ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2014 рокуСправа № 912/2366/14
Господарський суд Кіровоградської
області в складі судді Тимошевської
В.В. розглянув у відкритому судовому
засіданні справу № 912/2366/14

за позовом: публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідачів:
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Кіровограда, м. Кіровоград

про стягнення 785 324,92 грн.

Представники сторін:

від позивача - Вознюк Є.В., довіреність
№ 14-167 від 11.06.14 , головний юрисконсульт
відділу претензійно-позовної роботи
Управління претензійно-позовної
роботи Юридичного департаменту;

від відповідача - Полонець О.А.,
довіреність № 2091 від 08.08.14,
юрисконсульт.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Публічним акціонерним товариством
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (надалі - ПАТ "НАК
"Нафтогаз України") подано позовну
заяву з вимогою стягнути з
Квартирно-експлуатаційного відділу
міста Кіровограда (надалі - КЕВ м.
Кіровограда) 572 775,15 грн. суми основної
заборгованості, 103 874,08 грн. суми, на яку
збільшився борг внаслідок інфляційних
процесів за весь час прострочення, 18
200,86 грн. три відсотки річних та 90 474,83
грн. пені.

В обґрунтування підстав позову,
позивач послався на порушення
відповідачем договірних зобов'язань в
частині проведення своєчасних та
повних розрахунків за природний газ,
поставлений за договором
купівлі-продажу природного газу №
13/3573-БО-18 від 04.02.2013 в період з січня 2013
по лютий 2014.

Відповідачем позов заперечено з тих
підстав, що основний борг за договором
№13/3573-БО-18 від 04.02.2013 сплачено повністю,
а в деяких платіжних дорученнях про
сплату грошових коштів помилково
зазначено призначення платежу -
договір № 22-14/БО-18 замість №13/3573-БО-18
(відзив на позов від 30.09.2014, а.с. 71).

В судовому засіданні 06.10.2014
представником позивача позовні вимоги
згідно поданого позову підтримано
повністю; представником відповідача
позов заперечено на підставах,
наведених у відзиві на позов.

Розглянувши наявні у справі матеріали
та оцінивши подані сторонами докази,
заслухавши пояснення представників
сторін, наведенні в обґрунтування
підстав позову і заперечень проти
позовних вимог, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
(Продавець) та КЕВ м. Кіровограда
(Покупець) 04.02.2013 укладено договір
купівлі-продажу природного газу №
13/3573-БО-18 (далі по тексту - Договір,
Договір № 13/3573-БО-18 від 04.02.2013), за
умовами якого Продавець зобов'язався
поставити Покупцеві імпортований
природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД
2711 21 00 00, ввезеного на митну територію
України ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"), далі - газ,
а Покупець зобов'язався прийняти та
оплатити природний газ в обсязі,
зазначеному в пункті 1.2 цього Договору
(а.с. 8-12).

В пункті 1.2. Договору сторонами
узгоджено помісячні обсяги газу, що має
бути переданий з 01 січня 2013 року по 31
грудня 2013 року, який був змінений
сторонами шляхом укладення додаткових
угод №1 від 20.02.2013, № 2 від 23.12.2013, № 3 б/д
(а.с. 16-18).

Додатковою угодою № 4 від 31.12.2013 сторони
доповнили пункт 1.2. Договору об'ємами
поставки газу в січні-березні 2014 та
внесли зміни до Договору, встановивши
термін поставки газу за Договором з
01.01.2013 по 28.02.2014 включно та передбачили
наступний строк дії Договору - з 01 січня
2013 до 28.02.2014 включно у частині поставки
газу, а у частині розрахунків - до їх
повного здійснення (а.с. 19).

Згідно додатку до Договору № 13/3573-БО-18
від 04.02.2013 приймання-передача газу,
переданого Продавцем Покупцеві у
відповідному місці поставки газу,
оформлюється актом приймання-передачі
газу, в якому зазначаються фактичні
обсяги спожитого газу, його ціна та
вартість. (а.с. 13-15).

Договором встановлено, що оплата за газ
здійснюється Покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Зазначені вище та інші умови Договору
№ 13/3573-БО-18 від 04.02.2013 узгоджені між
сторонами шляхом підписання останньої
сторінки Договору та всіх його
додатків і додаткових угод
представниками Продавця і Покупця, які
скріпленні печатками сторін Договору.

За Законом України "Про засади
функціонування ринку природного газу"
постачання природного газу - це
господарська діяльність на ринку
природного газу, що підлягає
ліцензуванню і полягає в наданні
послуг та пов'язана з реалізацією
природного газу безпосередньо
споживачам на підставі укладених з
ними договорів; газопостачальним
підприємством (постачальник) є суб'єкт
господарювання, що на підставі
ліцензії здійснює постачання
природного газу безпосередньо
споживачам згідно з укладеними
договорами; споживач - це юридична
особа або фізична особа - підприємець,
яка отримує природний газ відповідно
до договору про постачання природного
газу та використовує його як паливо або
сировину (ст. 1 Закону).

За вимогами статті 12 Закону України
"Про засади функціонування ринку
природного газу" постачання природного
газу здійснюється відповідно до
договору, за яким постачальник
зобов'язується поставити споживачеві
природний газ, якісні характеристики
якого визначено стандартами, в обсязі
та порядку, передбачених договором, а
споживач зобов'язується сплачувати
вартість прийнятого природного газу в
розмірі, строки та порядку,
передбачених договором.

З матеріалів справи слідує, що згідно
статуту ПАТ "НАК "Нафтогаз України",
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 25 травня 1998 р. N 747
(у редакції постанови Кабінету
Міністрів України від 2 жовтня 2013 р. N 724),
позивач є юридичною особою з предметом
діяльності - постачання природного та
скрапленого газу та інші види
діяльності (а.с. 38-54).

Відповідач, в свою чергу, є споживачем
природного газу, у т.ч. на умовах
Договору №13/3573-БО-18 від 04.02.2013,
укладеного з позивачем у даній справі.

Наявними у справі доказами
підтверджено, що на виконання Договору
№ 13/3573-БО-18 від 04.02.2013 НАК "Нафтогаз
України" поставлено КЕВ м. Кіровограда
в період січень 2013-лютий 2014 газ на
загальну суму 3 856 470,64 грн.

Приймання-передача газу оформлено
сторонами за актами
приймання-передачі, в яких зазначені
фактичні обсяги поставленого газу,
його ціна та вартість.(а.с. 21-29). Акти
приймання-передачі за датою їх
складення, яка в них зазначена,
оформлені в останній день поточного
місяця, в якому здійснювалась поставка
газу. Акти приймання-передачі
підписано без зауважень
Постачальником, Покупцем, а також
газорозподільною організацією.

Однак, як повідомляє позивач, КЕВ м.
Кіровограда у порушення своїх
зобов'язань за поставлений природний
газ у строки, передбачені Договором №
13/3573-БО-18 від 04.02.2013, не розрахувався, що
стало підставою для звернення позивача
з позовом у даній справі.

Господарський суд враховує приписи
статей 11, 509, 525, 526, 530 Цивільного кодексу
України та статей 174, 193 Господарського
кодексу України, в силу яких договір є
підставою виникнення зобов'язань, які
повинні виконуватись належним чином і
в установлений законом строк.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Кожна сторона
повинна вжити всіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Згідно статті 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до частини 2 статті 714
Цивільного кодексу України до договору
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, положення про договір
поставки, якщо інше не встановлено
законом або не випливає із суті
відносин сторін.

Згідно загальних положень про
купівлю-продаж (ст. ст. 662-663, 689, 691-692
Цивільного кодексу України), продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар,
визначений договором та у встановлений
договором строк. В свою чергу, покупець
зобов'язаний прийняти товар та
оплатити його за ціною, встановленою в
договорі та в обумовлений строк.

На підставі наведеного, відповідач
зобов'язаний оплатити повну вартість
отриманого газу в установлений
Договором строк.

За розрахунком позивача,
заборгованість відповідача з оплати
вартості поставленого газу за
Договором № 13/3573-БО-18 від 04.02.2013 станом
на 25.06.2014 становила 572 775,15 грн. (3 856 470,64
грн. вартість поставленого газу - 3 283
695,49 грн. оплата).

Відповідач наведений розрахунок
позивача заперечив в частині не
врахування позивачем оплат, здійснених
відповідачем за платіжними
дорученнями № № 294, 362 від 11.04.2014.

Господарський суд, оцінивши наведені
відповідачем доводи вважає, що надані
відповідачем платіжні доручення № №
294, 362 від 11.04.2014 не є належними доказами
на підтвердження проведення оплати за
газ, отриманого за Договором № 13/3573-БО-18
від 04.02.2013, на підставі наступного.

Відповідно до Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою Правління Національного
банку України від 21 січня 2004 р. N 22 та
вимоги якої поширюються на всіх
учасників безготівкових розрахунків
(надалі - Інструкція), безготівкові
розрахунки проводяться банком на
підставі розрахункових документів на
паперових носіях чи в електронному
вигляді (п. 1.4. Інструкції). Платіжне
доручення оформляється платником за
формою, наведеною в додатку 2 до цієї
Інструкції, згідно з вимогами щодо
заповнення реквізитів розрахункових
документів, що викладені в додатку 8 до
цієї Інструкції, та подається до банку,
що обслуговує його, у кількості
примірників, потрібних для всіх
учасників безготівкових розрахунків
(п. 3.1. Інструкції).

Згідно п. 3.8 Інструкції реквізит
"Призначення платежу" платіжного
доручення заповнюється платником так,
щоб надавати повну інформацію про
платіж та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України. Платник
відповідає за дані, що зазначені в
реквізиті платіжного доручення
"Призначення платежу". На банк
покладається обов'язок перевіряти
заповнення цього реквізиту на
відповідність вимогам, викладених в
Інструкції лише за зовнішніми
ознаками.

Порядком казначейського
обслуговування державного бюджету за
витратами, затвердженим наказом
Міністерства фінансів України від
24.12.2012 № 1407, також встановлені вимоги
до заповнення розрахункових
документів на паперових носіях та
встановлено, що реквізит "Призначення
платежу" платіжного доручення
заповнюється з урахуванням вимог
нормативно-правових актів та повинен
містити повну інформацію про платіж та
документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу (п. 11.6.). За правильність
оформлення та достовірність
інформації, наведеної у платіжному
дорученні, відповідає розпорядник
бюджетних коштів (одержувач бюджетних
коштів) (п. 11.7.).

Отже, допустимим доказом призначення
грошових коштів, що перераховуються, є
відповідний платіжний документ з
даними щодо призначення платежу.

Як слідує з наданих відповідачем
платіжних доручень № № 294, 362 від 11.04.2014
про перерахування на рахунок НАК
"Нафтогаз України" грошових коштів в
загальному розмірі 699 282,86 грн., у графі
"призначення платежу" відповідачем
зазначено "газопостачання за березень
2014, БО-18 від 11.04.2014, дог. 2274/14-БО-18 від
25.02.2014" (а.с. 89, 90).

Тобто, згідно зазначеного призначення
платежу сплата коштів за платіжними
дорученнями № № 294, 362 від 11.04.2014
здійснювалась за газ, отриманий за
іншими договором, а саме - договір №
2274/14-БО-18 від 25.02.2014, укладення та
поставка газу по якому підтверджується
сторонами в судовому засіданні.

Посилання відповідача у відзиві на те,
що бухгалтерією КЕВ м. Кіровограда
помилково зазначено призначення
платежу - договір № 22-14/БО-18, замість №
13/3573-БО-18, відхиляється судом, оскільки
відповідно до ст. 23 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" платіжне доручення може бути
відкликане ініціатором переказу в
будь-який час до списання суми коштів з
його рахунка шляхом подання до банку,
що обслуговує цього ініціатора,
документа на відкликання.

Між тим, відповідач не повідомляє суд
про вчинення дій з відкликання
зазначених вище платіжних доручень,
внаслідок помилкового зазначення в них
призначення платежу.

Виходячи з діючих норм законодавства,
після списання коштів з рахунку
платника сторони переказу не
позбавлені права вирішити питання щодо
перерозподілу коштів. Як слідує з
розрахунку позивача, останній
здійснював такий перерозподіл та
зараховував кошти, що були сплачені за
іншим призначенням платежу на оплату
за Договором № 13/3573-БО-18 від 04.02.2013,
однак виключно за зверненням платника -
КЕВ м. Кіровограда (листи від 30.03.2014 №
1067/5) (а.с. 59). Отримувач грошових коштів,
якщо інше не передбачено договором, не
має право самостійно змінювати
призначення платежу.

Проте, докази зарахування позивачем
коштів за платіжними дорученнями № №
294, 362 від 11.04.2014 на сплату
заборгованості за газ, що поставлений
за Договором № 13/3573-БО-18 від 04.02.2013, в
матеріалах справи відсутні. Як
вбачається з матеріалів справи,
відповідач лише 02.10.2014 направив
позивачеві лист з проханням
перерозподілу коштів за іншим
призначенням платежу, тоді як в листі
від 16.09.2014 № 2339 відповідач звертає
увагу позивача на те, що в платіжних
дорученнях № № 294, 362 від 11.04.2014 слід
вважати дійсним наступне призначення
платежу: "....згідно договору № 2274-14/БО-18
від 25.04.2014...." (а.с. 76, 103).

На підставі викладеного, виходячи з
наявних в матеріалах справи доказів,
господарський суд вважає, що позовні
вимоги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" про
стягнення з КЕВ м. Кіровограда суми
основного боргу в розмірі 572 775,15 грн., що
є вартістю поставленого газу за
Договором № 13/3573-БО-18 від 04.02.2013, є
обгрунтованими та підлягають
задоволенню.

Стосовно вимог про стягнення з
відповідача 90 474,83 грн. пені, 18 200,86 грн. 3%
річних та 103 874,08 грн. втрат від
інфляційних процесів за весь час
прострочення, господарський суд
враховує наступне.

За змістом ст. 526 Цивільного кодексу
України належне виконання зобов'язання
- це передусім виконання його
відповідно до умов договору і вимог
Цивільного кодексу України та інших
актів цивільного законодавства.

Однією з умов належного виконання
зобов'язання є його виконання у
встановлений строк (термін). Так, за
частиною першої ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

В свою чергу, невиконання або виконання
зобов'язання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), є порушенням
зобов'язання, що передбачено ст. 610
Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини другої ст. 193, ст.
ст. 216, 218 Господарського кодексу
України порушення зобов'язання є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим кодексом, іншими законами або
договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст.
217, ч. 1 статті 230 Господарського кодексу
України, застосовуються господарські
санкції, зокрема, штрафні санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі (ст. 547 Цивільного кодексу
України).

Сторонами в п. 7.3 Договору № 13/3573-БО-18
від 04.02.2013 передбачено, що у разі
порушення Покупцем умов п. 4.1. цього
Договору, який встановлює строки
розрахунків за фактично переданий газ,
Покупець зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу.

Крім того, частиною другою ст. 625
Цивільного кодексу України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

За змістом ст. ст. 524, 533 - 535, 625 Цивільного
кодексу України грошовим зобов'язанням
є виражене в грошових одиницях
(національній валюті України чи в
грошовому еквіваленті в іноземній
валюті) зобов'язання сплатити гроші на
користь іншої сторони, яка, відповідно,
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Враховуючи приписи наведених вище норм
та підтвердження матеріалами справи
прострочення відповідачем виконання
грошового зобов'язання з оплати
вартості отриманого природного газу,
вимоги позивача про стягнення пені,
інфляційних нарахувань та 3% річних є
правомірними.

Однак, як слідує із наданого позивачем
розрахунку пені і 3% річних (а.с. 30-34),
останній включив в період часу, за який
нараховано вказані нарахування, дні
фактичної сплати відповідачем
заборгованості та не врахував в
окремих нарахуваннях положення
частини п'ятої ст. 254 Цивільного кодексу
України.

Як зазначено в пункті 1.12. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про
деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань", з
огляду на вимоги частини першої статті
4-7 і статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань.

Також суд враховує, що оскільки в
Договорі № 13/3573-БО-18 від 04.02.2013
виконання грошового зобов'язання
визначено до 14-го числа місяця, то
останнім днем виконання такого
зобов'язання є день, що передує цьому
терміну, в даному випадку 13 число
відповідного місяця.

На підставі викладеного, враховуючи
розрахунок позивача та дні фактичної
сплати відповідачем суми боргу і
положення частини п'ятої ст. 254
Цивільного кодексу України, є
правильним наступний розрахунок пені і
3% річних:

- за зобов'язаннями січня 2013:

пеня за період з 14.02.2013 по 28.03.2013 на суму
простроченого платежу 698 300,09 грн. в
розмірі 12 339,82 грн.;

3% річних за період з 14.02.2013 по 28.03.2013 на
суму простроченого платежу 698 300,09 грн. в
розмірі 2 467,96 грн.;

- за зобов'язаннями лютого 2013:

пеня за період з 14.03.2013 по 17.04.2013 на суму
простроченого платежу 610 421,70 грн. в
розмірі 8 780,04грн.;

3% річних за період з 14.03.2013 по 17.04.2013 на
суму простроченого платежу 610 421,70 грн. в
розмірі 1 756,01 грн.;

- за зобов'язаннями березня 2013:

пеня за період з 16.04.2013 (13 та 14 квітня 2013
вихідні субота і неділя) по 28.05.2013 на
суму простроченого платежу 496 698,64 грн. в
розмірі 8 777,28 грн.; за період з 29.05.2013 по
10.06.2013 на суму простроченого платежу 477
697,08 грн. в розмірі 2 538,99 грн.; а всього - 11
316,27 грн.;

3% річних за період з 16.04.2013 (13 та 14 квітня
2013 вихідні субота і неділя) по 28.05.2013 на
суму простроченого платежу 496 698,64 грн. в
розмірі 1 755,46 грн.; за період з 29.05.2013 по
10.06.2013 на суму простроченого платежу 477
697,08 грн. в розмірі 510,42 грн.; а всього - 2
265,88

- за зобов'язаннями квітня 2013:

пеня за період з 14.05.2013 по 09.07.2013 на суму
простроченого платежу 159 552,57 грн. в
розмірі 3 606,33 грн.;

3% річних за період з 14.05.2013 по 09.07.2013 на
суму простроченого платежу 159 552,57 грн. в
розмірі 747,49 грн.;

- за зобов'язаннями жовтня 2013:

пеня за період з 14.11.2013 по 25.12.2013 на суму
простроченого платежу 240 352,10 грн. в
розмірі 3 595,40 грн.;

3% річних за період з 14.11.2013 по 25.12.2013 на
суму простроченого платежу 240 352,10 грн. в
розмірі 829,71 грн.;

- за зобов'язаннями листопада 2013:

пеня за період з 14.12.2013 по 25.12.2013 на суму
простроченого платежу 245 096,64 грн. в
розмірі 1 047,54 грн.;

3% річних за період з 14.12.2013 по 25.12.2013 на
суму простроченого платежу 245 096,64 грн. в
розмірі 241,74 грн.;

- за зобов'язаннями грудня 2013:

пеня за період з 14.01.2014 по 27.03.2014 на суму
простроченого платежу 562 141,55 грн. в
розмірі 14 615,68 грн.;

3% річних за період з 14.01.2014 по 27.03.2014 на
суму простроченого платежу 562 141,55 грн. в
розмірі 3 372,85 грн.;

- за зобов'язаннями січня 2014:

пеня за період з 14.02.2014 по 27.03.2014 на суму
простроченого платежу 446 230,93 грн. в
розмірі 6 675,13 грн.; за 28.03.2013 на суму
простроченого платежу 189 559,23 грн. в
розмірі 67,51 грн.; за період з 29.03.2014 по
25.06.2014 на суму простроченого платежу 175
098,73 грн. в розмірі 7 622,79 грн.; а всього - 14
365,43 грн.;

3% річних за період з 14.02.2014 по 27.03.2014 на
суму простроченого платежу 446 230,93 грн. в
розмірі 1 540,41 грн.; за 28.03.2013 на суму
простроченого платежу 189 559,23 грн. в
розмірі 15,58 грн.; за період з 29.03.2014 по
25.06.2014 на суму простроченого платежу 175
098,73 грн. в розмірі 1 280,86 грн.; а сього - 2
836,85 грн.;

- за зобов'язаннями лютого 2014:

пеня за період з 14.03.2014 по 25.06.2014 на суму
простроченого платежу 397 676,42 грн. в
розмірі 19 437,12 грн.;

3% річних за період з 14.03.2014 по 25.06.2014 на
суму простроченого платежу 397 676,42 грн. в
розмірі 3399,32 грн.

Всього згідно наведеного вище
розрахунку загальний розмір пені
становить 89 103,63 грн. та 3% річних в
загальному розмірі 17 917,81 грн.

Стосовно інфляційних нарахувань, то
позивачем під час розрахунку інфляції
не правильно визначено індекс інфляції
за період січень 2014 - березень 2014 та
помилково ззаначено його на рівні
106,418447671, тоді як правильним є 103,0188264.
Окрім того, при розрахунку інфляційних
за зобов'язаннями січня 2014 нараховано
інфляційні на інфляційні, що не
відповідає положенням частини другої
ст. 625 Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладене є правильним
наступний розрахунок інфляційних
втрат в межах періоду розрахунку
позивача:

- за зобов'язанням березня 2013
інфляційні нарахування за період
квітень 2013 - травень 2013 на суму
простроченого платежу 496 698,64 грн. в
розмірі 496,70 грн.;

- за зобов'язанням квітня 2013 інфляційні
нарахування за період травень 2013 -
червень 2013 на суму простроченого
платежу 159 552,57 грн. в розмірі 159,55 грн.;

- за зобов'язанням жовтня 2013 інфляційні
нарахування за період листопад 2013 -
грудень 2013 на суму простроченого
платежу 240 352,10 грн. в розмірі 1 684,87 грн.;

- за зобов'язанням листопада 2013
інфляційні нарахування за період
грудень 2013 - на суму простроченого
платежу 245 096,64 грн. в розмірі 1 225,48 грн.;

- за зобов'язанням грудня 2013 інфляційні
нарахування за період січень 2014 -
березень 2014 на суму простроченого
платежу 562 141,55 грн. в розмірі 16 970,08 грн.;

- за зобов'язанням січня 2014 інфляційні
нарахування за період лютий 2014 -
березень 2014 на суму простроченого
платежу 446 230,93 грн. в розмірі 12 553,37 грн.;
за період квітень 2014 - травень 2014 на
суму простроченого платежу 175 098,73 грн. в
розмірі 12 651,58 грн.;

- за зобов'язанням лютого 2014 інфляційні
нарахування за період березень 2014 -
травень 2014 на суму простроченого
платежу 397 676,42 грн. в розмірі 38 114,73 грн.

Всього, згідно наведеного розрахунку
інфляційні втрати становлять 83 856,36 грн.

На підставі викладеного, розмір пені, 3%
річних та інфляційних втрат, які
підлягають стягненню з відповідача
становить: 89 103,63 грн. пені, 17 917,81 грн. 3%
річних та 83 856,36 грн. інфляційних втрат.
Підстави для стягнення пені, 3% річних
та інфляційних втрат в іншій частині
відсутні у зв'язку з неправильним
розрахунком позивача.

Отже, позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню.

У відповідності до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір покладається на обидві
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82-85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРIШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Квартирно -
експлуатаційного відділу м. Кіровоград
(25002, м. Кіровоград, пров. Училищний, 8,
ідентифікаційний код 08541051) на користь
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул.
Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний
код 20077720) 763 652,95 грн., з яких: 572 775,15 грн.
сума основного боргу, 83 856,36 грн.
інфляційних втрат, 17 917,81 грн. 3% річні та
89 103,63 грн. пені, а також 15 273,06 грн.
судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

У задоволені позову в іншій частині
відмовити.

Згідно ч. 5 ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржено до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Кіровоградської
області протягом десяти днів з дня
підписання повного рішення,
оформленого відповідно до статті 84
Господарського процесуального кодексу
України.

Повне рішення складено 13.10.2014.

Суддя
В.В.Тимошевська