ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.09.2014 Справа № 920/1053/13

За позовом: Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної

компанії "Нафтогаз
України", м. Київ

до відповідача: Комунального
підприємства "Теплогарант", м. Конотоп
Сумської

області

про стягнення 464 264 грн. 47 коп.

Суддя Зражевський Ю.О.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: директор Нешта О. В.,
Бєлов Ю.П. (довіреність № 1 від 02.01.2014)

при секретарі судового засідання
Кас'яні А.О.

Суть спору: позивач звернувся до
господарського суду з позовною заявою
від 13.06.2013, відповідно до якої просив
суд стягнути з відповідача на свою
користь 464264 грн. 47 коп., у тому числі 296682
грн. 50 коп. пені, 17533 грн. 03 коп.
інфляційних нарахувань, 150048 грн. 94 коп. -
суму 3% річних та витрати по сплаті
судового збору.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
заперечував проти заявлених вимог.

Господарським судом Сумської області
02.09.2013 було винесено рішення, яким позов
задоволено частково, стягнуто з
відповідача на користь позивача 29668
грн. 25 коп. пені, 3 % річних в сумі 150048 грн.
94 коп., інфляційні збитки в сумі 17533 грн.
03 коп., 9286 грн. 00 коп. витрат по оплаті
судового збору; в іншій частині
позовних вимог - відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 07.10.2013
апеляційну скаргу позивача було
залишено без задоволення, рішення
господарського суду Сумської області
від 02.09.2013 у справі № 920/1053/13 - без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 05.12.2013 рішення
господарського суду Сумської області
від 02.09.2013 та постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
07.10.2013 та у справі № 920/1053/13 у частині
відмови стягнення пені (90% від
заявленої до стягнення суми пені, що
складає 267014,25грн.) - скасовано, в цій
частині справу направлено на новий
розгляд до господарського суду
Сумської області, в іншій частині
постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 07.10.2013 у справі
920/1053/13 залишено без змін.

За наказом господарського суду від
22.10.2013 року у даній справі відповідачем
сплачено 29668,25 грн. пені, 17533,03 грн.
інфляційних нарахувань та 150048,94 грн.
річних.

Рішенням господарського суду Сумської
області від 24.03.2014 року у даній справі
позовні вимоги задоволено частково,
присуджено до стягнення з відповідача
пеню у розмірі 15000,00 грн., в іншій
частині стягнення пені - відмовлено.

Дане судове рішення залишено без змін
постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 20.05.2013р.
Постановою Вищого господарського суду
України від 07.08.2014р. постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 20.05.2014р. та
рішення господарського суду Сумської
області від 24.03.2014 р. в частині
стягнення з відповідача 15000,00 грн. пені
залишено без змін, в іншій частині -
скасовано та передано на новий розгляд
до суду першої інстанції.

11.06.2014р. господарським судом Сумської
області видано наказ про примусове
стягнення з відповідача 15000,00 грн. пені.

У новому розгляді даної справи
відповідачем подано суду правове
обґрунтування своєї позиції (№ 683 від
08.09.2014), де просить суд зменшити розмір
неустойки, заявленої позивачем з
посиланням на виняткові обставини: за
відповідачем відсутня непогашена
заборгованість за поставлений газ за
договором № 06/10-2231 від 20.12.10.; позивачу
не завдано ніяких збитків неналежним
виконанням зобов'язань з боку
відповідача (відповідач не надав
жодного доказу, що ці збитки йому
завдані); станом на 07.12.11 відповідач
повністю розрахувався з позивачем за
поставлений газ; відповідач надає
послуги споживачам (населенню), у
зв'язку з чим у споживачів наявна
значна заборгованість перед
відповідачем, в свою чергу
відповідачем здійснюються всі заходи з
повернення даної заборгованості
шляхом укладення мешканцями міста
договорів реструктуризації
заборгованості.

У доповненнях до правового
обґрунтування своєї позиції
відповідач просить суд врахувати
співрозмірність стягнення пені з
урахуванням фінансового стану
підприємства. Стягнення додаткових
коштів з підприємства призведе до того,
що воно з початком опалювального
сезону не може виконувати свої прямі
функції щодо надання послуг з
теплопостачання мешканцям м. Конотоп
та іншим споживачам.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив:

20 грудня 2010р. між ДК "Газ України" НАК
"Нафтогаз України" та Комунальним
підприємством "Теплогарант" укладений
договір поставки природного газу №
06/10-2231, на умовах якого позивач
(постачальник) зобов'язується
поставити покупцеві (відповідачу)
імпортований природний газ, а покупець
зобов'язується прийняти і оплатити
природний газ в обсязі, зазначеному у п.
1.2 цього договору. Газ, що постачається
за цим договором, використовується
покупцем виключно для надання
населенню та релігійним організаціям
послуг з опалення та гарячого
водопостачання. Використання газу
покупцем для інших потреб не є
предметом цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору
постачальник передає покупцю в період
з 01 січня 2011 року по 31 рудня 2011 року
природний газ з урахуванням вартості
його транспортування в обсязі до 21500
тис.куб.м

На виконання вимог договору позивачем
поставлено відповідачу природний газ
на загальну суму 11 615 029,95 грн., що
сплачена відповідачем 07.12.2011 року.

Пунктом 4.1 договору поставки
передбачено, що остаточний розрахунок
за фактично спожиті та
протранспортовані обсяги газу
здійснюється на підставі акту
приймання-передачі газу до 20 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

Позивач зазначив, що відповідачем
порушено умови договору поставки
природного газу, відповідач оплатив
поставлений природний газ з порушенням
встановлених у договорі строків.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушення зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Пунктом 7.3.1. договору поставки
передбачено, що у разі порушення
покупцем умов п. 4.1. цього договору,
покупець зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

Рішеннями господарського суду у даній
справі з відповідача вже стягнуто за
прострочення виконання грошового
зобов'язання за вказаним договором
пеня за загальну суму 44668,25 грн., 3%
річних на суму 150048 грн. 94 коп.,
інфляційні нарахування на суму 17533 грн.
03 коп.

Станом на 21.08.2014 року сума несплаченої
пені за вирахуванням сум, що задоволені
судами складає 252 014 грн. 25 коп., яку
просить позивач стягнути з
відповідача.

Відповідач у клопотанні від 23.08.2014 року
просить суд зменшити суму пені з
посиланням на виняткові обставини: за
відповідачем відсутня непогашена
заборгованість за поставлений газ за
договором № 06/10-2231 від 20.12.10.; позивачу
не завдано ніяких збитків неналежним
виконанням зобов'язань з боку
відповідача (відповідач не надав
жодного доказу, що ці збитки йому
завдані); станом на 07.12.11 відповідач
повністю розрахувався з позивачем за
поставлений газ; відповідач надає
послуги споживачам (населенню), у
зв'язку з чим у споживачів наявна
значна заборгованість перед
відповідачем, в свою чергу
відповідачем здійснюються всі заходи з
повернення даної заборгованості
шляхом укладення мешканцями міста
договорів реструктуризації
заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач є збитковим підприємством
(відповідна фінансова звітність
відповідача міститься в матеріалах
справи) та згідно умов договору
поставки природного газу від 20.12.2010 №
06/10-2231 надає послуги виключно населенню
та релігійним організаціям, у зв'язку з
чим у споживачів (населення) наявна
значна заборгованість перед
відповідачем, в свою чергу
відповідачем здійснюються всі заходи з
повернення даної заборгованості
шляхом укладання з мешканцями міста
договорів реструктуризації
заборгованості.

Крім того, тарифи на послуги з
теплопостачання, які надаються
підприємствами категорії споживачів
населення, встановлені в економічно
обґрунтованому розмірі з 01.11.2010р.
рішенням виконкому від 27.09.2010р. «Про
встановлення тарифів на послуги по
опаленню та гарячому водопостачанню,
які надаються підприємствами міста
населенню» згідно з висновком
Державної інспекції з контролю за
цінами в Сумській області щодо
розрахунку економічно обґрунтованих
планових витрат на виробництво
житлово-комунальних послуг від 06.09.2010р.

Але, враховуючи збільшення складових
витрат, що входять до собівартості
послуг з теплопостачання, на сьогодні
діючий тариф не покриває фактичні
витрати на їх надання, рівень
відшкодування населенням вартості з
теплопостачання за 1-ше півріччя 2013
року склав 83,9%.

Для недопущення накопичення
заборгованості за спожитий природний
газ Кабінетом Міністрів були прийняті
постанови від 11.05.2011р. № 503 «Про
затвердження Порядку перерахування у
2011 році субвенцій з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, що вироблялася та
поставлялась населенню, яка виникла у
зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії тарифам, що
затверджувалися або погоджувалися
відповідними органами державної влади
чи органами місцевого самоврядування»
та постанова від 11.06.2012р. № 517 «Про
затвердження Порядку та умов
перерахування у 2012 році субвенцій з
державного бюджету місцевим бюджетам
на погашення заборгованості з різниці
в тарифах на теплову енергію, що
вироблялася траспортовувалась та
постачалась населенню, яка виникла у
зв'язка з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії тарифам, що
затверджувалися або погоджувались
відповідними органами державної влади
чи органами місцевого самоврядування».
Дана постанова передбачала погашення
заборгованості, яка склалась перед
газопостачальними організаціями за 2011
рік. По цій постанові було
профінансовано заборгованість в сумі
2862701,91 грн.

Підприємство відповідача сумлінно
виконувало умови договору постачання
природного газу, цьому також сприяла
Постанова КМУ України від 26.03.2008р. № 247
«Про вдосконалення порядку
розрахунків за спожитий природний газ»
- розрахунки за отримані обсяги
природного газу здійснювались
підприємством шляхом перерахунку
коштів на поточний рахунок з
спеціальним режимом використання.
Тобто розрахунок здійснювався на рівні
фактичної собівартості теплової
енергії 80-84%. Відповідач виконував
умови вищевказаних Постанов Уряду.
Було підписано протокол № 5 від 26.06.2012
року щодо погашення суми відшкодування
різниці в тарифах територіальною
комісією з погашення заборгованості
підприємств паливно-енергетичного
комплексу, та договори № 35/517-гу від
25.07.12, № 217/517-гу від 05.11.2012 та № 435/517-гу
від 04.12.12 загальною сумою 2862701,91 грн.
Остаточне фінансування було здійснено
лише на останньому тижні грудня 2012
року.

Згідно довідки за підписом заступника
міського голови Тимошенко С.Д.
фактичний рівень відшкодування
населенням вартості послуг з
теплопостачання по КП «Теплогарант» за
1 півріччя 2013 року склав 83,9% у 2011-2012 р.р.
він був практично на тому ж рівні.
Протягом трьох останніх років
відповідач є збитковим підприємством,
що підтверджується балансом на 31
грундя та на 31 березня 2013 року.

Відповідно до положень частин першої,
третьої статті 509, статей 526, 629
Цивільного кодексу України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання має
ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Цивільним Кодексом також передбачено,
що виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком (частина перша статті 546).
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання;
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання;
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(стаття 549 Кодексу). Якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства. Розмір
неустойки, встановлений законом, може
бути збільшений у договорі. Сторони
можуть домовитися про зменшення
розміру неустойки, встановленого актом
цивільного законодавства, крім
випадків, передбачених законом
(частина друга статті 551 Кодексу).
Розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення (частина третя статті
551 Кодексу).

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Частиною другою статті 343
Господарського кодексу України
визначено, що пеня за прострочку
платежу встановлюється за згодою
сторін господарських договорів, але її
розмір не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного банку
України.

У випадку нарахування неустойки, яка є
явно завищеною, не відповідає
передбаченим у пункті 6 статті 3,
частині третій статті 509 та частинах
першій, другій статті 627 Кодексу
засадам справедливості,
добросовісності, розумності як
складовим елементам загального
конституційного принципу верховенства
права, суд має право її зменшувати.
Наявність у кредитора можливості
стягувати із споживача надмірні
грошові суми як неустойку, спотворює її
дійсне правове призначення, оскільки
із засобу розумного стимулювання
боржника виконувати основне грошове
зобов'язання неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено,
що суд має право зменшити розмір
санкцій, якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора. При цьому повинно
бути взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення
розміру пені та штрафу, які підлягають
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання, суд повинен з'ясувати
наявність значного перевищення
розміру неустойки перед розміром
збитків, а також об'єктивно оцінити, чи
є даний випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеня виконання зобов'язань,
причини неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Приписи статті 83 Господарського
процесуального кодексу України
надають господарському суду право,
приймаючи рішення, зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей
свідчить, що вони не є імперативними та
застосовуються за визначених умов на
розсуд суду.

Зі змісту наведених норм випливає, що
при вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема, із розміром
збитків кредитора, враховує інтереси
обох сторін.

Станом на 07.12.2011 року відповідач
повністю розрахувався з позивачем за
поставлений газ, тобто виконав свої
грошові зобов'язання за договором. Крім
того, за рішеннями господарських судів
з відповідача на користь позивача вже
стягнуто пеню за загальну суму 44668,25
грн., 3% річних на суму 150048 грн. 94 коп.,
інфляційні нарахування на суму 17533 грн.
03 коп. Сплата відповідачем вказаних сум
у значній мірі компенсує позивачу
негативні наслідки, пов'язані з
порушенням відповідачем умов договору
на купівлю-продаж природного газу №
06/10-2231 від 20 грудня 2010р., укладеного між
сторонами у справі. Стягнення ж з
відповідача пені у повному обсязі, на
думку суду, не є співрозмірним з
можливими негативними наслідками від
порушення відповідачем зобов'язання.

З огляду на викладене та враховуючи
встановлений судом факт прострочення
виконання відповідачем взятих на себе
договірних зобов'язань з оплати
поставленого природного газу та
фактичне виконання ним договірних
зобов'язань до подачі позивачем даного
позову, а також принципи
добросовісності, розумності та
справедливості, закріплені в статті 3
Цивільного кодексу України, керуючись
вищенаведеними правовими нормами, суд
вважає за можливе зменшити розмір
заявлений позивачем до стягнення пені
на 50%.

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Стаття 33 цього ж Кодексу визначає, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

При зазначених обставинах, вимоги
позивача визнаються судом
правомірними, обґрунтованими і такими,
що підлягають частковому задоволенню,
шляхом стягнення з відповідача на
користь позивача пені в розмірі 126007,12
грн.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82, 83, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Комунального підприємства
"Теплогарант" (41615, Сумська область, м.
Конотоп, вул. Садова, 39А; код 32325215) на
користь Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ,
вул. Шолуденка, 1; код 31301827) 126007,12 грн.
пені.

3.В іншій частині позову в частині
стягнення пені - відмовити.

Повне рішення складено 06.10.2014 року

Суддя Ю.О. Зражевський