.09.2007 р., Головним управлінням
містобудування, архітектури та дизайну
міського середовища за № 19-8676 від 22.08.2007
р. та № 09-8902 від 29.08.2007 р.

При цьому, вищенаведені обставини
прокурором не спростовані, доказів, які
б ставили під сумнів правомірність та
належність вказаних документів
прокурором суду не надано.

Відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу
України суд визнає незаконним та
скасовує правовий акт індивідуальної
дії, виданий органом державної влади,
органом влади Автономної Республіки
Крим або органом місцевого
самоврядування, якщо він суперечить
актам цивільного законодавства і
порушує цивільні права або інтереси.

Акт державного чи іншого органу - це
юридична форма рішень цих органів,
тобто офіційний письмовий документ,
який породжує певні правові наслідки,
спрямований на регулювання тих чи
інших суспільних відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

Підставами для визнання акта недійсним
є невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта
прав та охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації - позивача
у справі.

За приписами ст. 152 Земельного кодексу
України держава забезпечує громадянам
та юридичним особам рівні умови
захисту прав власності на землю. Захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом
визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування.

Проаналізувавши норми чинного
законодавства України, що регулює
земельні відносини, здійснивши оцінку
наявних у матеріалах справи доказів за
правилами ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України, суд
дійшов висновку, що проект землеустрою
щодо відведення Товариству з обмеженою
відповідальністю "Галерна затока"
земельної ділянки на вул. Галерній, 2 у
Голосіївському районі міста Києва
строком на 15 років погоджений у
відповідності до вимог ст. 123
Земельного кодексу України.

Варто також відзначити, що за приписами
ч. 6 ст. 123 Земельного кодексу України
земельна ділянка надається у
користування за умови дотримання
певної процедури, визначеної законом,
що, зокрема, включає одержання висновку
державної землевпорядної експертизи
по об'єктах, які їй підлягають.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про
державну експертизу землевпорядної
документації" обов'язковій державній
експертизі підлягають проекти
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок.

Нормами ст.ст. 1, 4 Закону України "Про
державну експертизу землевпорядної
документації" визначено, що державна
експертиза землевпорядної
документації - це діяльність, метою
якої є дослідження, перевірка, аналіз
та оцінка об'єктів експертизи на
предмет їх відповідності вимогам
законодавства, встановленим
стандартам, нормам і правилам, а також
підготовка обґрунтованих висновків
для прийняття рішень щодо об'єктів
експертизи. Основними завданнями
державної експертизи є: організація
комплексної, науково обґрунтованої
оцінки об'єктів експертизи; перевірка
відповідності об'єктів державної
експертизи вимогам законодавства,
встановленим стандартам, нормам і
правилам; впровадження передових
методів та підвищення якості розробки
об'єктів державної експертизи;
підготовка об'єктивних та
обґрунтованих висновків державної
експертизи.

В той же час суд наголошує, що рішення
Київської міської ради № 434/3268 від
01.10.2007 р. прийнято на підставі
розробленого та погодженого у
відповідності до ст. 123 Земельного
кодексу України проекту землеустрою та
в межах визначених чинним
законодавством України повноважень, у
зв'язку з чим суд дійшов висновку про
необґрунтованість тверджень прокурора
стосовно неправомірності
вищезазначеного рішення.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Таким чином, приймаючи до уваги, що за
приписами ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
суть якого полягає у обґрунтуванні
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, своїх вимог і
заперечень поданими суду доказами, які
господарський суд оцінює за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, суд
дійшов висновку, що проект відведення
земельної ділянки Товариству з
обмеженою відповідальністю "Галерна
затока" погоджений органами,
визначеними ч. 6 ст. 123 Земельного
кодексу України, що відповідно до
наведеної норми є підставою для
прийняття рішення про надання вказаної
земельної ділянки.

Крім того, суд відзначає, що відповідно
до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

За змістом п. 4.4. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» припинення
провадження у справі на підставі
зазначеної норми Господарського
процесуального кодексу України
можливе в разі, коли предмет спору
існував на момент виникнення
останнього та припинив існування в
процесі розгляду справи. Якщо ж він був
відсутній і до порушення провадження у
справі, то зазначена обставина тягне за
собою відмову в позові, а не припинення
провадження у справі.

Відтак, враховуючи відсутність вимог
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Галерна затока", що,
відповідно, свідчить про відсутність
предмета спору до порушення
провадження у даній справі, суд дійшов
висновку про відмову у позові в цій
частині.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із
заявлених вимог та наведених
обґрунтувань, суд дійшов висновку про
необґрунтованість вимог прокурора та
відмовляє у задоволенні позову
повністю.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 03.10.2014 р.

Суддя
Пригунова А.Б. (головуюча)

Любченко М.О.

Гулевець О.В.