ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року Справа № 916/885/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіОстапенка
М.І.,суддіКондратової І.Д.
(доповідач),суддіСтратієнко Л.В.,за
участю представників сторін від
стягувачаПерейма Д.О.;від боржникане
з'явився;від органу казначейства не
з'явився;розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну скаргу
Державного підприємства "Іллічівський
морський торговельний порт"на ухвалу
Господарського суду Одеської області
від 24.07.2014 року та постанову Одеського
апеляційного господарського суду від
28.08.2014 рокуза скаргою Державного
підприємства "Іллічівський морський
торговельний порт"на діїГоловного
управління Державної казначейської
служби України в Одеській областіу
справі № 916/885/13 Господарського суду
Одеської областіза позовомДержавного
підприємства "Іллічівський морський
торговельний порт"доДержавної
установи "Державна інспекція з
карантину рослин по Одеській
області"простягнення 22017,41
грнВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року Державне підприємство
"Іллічівський морський торговельний
порт" (надалі - ДП "Іллічівський
морський торговельний порт", стягувач)
звернулось до Господарського суду
Одеської області в порядку ст. 1212
Господарського процесуального кодексу
(надалі - ГПК) України зі скаргою на дії
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області при виконанні наказу
Господарського суду Одеської області
№ 916/885/13 від 05.07.2013 року.

В поданій скарзі ДП "Іллічівський
морський торговельний порт" просило
суд визнати незаконними дії Головного
управління Державної казначейської
служби України в Одеській області
(надалі - орган Казначейства), що
полягають у відмові виконання рішення
суду та у поверненні без виконання
наказу Господарського суду Одеської
області № 916/885/13 від 05.07.2013 року;
зобов'язати орган Казначейства
прийняти до виконання наказ суду.

Ухвалою Господарського суду Одеської
області від 24.07.2014 року у справі № 916/885/13
(суддя Рога Н.В.), залишеною без змін
постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 28.08.2014 року
(судді: Таран С.В., Величко Т.А., Ярош А.І.),
у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими у справі
ухвалою суду першої інстанції та
постановою апеляційної інстанції, ДП
"Іллічівський морський торговельний
порт" звернулося до Вищого
господарського суду з касаційною
скаргою, в якій посилаючись на
порушення судами п.п. 9, 25, 31 Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 3 серпня
2011 року № 845 (надалі - Порядок виконання
рішень), просило скасувати ухвалу
Господарського суду Одеської області
від 24.07.2014 року та постанову Одеського
апеляційного господарського суду від
28.08.2014 року, а скаргу на дії органу
Казначейства задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
та представника стягувача, розглянувши
та обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, Вищий
господарський суд України дійшов
висновку про задоволення касаційної
скарги частково з таких підстав.

Суди встановили, що 16.04.2014 року ДП
"Іллічівський морський торговельний
порт" звернулось до Головного
управління Державної казначейської
служби України в Одеській області із
заявою № 277/20.1-3-1100 про виконання
судового наказу № 916/885/13 від 05.07.2013 року
про стягнення з Державної установи
"Державна інспекція з карантину рослин
по Одеській області" на користь ДП
"Іллічівський морський торговельний
порт" заборгованість у сумі 21187,83 грн,
пеню у сумі 675,38 грн, інфляційні у сумі
19,05 грн та 3% річних у сумі 135,15 грн.

Головне управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області листом від 07.05.2014 року
№ 16-08/809-4691 повернуло стягувачу судовий
наказ № 916/885/13 від 05.07.2013 року з
посиланням на те, що виконавчий
документ не підлягає виконанню органом
Казначейства, оскільки Державна
установа "Державна інспекція з
карантину рослин по Одеській області"
за кодом в мережі
розпорядників та одержувачів
бюджетних коштів, що отримують
фінансування з Державного та місцевих
бюджетів у 2014 році, не значиться та
рахунки, з яких вбачалося б можливим
здійснити безспірне списання грошових
коштів, у Головному управлінні
Державної казначейської служби
України в Одеській області відсутні.

Постановивши ухвалу про відмову у
задоволенні скарги ДП "Іллічівський
морський торговельний порт", суд першої
інстанції, керуючись п. 1 Порядку
виконання рішень, який встановлює, що
рішення про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників виконуються на підставі
виконавчих документів виключно
органами Казначейства у порядку
черговості надходження таких
документів (про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів - з
попереднім інформуванням Мінфіну, про
стягнення коштів боржників - у межах
відповідних бюджетних призначень,
наданих бюджетних асигнувань (залишків
коштів на рахунках підприємств,
установ, організацій), дійшов висновку,
що орган Казначейства правомірно
повернув виконавчий документ
стягувачу, оскільки Державна установа
"Державна інспекція з карантину рослин
по Одеській області" за кодом в мережі розпорядників та
одержувачів бюджетних коштів, що
отримують фінансування з Державного та
місцевих бюджетів у 2014 році, не
значиться та рахунки, з яких вбачалося
б можливим здійснити безспірне
списання грошових коштів, у Головному
управлінні Державної казначейської
служби України в Одеській області
відсутні.

Суд апеляційної інстанції, погодившись
з таким висновком суду першої
інстанції, додатково зазначив, що
Головне управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області правомірно повернуло
наказ Господарського суду Одеської
області від 05.07.2013 року № 916/885/13
стягувачу без виконання, оскільки
згідно п. 24 Порядку виконання рішень
стягувачі, на користь яких прийняті
рішення про стягнення коштів з
рахунків боржника, документи на
безспірне списання коштів з рахунків
боржника подають до органу
Казначейства, в якому обслуговується
боржник, проте установа - Державна
інспекція з карантину рослин по
Одеській області не обслуговується в
органах Казначейства, і згідно
постанови Кабінету Міністрів України
від 22.02.2012 № 125 утворено нову юридичну
особу публічного права
територіального органу фітосанітарної
служби, як Державна фітосанітарна
інспекція Одеської області, що
реорганізована шляхом злиття
Державної інспекції з карантину рослин
по Одеській області та Державної
інспекції захисту рослин Одеської
області.

Вищий господарський суд України
вважає, що такі висновки судів є
передчасними та недостатньо
мотивованими.

Звертаючись до суду зі скаргою на дії
органу Казначейства, стягувач
посилався, зокрема, на те, що його
виконавчий документ та документи на
безспірне списання коштів з рахунків
боржника було повернуто з підстав, які
не передбачені Порядком виконання
рішень.

Однак господарський суд першої
інстанції не вчинив жодної спроби
проаналізувати скаргу заявника з цієї
точки зору, обмежившись констатацією
лише того, що в органах Казначейства не
обліковуються рахунки Державної
інспекції з карантину рослин по
Одеській області. Суд апеляційної
інстанції у постанові зазначив, що
наведений у пункті 9 Порядку перелік
підстав для повернення виконавчого
документа не є вичерпним, і тому доводи
скаржника, про те, що Порядок не містить
такої підстави для повернення судового
наказу як відсутність боржника в
мережі обслуговування казначейської
служби, є неприйнятними.

Відповідно до пп. 1 п. 9 Порядку
виконання рішень орган Казначейства
повертає виконавчий документ
стягувачеві у разі, коли виконавчий
документ:

- не підлягає виконанню органом
Казначейства;

- подано особою, що не має відповідних
повноважень;

- пред'явлено до виконання з
пропущенням установленого строку;

- видано або оформлено з порушенням
установлених вимог;

рішення про стягнення коштів не
набрало законної сили, крім випадків,
коли судове рішення про стягнення
коштів допущено до негайного виконання
в установленому законом порядку;

суми коштів, зазначених у судовому
рішенні про стягнення коштів,
повернуті стягувачеві за поданням
органу, що контролює справляння
надходжень бюджету, або за рахунок
таких коштів виконано грошові
зобов'язання чи погашено податковий
борг стягувача перед державним або
місцевим бюджетом;

відсутній залишок невідшкодованого
податку на додану вартість, узгоджений
із стягувачем;

стягувач відмовився від виконання
виконавчого документа або відкликав
його без виконання;

наявні інші передбачені законом
випадки.

Отже, дійсно наведений у пп. 1 п. 9
Порядку виконання рішень перелік тих
чи інших обставин, що можуть бути
підставою повернення виконавчого
документу стягувачу, не є вичерпним.
Разом з тим, інші підстави мають бути
чітко встановлені будь-якою правовою
нормою, і підстави ці підлягають лише
обмеженому (вузькому), а не розширеному
тлумаченню, оскільки відповідно до ч. 2
ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. Суди у судових рішеннях не
навели норму, яка б дозволяла органу
Казначейства не виконувати остаточне
рішення та повернути виконавчий
документ, якщо у боржника - державної
установи внаслідок його злиття з іншою
державною установою відсутні рахунки в
органах Казначейства.

Відповідно до ч. 5 ст. 124, п. 9 ч. 3 ст. 129
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України. До основних засад
судочинства відноситься
обов'язковість рішень суду.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України "Про
виконавче провадження" рішення про
стягнення коштів з державних органів,
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ виконуються
органами, що здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

В контексті цієї норми суди попередніх
інстанцій не надали належної правової
оцінки підставі, яка була визначена
Головним управління Державної
казначейської служби України в
Одеській у листі про повернення
виконавчого документа стягувачу, а
саме : те, що виконавчий документ не
підлягає виконанню органами
Казначейства. Суди не визначили, яким
тоді іншим територіальним органом
Казначейства або взагалі іншими
органами, установами, організаціями чи
посадовими особами, підлягає виконанню
виконавчий документ у цій справі.

Відповідно до пп. 2 п. 4, пп. 5 п. 5 Порядку
виконання рішень органи Казначейства
вживають заходів до виконання
виконавчих документів протягом
установленого строку, і під час
виконання виконавчих документів
органи Казначейства мають право
звертатися у передбачених законом
випадках до органу, який видав
виконавчий документ, щодо роз'яснення
рішення про стягнення коштів,
порушувати клопотання про
встановлення чи зміну порядку і
способу виконання такого рішення, а
також відстрочку та/або розстрочку
його виконання, вживати інших заходів
до виконання виконавчих документів.

Як вже зазначалось, виконання рішень
суду про стягнення коштів, боржником за
якими є державна установа,
здійснюється згідно Порядку виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або боржників. Цим
Порядком не врегульовано питання
заміни сторони виконавчого
провадження у разі вибуття цієї особи з
відносин, щодо яких виник спір. Але таке
питання врегульоване у ст. 25 ГПК
України та ч. 5 ст. 8 Закону України "Про
виконавче провадження", який за
схожістю правовідносин підлягає
застосуванню за аналогією й до
відносин виконання рішення суду в
органах Казначейства.

Суди попередніх інстанцій не з'ясували
чи були органом Казначейства вжиті всі
можливі заходи для належного виконання
виконавчого документа, що свідчить про
порушення ст. 43 ГПК України щодо
повноти з'ясування обставин справи.

Враховуючи, що передбачені
процесуальним законодавством межі
перегляду справи в касаційній
інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені судом
першої та апеляційної інстанції,
скарга підлягає передачі на новий
розгляд.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11113
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державного
підприємства "Іллічівський морський
торговельний порт" задовольнити
частково.

Ухвалу Господарського суду Одеської
області від 24.07.2014 року та постанову
Одеського апеляційного господарського
суду від 28.08.2014 року у справі № 916/885/13
скасувати, а скаргу передати на новий
розгляд до Господарського суду
Одеської області.

Головуючий суддя
Остапенко М.І.Суддя
Кондратова І.Д.Суддя
Стратієнко Л.В.