ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2014 р.
Справа № 911/3301/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Черногуза А.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Комунального підприємства
Рокитнянської районної ради Київської
області "Рокитнетепломережа" про
стягнення пені, штрафних санкцій, 3%
річних та втрат від інфляції,

за участю представників:

позивача: Пронюк В.Я. (дов. № 14-182 від
15.07.2014);

відповідача: Юрченко М.В. (керівник).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні господарського суду
Київської області знаходиться справа
за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" до
Комунального підприємства
Рокитнянської районної ради Київської
області "Рокитнетепломережа" про
стягнення пені, штрафних санкцій, 3%
річних та втрат від інфляції.

Позивач обґрунтовує свої позовні
вимоги неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань за
договором купівлі-продажу природного
газу № 12/741-БО-17 від 28.08.2012.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 07.08.2014 порушено провадження
у справі та призначено її до розгляду
на 19.08.2014.

В судовому засіданні 19.08.2014 оголошено
перерву до 02.09.2014.

Ухвалою від 02.09.2014 розгляд справи
відкладено на 23.09.2014.

В судому засіданні 23.09.2014 суд заслухав
пояснення представників сторін,
позивач підтримав позовні вимоги,
відповідач проти позову заперечував з
підстав, викладених в його листі № 45
від 18.08.2014.

Враховуючи, що сторони були належним
чином повідомлені про судове засідання
та те, що реалізація норми ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України щодо витребування
господарським судом у сторін
документів і матеріалів, необхідних
для вирішення спору, безпосередньо
залежить від суб'єктивної реалізації
сторонами їх диспозитивного права
подавати та витребовувати через суд
докази, а також враховуючи положення п.
4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який
визначає одним з принципів судочинства
свободу в наданні сторонами суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, господарський суд
вважає, що судом в межах наданих
повноважень створені належні умови для
надання сторонами доказів та вважає за
можливе розглядати справу за наявними
у справі документами.

В судовому засіданні 23.09.2014 суд, після
виходу з нарадчої кімнати в порядку ст.
82-1 Господарського процесуального
кодексу України, проголосив вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши докази та оцінивши їх в
сукупності, суд

УСТАНОВИВ:

28.08.2012 між Публічним акціонерним
товариством «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України»
(продавець) та Комунальним
підприємством Рокитнянської районної
ради Київської області
«Рокитнетепломережа» (покупець) було
укладено договір купівлі-продажу
природного газу № 12/741-БО-17, відповідно
до п. 1.1. якого продавець зобов'язується
передати у власність покупцю у 2012 році
природний газ, ввезений на митну
територію України ПАТ «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00
00, або/та природний газ, видобутий на
території України підприємствами, які
не підпадають під дію статті 10 Закону
України «Про засади функціонування
ринку природного газу», а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
цей природний газ, на умовах цього
договору.

Продавець передає покупцю газ у
пунктах приймання-передачі газу на
вхідній запірній/відключаючій
арматурі покупця. Не пізніше 5-го числа
місяця, наступного за місяцем продажу
газу, покупець зобов'язується надати
продавцеві підписані та скріплені
печатками покупця та
газотранспортного підприємства три
примірники акта приймання-передачі
газу, у якому зазначаються фактичні
обсяги використаного газу, його
фактична ціна та вартість. Продавець не
пізніше 8-го числа зобов'язується
повернути покупцеві та
газотранспортному підприємству по
одному примірнику оригіналу акта,
підписаний уповноваженим
представником та скріплений печаткою,
або надати в письмовій формі
мотивовану відмову від підписання
акта. Акти є підставою для остаточних
розрахунків між сторонами (п. 3.1., 3.4.
договору).

Оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу (п. 6.1. договору).

В платіжних дорученнях покупець
повинен обов'язково зазначати номер
договору, дату його підписання та
призначення платежу без зазначення
періоду, за який здійснюється оплата.
За наявності заборгованості у покупця
за цим договором продавець має право
зарахувати кошти, що надійшли від
покупця, як погашення заборгованості
за газ, поставлений в минулі періоди по
цьому договору, в порядку календарної
черговості виникнення заборгованості.
Кошти, які надійшли від покупця, будуть
зараховані як передоплата за умови
відсутності заборгованості за цим
договором (п. 6.3. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме, відповідно до актів
приймання-передачі природного газу за
жовтень-грудень 2012 року (копії,
погоджених сторонами, актів містяться
в матеріалах справи) продавець передав
покупцю природного газу на загальну
суму 422222,76 грн, а відтак належним чином
виконав взяті на себе договірні
зобов'язання. Вказаний факт також
підтверджується відсутністю скарг або
заперечень відповідача щодо строків,
якості тощо. А відтак, у відповідача
виник обов'язок оплатити вартість
прийнятого природного газу.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав і обов'язків є, зокрема,
договори та інші правочини. Однією з
підстав виникнення господарського
зобов'язання згідно ст. 174
Господарського кодексу України, є
господарський договір.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

За змістом положень ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Відповідач взяті на себе зобов'язання
щодо оплати вартості природного газу
виконував неналежним чином, остаточно
сума заборгованості була погашена
лише 31.05.2013, що підтверджується
банківськими виписками з рахунку
позивача та довідкою, наданою
позивачем (містяться в матеріалах
справи).

Відтак, позивач звернувся до суду з
вимогою про стягнення з відповідача
4014,92 грн пені, 803,28 грн 3% річних, 4553,08 грн
штрафу, 375,04 грн втрат від інфляції,
нарахованих внаслідок прострочення
відповідачем строків оплати за газ.

Відповідач частково заперечуючи проти
позову зазначав, що ним за іншим
договором, укладеним з позивачем, №
13/2193-БО-17 від 28.12.2012 було здійснено
переплату у сумі 65043,95 грн, яку на його
думку, позивач повинен був зарахувати в
рахунок погашення заборгованості за
договором № 12/741-БО-17 від 28.08.2012. Відтак,
відповідач не визнає позовні вимоги в
частині прострочення вказаної суми.

Суд не погоджується з такими
твердженнями відповідача, виходячи з
наступного. Так у платіжних дорученнях
відповідачем як призначення платежу
зазначалось «за природний газ згідно
договору № 13/2193-БО-17 від 28.12.2012». Пунктом
6.3. договору встановлено, що кошти, які
надійшли від покупця, будуть
зараховані як передоплата за умови
відсутності заборгованості за цим
договором. Отже, позивачем правомірно
було зараховану спірну суму в якості
передоплати по договору № 13/2193-БО-17 від
28.12.2012, з огляду на відсутність
заборгованості у відповідача та
положення п. 6.3. договору.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач звернувся з листом, в якому
просив зарахувати вказану суму в
рахунок погашення заборгованості за
договором № 12/741-БО-17 від 28.08.2012 лише
31.05.2013, а позивачем в свою чергу у той де
день було переведено вказану суму.

Відтак, заперечення відповідача судом
не приймаються.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу
України встановлено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до п. 7.2. договору у разі
невиконання покупцем пункту 6.1. умов
цього договору він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
продавцю, крім суми заборгованості,
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7 відсотків
від суми простроченого платежу.

Перевіривши розрахунок наданий
позивачем, суд встановив, що він є
арифметично вірним, а відтак вимоги про
стягнення з відповідача 4014,92 грн пені,
803,28 грн 3% річних, 4553,08 грн штрафу, 375,04
грн втрат від інфляції підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони, звертаючись до суду
повинні враховувати те, що визначення
та наповнення доказової бази
переданого на розгляд суду спору
покладаються саме на сторони, а не на
суд. Суд вирішує спір на підставі
поданих та витребуваних в порядку ст. 38
ГПК України сторонами доказів.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст.ст. 44-49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються судом на відповідача.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 44-49,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального
підприємства Рокитнянської районної
ради Київської області
"Рокитнетепломережа" ()
на користь Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» () 4014,92 грн пені, 803,28 грн 3%
річних, 4553,08 грн штрафу, 375,04 грн втрат
від інфляції, а також 1827,00 грн судового
збору.

3. Видати наказ.

Повний текст рішення складено 29.09.2014.

Суддя
А.Ф.
Черногуз