ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2014 року
Справа № 904/9996/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Верхогляд Т.А. -
доповідача,

суддів: Білецької Л.М.,
Паруснікова Ю.Б.

секретар судового засідання Малик С.О.

Представники сторін:

від позивача ПАТ "ВТБ Банк" Жаботинська
К.А., представник, довіреність №326/11.5.2
від 24.06.14;

від відповідача-1 ТОВ "Компанія
"Агро-союз": Тиховліс В.Р., представник,
довіреність №62 від 11.07.14;

представник відповідача-2 в судове
засідання не з'явився про час та місце
судового засідання повідомлені
належним чином

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"ВТБ Банк"

на рішення господарського суду
Дніпропетровської області 26.08.2014 року у
справі № 904/9996/13

за позовом Публічного акціонерного
товариства "ВТБ Банк", м.Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Агро-Союз",
м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості за
кредитним договором

та за зустрічним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"Агро-Союз", м. Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства
"ВТБ Банк", м.Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вірто-Сервіс", м.
Дніпропетровськ

про визнання договору поруки
припиненим та додаткових угод до нього
недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 26.08.2014
року у справі № 904/9996/13 (суддя Манько
Г.В.) в задоволенні первісних позовних
вимог відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги
задоволено.

Визнано такою, що припинена,
поруку Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Агро-Союз"
за договором поруки № 27/08В - П - 1 від
23.07.2008 року, укладеним між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"Агро-Союз", Відкритим акціонерним
товариством "ВТБ Банк" та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Вірто-Сервіс" в забезпечення
зобов'язань Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вірто-Сервіс" за
кредитним договором № 27/08В-П-1 від
23.07.2008року.

Солідарно стягнуто з Публічного
акціонерного товариства "ВТБ Банк" та
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вірто-Сервіс" на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю Компанія "Агро-Союз" 1
218,00 грн. судового збору.

Рішення мотивовано
доведеністю зустрічних позовних вимог
щодо обставин, які відповідно до ч.1
ст.559 Цивільного кодексу України є
підставою для припинення договору
поруки № 27/08В-П-1 від 23.07.2008 року, що,
відповідно, унеможливлює задоволення
первісного позову.

Проаналізувавши положення
договору поруки в різних редакціях,
господарський суд Дніпропетровської
області дійшов висновку про те, що
відповідно до редакції договору поруки
від 13.09.2010 року відповідач за первісним
позовом не зобов'язаний відповідати
перед позивачем за додатковими угодами
до кредитного договору № 27/08В-П-1 від
23.07.2008 року, які збільшують основне
зобов'язання.

Не погодившись з рішенням,
Публічне акціонерне товариство "ВТБ
Банк" подало апеляційну скаргу, в якій
просить рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 26.08.2014
року у даній справі скасувати,
відмовити в задоволенні зустрічного
позову, вимоги первісного позивача
задовольнити в повному обсязі.

Скаржник зазначає на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
зокрема ч.1 ст.559 Цивільного кодексу
України.

Посилається на те, що суд не
дослідив положення преамбули договору
поруки в редакції від 13.09.2010 року, зміст
якої дає підставу для висновку про те,
що поручитель зобов'язався
відповідати перед позивачем за
зобов'язаннями, які виникли на підставі
кредитного договору, а також за
зобов'язаннями, які можуть виникнути на
підставі нього в майбутньому, в тому
числі і за тими, які збільшують обсяг
відповідальності відповідача перед
позивачем.

Також скаржник акцентує увагу
апеляційної інстанції на положення
п.3.1.1 кредитного договору, згідно якого
умова про збільшення розміру процентів
за користування кредитом
застосовується за взаємною згодою
сторін, що виражено шляхом укладення
кредитного договору та не потребує
укладання будь-яких додаткових угод до
цього договору або нового договору.

Щодо розрахунку
заборгованості апелянт просив суд
залучити додаткові докази, які
надійшли до суду разом з апеляційною
скаргою та, на думку скаржника,
підтверджують правильність
застосування Банком процентної ставки.

У відзиві на апеляційну
скаргу Товариство з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Агро-Союз"
спростовує її доводи. Зазначає, що з
обставин справи не вбачається
інформованості поручителя і його згоди
на збільшення розміру його
відповідальності, що відповідно до ч.1
ст.559 Цивільного кодексу України є
підставою для припинення поруки.

Також відповідач посилається на
положення ст.213 Цивільного кодексу
України та усталену практику відносин
між позивачем та відповідачем за
первісним позовом, згідно якої у
випадку змін до умов кредитного
договору, які стосуються зобов'язань
позичальника, між позивачем та
відповідачем укладались додаткові
угоди до договору поруки.

Окрім того, відповідач
заперечував проти долучення позивачем
додаткових доказів. Просив залишити
оскаржуване судове рішення без змін,
апеляційну скаргу - без задоволення.

В судове засідання
представник ТОВ "Вірто-Сервіс" не
з'явився, про час та місце судового
засідання повідомлений належним чином.

03.10.2014 року представником
відповідача за первісним позовом було
заявлено клопотання про технічну
фіксацію судового засідання.
Клопотання не було задоволено колегією
суддів з огляду на технічну
неможливість проведення технічної
фіксації судового процесу, що
підтверджено довідкою секретаря
судового засідання від 03.10.2014 року про
відсутність у приміщенні суду
електричної енергії.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши повноту встановлення
господарським судом обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки,
заслухавши пояснення представників
сторін, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав:

Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст.101
Господарського процесуального кодексу
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.

Додаткові докази приймаються
судом, якщо заявник обгрунтував
неможливість їх подання суду першої
інстанції з причин, що не залежали від
нього.

Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст. 4-3
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд створює
сторонам та іншим особам, які беруть
участь у справі необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Оскільки позивач за первісним
позовом не був присутнім при розгляді
позову та ухваленні оскаржуваного
судового рішення, колегія суддів
приймає до розгляду додатково подані
ним до апеляційної інстанції докази
для оцінки їх в сукупності з іншими
матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів
справи, 23.07.2008 року між Публічним
акціонерним товариством "ВТБ БАНК"
(позивач за первісним позовом, Банк) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Вірто-Сервіс"
(відповідач-2 за зустрічним позовом,
Позичальник) було укладено кредитний
договір № 27/08В (т. 1 а.с. 12-15).

Відповідно до пункту 1.1
кредитного договору предметом
договору визначено, що Банк на умовах
цього договору зобов'язується надати
Позичальнику кредит у вигляді
відкличної невідновлювальної
кредитної лінії у сумі 6 000 000,00 доларів
США, а Позичальник зобов'язується
прийняти, належним чином
використовувати та повернути Банку
кредит не пізніше 22.07.2009 року, а також
сплатити плату за кредит у вигляді
процентів за користування кредитом та
виконати інші зобов'язання у повному
обсязі на умовах та у строки/терміни,
визначені даним договором.

Підпунктом 4.2 кредитного договору
Позичальник зобов'язаний сплачувати
Банку плату за кредит в розмірі та в
порядку, передбачених цим договором.

Встановлено, що до
кредитного договору сторони уклали
ряд додаткових угод, за змістом яких
змінювався строк погашення кредиту та
порядок погашення тіла кредиту.

Так, додатковою угодою №1 до
кредитного договору № 27/08В від 23.07.2008
року змінено строк користування
кредитом до 31.12.2009 року; ст. 4 Кредитного
договору доповнено п.4.10, за умовами
якого позичальник до 31.10.2009 року
зобов'язався надати в Банк документи,
що підтверджують право власності на
земельну ділянку, на якій розташоване
нежиле приміщення "Торгівельний центр"
за адресою: м.Дніпропетровськ, пр.Карла
Маркса,52. Ст.6 к доповнено п.6.7 наступної
редакції: "У разі невиконання п.4.10
кредитного договору, плата за
користування кредитом підвищується на
2% річних до моменту виконання (т.1 а.с.16)

Відповідно до додаткової
угоди №2 до кредитного договору
сторони погодились на зміну строку
користування кредитними коштами - до
31.12.2010 року та доповнили кредитний
договір пунктом 6.8.

За умовами п.6.8 збільшення
відсоткової ставки, визначене п.6.6 та
п.6.7 договору, за кожне із порушень
додається до базової ставки, і при дії
одночасно декількох порушень - діє їх
сума. Застосування зміненої
відсоткової ставки не потребує
укладання додаткових угод про внесення
змін до договору (т.1 а.с.17).

Додатковою угодою №3 та №4
до кредитного договору сторонами
змінено номер позичкового рахунку ( т.1
а.с.18-19).

13.09.2010 року між Банком та
Позичальником було укладено Договір №
5 про внесення змін до Кредитного
договору № 27/08В від 23.07.2008 року,
відповідно до п.1 якого сторони
домовилися внести зміни та доповнення
до Кредитного договору шляхом
викладення його в новій редакції.

Відповідно до п. 1.1.
Кредитного договору № 27/08В в редакції
від 13.09.2010 року предметом Кредитного
договору є надання Банком Позичальнику
кредиту в сумі 6 000 000,00 доларів США;
строк повернення кредиту - не пізніше
27.12.2011 року; порядок погашення тіла
кредиту - з 31.08.2010 року по 27.12.2011 року (т. 1
а.с. 20-29).

Таким чином, Договором № 5
від 13.09.2010 року було перенесено строк
повернення кредиту до 27.12.2011 року та
змінено порядок погашення тіла
кредиту.

29.12.2011 року між Банком та ТОВ
"Вірто-Сервіс" було укладено Договір № 6
про внесення змін до Кредитного
договору № 27/08В від 23.07.2008 року,
відповідно до п. 1 якого сторони
домовилися внести зміни та доповнення
до Кредитного договору шляхом
викладення його в новій редакції.

Відповідно до п. 1.1.
Кредитного договору № 27/08В в редакції
від 29.12.2011 року предметом Кредитного
договору є надання Банком Позичальнику
кредиту у вигляді невідновлювальної
кредитної лінії в сумі 6 025 977,78 доларів
США; строк повернення кредиту - не
пізніше 26.11.2014 року; порядок погашення
тіла кредиту - з 30.11.2012 року по 26.11.2014
року (т. 1 а.с. 33-61).

Таким чином, Договором № 6 від 20.12.2011
року було перенесено строк повернення
кредиту до 26.11.2014 року, збільшено ліміт
кредитування на 25 977,78 доларів США та
змінено порядок погашення тіла
кредиту.

26.12.2012 року сторонами укладено
Договір № 7 про внесення змін до
Кредитного договору № 27/08В від 23.07.2008
року, відповідно до п. 1 якого Банк та
Позичальник домовилися внести зміни до
пунктів 1.1.1 та 1.1.2.Кредитного договору в
новій редакції, а саме: кредит
надається в межах ліміту кредитування,
визначеного відповідно до зазначеного
графіку в сумі 6 025 977,78 доларів США;
строк повернення кредиту відповідно до
графіку - не пізніше 26.11.2014 року; порядок
погашення тіла кредиту - з 30.11.2012 року по
26.11.2014 року (т. 1 а.с. 30-32).

Таким чином, Договором № 7
від 26.12.2012 року було змінено порядок
погашення тіла кредиту.

Скасовуючи в касаційному
порядку попередні судові рішення у
даній справі, колегія суддів Вищого
господарського суду України звернула
увагу на необхідність встановлення при
повторному розгляді справи розміру
суми, наданої Банком Позичальнику та на
необхідність перевірки правильності
розрахунків.

З даного приводу колегія
суддів Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
звертає увагу на те, що Банком на
виконання своїх зобов'язань за
Кредитним договором № 27/08В від 23.07. 2008
року було перераховано 6 025 977.78 доларів
США на рахунок ТОВ "Вірто-Сервіс", як то
було погодженого сторонами.

Відповідно до меморіального
валютного ордеру від 24.07.2008 року Банк
перерахував ТОВ "Вірто-Сервіс" 6 000 000 ,00
доларів США (т.1 а.с.85), а згідно
меморіального ордеру №64120 від 29.12.2011
року відповідачу за первісним позовом
Банк перерахував 525 97,78 долларів США (т.1
а.с.84).

Як пояснив у судовому
засіданні представник Позивача, 500 000
доларів США відповідач-2 за зустрічним
позовом повернув Банку за іншою
кредитною операцією.

Окрім вказаної суми, жодних
додаткових коштів за Кредитним
договором Банк Позичальнику не
надавав. Даний факт підтверджується
рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 11.06. 2014 року у
справі № 201/3084/14-ц про стягнення суми
заборгованості за цим же кредитним
договором з поручителя ОСОБА_4 (т.3 а.с.132
- 135).

Відповідно до ч. 3 ст. 35
Господарського процесуального кодексу
України факт щодо розміру
перерахованого кредитного ліміту за
договором №27/08В від 23.07. 2008 року
повторного доведення не потребує.

Відповідно до п.2.6 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції " № 18 від 26 грудня 2011
року не потребують доказування
преюдиціальні обставини, тобто
встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, - при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини. При цьому не має значення,
в якому саме процесуальному статусі
виступали відповідні особи у таких
інших справах - позивачів,
відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиційне значення для
господарського суду має й вирок суду в
кримінальному провадженні або
постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення, які
набрали законної сили, якщо
господарський суд розглядає справу про
правові наслідки дій чи бездіяльність
особи, щодо якої ухвалений вирок або
постанова суду, і лише в питаннях, чи
мало місце діяння та чи вчинене воно
цією особою.

За змістом положень частини першої
та частини сьомої статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Згідно із ч.1 ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Частиною 1 ст. 629 Цивільного
кодексу України передбачено, що
договір є обов'язковим до виконання
сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного
кодексу України порушення зобов'язання
- це його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного
кодексу України за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. До відносин за
кредитним договором застосовуються
положення параграфа 1 цієї глави, якщо
інше не встановлено цим параграфом і не
випливає із суті кредитного договору.

Позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором (ч. 1
ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Позика вважається повернутою в
момент передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу
України).

В матеріалах справи відсутні
докази виконання ТОВ "Вірто-Сервіс"
своїх зобов'язань перед ПАТ "ВТБ Банк",
тому колегія суддів погоджується з
доводами позивача (скаржника) про
наявність строкової заборгованості по
кредиту в розмірі 1 980 000,00 доларів США,
що за офіційним курсом долара США до
гривні, встановленим НБУ станом на
18.02.2014 року становить 17 118 684,00 грн. та
простроченої заборгованості по
кредиту в розмірі 3 920 000,00 доларів США,
що за офіційним курсом долара США до
гривні, встановленим НБУ станом на
18.02.2014 року становить 33 891 536,00 грн.

Перевіривши розрахунки
позивача за первісним позовом (т.2 а.с.78 -
84) та докази виконання відповідачем -2
за зустрічним позовом своїх
зобов'язань перед Банком (т.3 а.с.184-205),
колегія суддів вважає за необхідне
зазначити наступне:

Нарахування позивачем за
первісним позовом процентів проведено
виключно до умов кредитного договору.

Так, відповідно до п. 4.7
Кредитного договору ТОВ "Вірто-Сервіс"
зобов'язалось протягом трьох місяців
користування кредитними коштами
перевести та підтримувати щомісячно
протягом всього терміну кредитування
обороти по поточним рахункам, що
відкриті в Дніпропетровській філії
Позивача за первісним позовом, в
розмірі, пропорційному заборгованості
за кредитами, отриманими в Позивача до
загальної суми заборгованості за
кредитами.

Згідно з п. 6.6 Кредитного
договору у разі невиконання п. 4.7 та п. 4.8
Кредитного договору, плата за
користування кредитом підвищується на
1 % річних, починаючи з наступного дня
після спливу строку до моменту
виконання.

З додатково наданих
позивачем за первісним позовом доказів
вбачається, що загальна кредитна
заборгованість Позичальника станом на
01.01. 2010 року становила 56 525 000,00 грн., з неї
у Позивача - 47 910 000,00 грн. (84,76 % в
загальному кредитному портфелі
підприємства). За грудень 2009 року
загальні кредитові обороти по поточним
рахункам склали 2 338 946,49 грн. Кредитовий
оборот за грудень 2009 року по поточному
рахунку № 8933 у Позивача становить
71,47 % від загальних надходжень на
поточні рахунки ТОВ "Вірто-Сервіс".

Отже, оскільки п. 4.7
Кредитного договору відповідачем - 2 за
зустрічним позовом виконано не було,
Позивач правомірно підвищив процентну
ставку на 1 % з 01.11. 2008 року.

Позичальник не виконав умови
п. 4.10 Кредитного договору з урахуванням
змін, внесених Додатковою угодою № 2
від 31.07.2009 року щодо надання до 31.12.2009
року документів, які підтверджують
право власності на земельну ділянку, на
якій розташоване нежиле приміщення
"Торговельний центр" за адресою:
Дніпропетровська обл., м.
Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, буд.
52., що стало підставою для збільшення
плат за користування кредитом на 2%
річних до моменту виконання.

Згідно з п. 6.5 Кредитного
договору з урахуванням змін, внесених
Додатковою угодою № 1 від 20.03.2009 року, у
разі невиконання ТОВ "Вірто-Сервіс" п.
4.10 Кредитного договору, плата за
користування кредитом підвищується на
2 % річних до моменту виконання.

У зв'язку з тим, що
Позичальником не було надано
вищевказані документи у встановлений
строк, Позивачем з 01.01. 2010 року було
правомірно підвищено процентну ставку
на 2 % річних до моменту виконання даної
умови.

Відповідно до п. 4.8
Кредитного договору Позичальник
зобов'язався застрахувати предмет
іпотеки від стандартного пакету
ризиків, відповідно до Порядку
акредитації страхових компаній та
правил роботи з ними у ВАТ ВТБ банку.
Згідно з п. 6.6 Кредитного договору у
разі невиконання п. 4.7 та п. 4.8
Кредитного договору, плата за
користування кредитом підвищується на
1 % річних, починаючи з наступного дня
після спливу строку до моменту
виконання.

У зв'язку з тим, що ТОВ
"Вірто-Сервіс" не було виконано
вищевказану умову, Позивач з 04.02. 2010
року підняв процентну ставку на 1 %.

Відповідно до п. 4.7
Кредитного договору Позичальник
зобов'язався протягом трьох місяців
користування кредитними коштами
перевести та підтримувати щомісячно
протягом всього терміну кредитування
обороти по поточним рахункам, що
відкриті в Дніпропетровській філії
Позивача, в розмірі, пропорційному
заборгованості за кредитами,
отриманими в Позивача до загальної
суми заборгованості за кредитами.

Згідно з п. 6.6 Кредитного
договору у разі невиконання п. 4.7 та п. 4.8
Кредитного договору, плата за
користування кредитом підвищується на
1 % річних, починаючи з наступного дня
після спливу строку до моменту
виконання.

З наданих до апеляційної скарги
доказів вбачається, що загальна
кредитна заборгованість ТОВ
"Вірто-Сервіс" станом на 01.04. 2010 року
становить 54 396 800,00 грн. ;з неї у Позивача
- 47 555 400,00 грн. (87,42 % в загальному
кредитному портфелі підприємства). За
квітень 2010 року загальні кредитові
обороти по поточним рахункам склали 1 351
819,02 грн. Кредитовий оборот за квітень
2010 року по поточному рахунку № 8933
у Позивача становить 77,37 % від загальних
надходжень на поточні рахунки
Позичальника.

Отже, оскільки п. 4.7 Кредитного
договору ТОВ "Вірто-Сервіс" виконано не
було, Позивач правомірно підвищив
процентну ставку на 1 % з 01 квітня 2010
року.

Не є доведеним виконання
Позичальником п. 4.3.11.1 Кредитного
договору у редакції від 13.09. 2010 року, що
відповідно до п. 3.1.1 Кредитного
договору у редакції від 13.09. 2010 року є
підставою для позивача за первісним
позовом для збільшення розміру
процентів за користування кредитом на
1 процентний пункт.

Аналогічним чином Позивачем за
порушення п. 4.7 Кредитного договору
підвищено процентну ставку на 1 % з 01.07.
2010 року.

Відповідно до п. 4.3.11.2 Кредитного
договору у редакції від 13.09. 2010 року ТОВ
"Вірто-Сервіс" зобов'язався в строк до 01
червня 2011 року надати Позивачу
документи, які підтверджують правий
статус земельної ділянки, на якій
розташований предмет іпотеки. Згідно з
п. 3.1.1 Кредитного договору у редакції
від 13.09. 2010 року сторони домовились, що
при невиконанні ТОВ "Вірто-Сервіс"
умови, визначеної п. п. 4.3.11.2 Кредитного
договору у редакції від 13.09.2010 року,
розмір процентів за користування
кредитом збільшується на 2 процентних
пункти.

Позичальник в строк до 01.06. 2011 року
не надав Позивачу документи, які
підтверджують статус земельної
ділянки, на якій розташоване нежиле
приміщення "Торгівельний центр" за
адресою: Дніпропетровська обл., м.
Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, буд.
52. Як наслідок Позивачем було
правомірно підвищено процентну ставку
на 2 процентних пункти з 01.06. 2011 року.

Також слід зазначити, що з
Розрахунку заборгованості 01.03. 2010 року,
01.06.2010 року, 01.08. 2010 року розмір
процентної ставки було зменшено, у
зв'язку з виконанням Позичальником
відповідних порушених зобов'язань за
Кредитним договором.

Крім того, відповідно до п. 3.1.1
Кредитного договору умова про
збільшення розміру процентів за
користування Кредитом застосовується
за взаємним волевиявленням та згодою
сторін, що виражено шляхом укладення
цього договору та не потребує
укладання будь-яких додаткових угод до
цього договору або нового договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 536
Цивільного кодексу України розмір
процентів за користування чужими
грошовими коштами встановлюється
договором, законом або іншим актом
цивільного законодавства.

На підтвердження викладеного
свідчать саме додатково надані суду
апеляційної інстанції докази (т.3 а.с.184
-205).

Вищевикладене спростовує
заперечення представника ТОВ "Компанія
"Агро-Союз" щодо неправомірності
розрахунку Позивачем процентів.

Також у даному випадку при
вирішенні питання щодо правомірності
підвищення Банком процентної ставки
слід розрізняти умови кредитного
договору, які встановлюють
односторонню зміну умов договору, від
умов договору, що встановлюють
погоджену сторонами процедуру зміни
договору шляхом прийняття
Позичальником пропозиції кредитора
про зміну умов договору відповідно до
вимог ст..ст.641-642 Цивільного кодексу
України або в порядку, визначеному ч.6
ст.1056-1 Цивільного кодексу України
(Постанова Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин").

Аналізуючи нарахування
процентів за користування кредитом,
колегія суддів встановила, що
розрахунок проведено Позивачем
хронологічно: з суми 6 000 000 доларів США з
врахуванням проведених позичальником
оплат та з суми 6 025 977,78 доларів США
(відповідно до договору №6 про
внесення змін до кредитного договору
№27/08В від 23.07.2008 року), що також
підтверджує розмір отриманих ТОВ
"Вірто-Сервіс" кредитних коштів ( т.2
а.с.81 - 82 розділ таблиці "сума для
нарахування").

З вказаного розрахунку
вбачається, що позивач проводив
нарахування процентів за користування
кредитом з 24.07.2008 року і відповідач-2 за
зустрічним позовом їх частково
сплачував. За період з 24.07.2008 року по
17.02.2014 року позивачем нараховано
процентів відповідно до умов договору
(з врахуванням змін та доповнень) 4 870 305,
55 доларів США (розділ таблиці "всього
нараховано %").

З них сплачено відповідачем - 2
за зустрічним позовом 4 402 238,87 доларів
США (розділ таблиці "всього сплачено").
Не сплаченою є сума 468 066,68 доларів США (
розділ таблиці "залишилося сплатити").

З вказаної суми 47 200,00 доларів
США, що за офіційним курсом долара США
до гривні, встановленим НБУ станом на
18.02.2014 року становить 408 081,76 грн. і які
нараховані за період з 01.02.2014 року по
17.02.2014 року - є строковою заборгованістю
(т.2 а.с.82).

420 866,68 доларів США, що за
офіційним курсом долара США до гривні,
встановленим НБУ станом на 18.02.2014 року
становить 3 638 729,14 грн., є простроченою
заборгованістю по сплаті процентів (468
066,68 - 47 200,00 = 420 866,68 доларів США).

Колегія суддів визнає
правильним проведений позивачем
розрахунок 3% річних, нарахованих у
зв'язку з порушенням ТОВ "Вірто-Сервіс"
зобов'язань по сплаті кредиту та
процентів за користування кредитом (т.2
а.с.83 - 84).

Відповідно до п.6 ст. 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Розраховуючи пеню по кредиту
(т.2 а.с.79), позивач врахував вимоги ст.232
Господарського кодексу України,
правильно зазначив подвійну облікову
ставку НБУ, що діяла у період
прострочення та взяв до розрахунку
кожен місяць прострочення оплати за
кредитом + 6 місяців. Тому колегія
дійшла висновку про те, що нараховна
пеня по кредиту в розмірі 165 797,25 доларів
США, що за офіційним курсом долара США
до гривні, встановленим НБУ станом на
18.02.2014 року становить 1 433 449,86 грн. є
правильною.

Нарахування позивачем пені
по відсоткам проведено за 6 місяців та 17
днів (т.2 а.с.80). Тому такий розрахунок
підлягає коригуванню, відповідно за
період з 01.08.2013 року по 01.02.2014 року
складає 15 830,11 доларів США, що за
офіційним курсом долара США до гривні,
встановленим НБУ станом на 18.02.2014 року
становить 136 863,97 грн.

Враховуючи викладене,
зобов'язання позичальника перед Банком
є визначеними.

Згідно з ст. 553 Цивільного кодексу
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Особи, які спільно дали поруку,
відповідають перед кредитором
солідарно, якщо інше не встановлено
договором поруки (ст. 554 Цивільного
кодексу України)

З метою забезпечення
виконання в повному обсязі зобов'язань
Позичальника по кредитному договору,
23.07.2008 року між Банком та ТОВ "Компанія
"Агро-Союз" (Поручитель) укладений
договір поруки № 27/08В-П-1, за умовами
якого Поручитель поручився перед
Банком за виконання Позичальником
зобов'язань щодо повернення кредитних
коштів, сплати процентів за
користування кредитними коштами,
комісій, пені, штрафних санкцій та
збитків, розмір, термін та умови
повернення та сплати яких
встановлюється кредитним договором
від 23.07.2008 № 27/08В та будь-якими
додатковими угодами до нього (в т.ч.
збільшуючими основне зобов'язання) (т.1
а.с.62 - .

Також між Банком та Поручителем
укладено ряд додаткових угод до
договору поруки № 27/08В-П-1, а саме: від
24.03.2009 року № 1 (п. 2 договору поруки
змінено та визначено строк
користування кредитними коштами - до
31.12.2009 року), від 31.07.2009 року № 2 (строк
користування кредитом - до 31.12.2010 року),
від 13.09.2010 року № 3 (строк користування
кредитом - до 27.12.2011 року), від 29.12.2011 року
№ 4 (збільшено суму кредиту - 6 025 977,78
доларів США, строк користування
кредитом - по 26.11.2014 року), від 26.12.2012 року
№ 5 (кредит надано в межах ліміту
кредитування в сумі 6 025 977,78 доларів
США, строк повернення кредиту - 26.11.2014
року) (т.1 а.с. 68-76).

Звернувшись до суду з
зустрічною позовною заявою до
Публічного акціонерного товариства
"ВТБ Банк" та Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вірто-Сервіс" ( з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог), Товариство з обмеженою
відповідальністю Компанія "Агро-Союз"
просило суд визнати такою, що
припинена, поруку Товариства з
обмеженою відповідальністю Компанія
"Агро-Союз" за договором поруки № 27/08В П
1 від 23.07.2008 року, укладеним між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Агро-Союз",
Відкритим акціонерним товариством "ВТБ
Банк" та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Вірто-Сервіс" в
забезпечення зобов'язань Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Вірто-Сервіс" за кредитним договором №
27/08В від 23.07.2008року на підставі ч.1 ст.559
Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 559
Цивільного кодексу України порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Згідно абзацу першому пункту 22
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року №5 роз'яснено, що у
відповідності з умовами ч.1 ст.559
Цивільного кодексу України обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель.

При цьому, якщо з обставин справи не
вбачається інформованості поручителя
і його згоди на збільшення розміру його
відповідальності, то відповідно до
положень ч.1 ст.559 Цивільного кодексу
України порука припиняється у разі
зміни основного зобов'язання без згоди
поручителя.

Колегія суддів вважає, що
задовольняючи зустрічний позов, суд
першої інстанції не надав належну
оцінку доказам, які доводять про
інформованість поручителя ТОВ
"Компанія "Агро-Союз" як щодо суми
кредитного ліміту, так і щодо умов
кредитного зобов'язання, в тому числі в
бік збільшення обсягу
відповідальності Поручителя.

Так, місцевий господарський суд
не дослідив положення Преамбули
Договору поруки в редакції від 13.09.2010
року, де зазначено, що під терміном
"Кредитний договір" розуміється
договір №27/08В від 23.07.2008 року, укладений
між Банком і Позичальником, та будь-які
додаткові договори до нього ( в т.ч., що
збільшують боргові зобов'язання)

В пункті 1.1 договору №3 про
внесення змін до Договору поруки №27/08В
від 23.07.2008 року зазначено, що Поручитель
поручається перед Банком за виконання
Позичальником зобов'язань, що виникли
на підставі Кредитного договору або
можуть виникнути на підставі нього в
майбутньому.

Вирішуючи спір по суті, суд першої
інстанції в порушення приписів
ст.ст.212-214, 303 Цивільного кодексу
України виходив з того, що укладення
між Банком та Позичальником додаткових
договорів до Кредитної угоди призвело
до збільшення процентної ставки за
користування кредитними коштами без
згоди поручителя, внаслідок чого
збільшився обсяг його
відповідальності, у зв'язку з чим
порука припинилася.

У той же час суд не звернув увагу
на те, що умова щодо забезпечення
порукою боргових зобов'язань за
кредитним договором у випадку зміни їх
розміру без укладання з поручителем
додаткових договорів є результатом
домовленості сторін, які є вільні у
визначенні зобов'язань за договором та
будь-яких інших умов взаємовідносин, що
не суперечить вимогам чинного
законодавства.

Посилання представника
відповідача на усталену практику між
позивачем та відповідачем по
первісному позову, зокрема щодо
укладення відповідних додаткових угод
до договору не приймається колегією
суддів, оскільки сукупність обставин
по даній справі свідчить про те, що
відповідач за первісним позовом був
ознайомлений з умовами кредитного
договору, в тому числі і з умовами, що
збільшують розмір його
відповідальності.

На підставі вищевикладеного
колегія суддів приходить до висновку
про те, що оскаржуване судове рішення
слід скасувати, первісний позов
задовольнити частково, в задоволенні
зустрічного позову відмовити.

Відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу України з
відповідача за первісним позовом слід
стягнути судові витрати на користь
первісного позивача 188 910,10 грн., що
підтверджуються наявними у справі
доказами (а.с.11 т.1;. а.с.118 т.2; а.с.54, 137, 175
т.3).

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 26.08.2014
року у справі № 904/9996/13 скасувати.

Первісний позов задовольнити
частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Агро-Союз"
(52005, Дніпропетровська область,
смт.Ювілейне, вул.Нижньодніпровська, 1;
ідентифікаційний код 25008215) на користь
Публічного акціонерного товариства
"ВТБ Банк" (01004, м.Київ,
бул.Т.Шевченко/вул.Пушкінська, 8/26;
ідентифікаційний код 14359319) строкову
заборгованість по кредиту в розмірі 1 980
000,00 доларів США, що становить 17 118 684,00
грн., прострочену заборгованість по
кредиту в розмірі 3 920 000,00 доларів США,
що становить 33 891 536,00 грн., строкову
заборгованість по сплаті процентів в
розмірі 47 200,00 доларів США, що становить
408 081,76 грн., прострочену заборгованість
по сплаті процентів в розмірі 420 866,68
доларів США, що становить 3 638 729,14 грн.,
пеню за несвоєчасну сплату процентів в
розмірі 15 830,11 доларів США, що становить
136 863,97 грн., пеню за несвоєчасне
повернення кредиту в розмірі 165 797,25
доларів США, що становить 1 433 449,86 грн., 3%
річних за прострочення повернення
кредиту в розмірі 41 878,36 доларів США, що
становить 362 071,92 грн., 3% річних за
прострочення сплати процентів в
розмірі 3 740,78 доларів США, що становить
32 342,04 грн.

В задоволенні вимог про стягнення 3
451,92 грн. пені за несвоєчасну сплату
процентів відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Агро-Союз"
(52005, Дніпропетровська область,
смт.Ювілейне, вул.Нижньодніпровська, 1;
ідентифікаційний код 25008215) на користь
Публічного акціонерного товариства
"ВТБ Банк" (01004, м.Київ,
бул.Т.Шевченко/вул.Пушкінська, 8/26;
ідентифікаційний код 14359319) судові
витрати в розмірі 188 930,10 грн.

В задоволенні зустрічного позову
відмовити.

Видачу наказу доручити
господарському суду Дніпропетровської
області.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя:
Т.А. Верхогляд

Суддя:
Л.М. Білецька

Суддя:
Ю.Б. Парусніков

Підписано в повному

обсязі 06.10.2014 року