ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2014 р.Справа № 922/3244/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання
Гаврильєві О.В.

розглянувши справу

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м. Київ
до Комунального підприємства
"Харківські теплові мережі", м. Харків
про стягнення 122567,86 грн. за участю
представників сторін:

позивача - не з*явився

відповідача - Ващенко Т.Д., дов. № 38-4055/391
від 27.10.2010 року

ВСТАНОВИВ:

Розглядається позовна вимога про
стягнення з відповідача 21739,81 грн. пені,
26920,93 грн. штрафа, 61425,85 грн. суми, на яку
збільшився борг внаслідок інфляційних
процесів та 12481,27 грн. три відсотки
річних за несвоєчасні розрахунки.

Представник позивача у судове
засідання не з*явився, у наданому
письмовому поясненні проти клопотання
відповідача про зменшення розміру пені
та штрафу на 84,6 % заперечує та просить
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі. Також у надісланій телеграмі
просить відкласти розгляд справи у
зв*язку з неможливістю явки
представника Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України".

Представник відповідача у судовому
засіданні та у відзиві на позовну заяву
просить позов задовольнити частково;
наполягає на задоволенні клопотання
про зменшення розміру пені та штрафу на
84,6 %. Проти клопотання позивача про
відкладення розгляду справи заперечує.

Згідно частини 1 статті 69
Господарського процесуального кодексу
України спір має бути вирішено
господарським судом у строк не більше
двох місяців від дня одержання
позовної заяви.

Дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" звернулася до
господарського суду Харківської
області з позовом до Комунального
підприємства "Харківські теплові
мережі" 04 серпня 2014 року.

Таким чином, з 04 серпня 2014 року почався
розгляд справи та почався перебіг двох
місячного строку вирішення спору по
справі, який спливає 04 жовтня 2014 року.

Згідно статті 51 Господарського
процесуального кодексу України строк,
обчислюваний місяцями, закінчується у
відповідне число останнього місяця
строку. У випадках, коли останній день
строку припадає на неробочий день, днем
закінчення строку вважається перший
наступний за ним робочий день.

Беручи до уваги, що останній день
строку припадає на неробочий день, днем
закінчення строку вважається перший
наступний за ним робочий день (в даному
випадку - 06 жовтня 2014 року).

Відповідно до частини 3 статті 69
Господарського процесуального кодексу
України у виняткових випадках за
клопотанням сторони, з урахуванням
особливостей розгляду спору,
господарський суд ухвалою може
продовжити строк розгляду спору, але не
більш як на п'ятнадцять днів.

Враховуючи, що перебіг двох місячного
строку вирішення спору по даній справі
закінчується, клопотань про
продовження строку розгляду спору від
сторін не надходило, суд відмовляє
позивачу у задоволенні клопотання про
відкладення розгляду справи.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення, об'єктивно
оцінивши в сукупності докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, вислухавши
пояснення повноважного представника
відповідача, судом встановлено
наступне.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 06 жовтня 2010
року у справі № 58/156-10 було стягнуто з
Комунального підприємства "Харківські
теплові мережі" на користь Дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" 42558623,52 грн. боргу.

19 липня 2012 року ухвалою господарського
суду Харківської області по справі №
58/156-10 було затверджено мирову угоду,
укладену між Дочірньою компанією "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" та
Комунальним підприємством "Харківські
теплові мережі".

Відповідно до пункту 3 мирової угоди,
враховуючи пункт 2.6 статті 2 Закону
України "Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію", сторони
дійшли згоди врегулювати порядок
виконання вказаного судового рішення в
частині суми основного боргу, яка на
момент підписання мирової угоди
становить 18460067,87 грн.

Згідно пункту 4 мирової угоди боржник
зобов*язується сплатити у повному
обсязі суми основного боргу, вказану у
пункті 3 мирової угоди, шляхом сплати
зобов*язання частинами відповідно до
графіку погашення заборгованості,
зазначеного у цьому пункті. Грошові
кошти по платежах поточного місяця з
графіком повинні надходити від
боржника на рахунок стягувача у сумі,
визначеній цим графіком, не пізніше
останнього числа місяця, в якому платіж
підлягає виконанню.

Відповідач умови мирової угоди не
виконав, згідно з встановленим
графіком за мировою угодою не
розрахувався, чим порушив право
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України".

Відповідно до пункту 11 мирової угоди за
невиконання умов мирової угоди сторони
несуть відповідальність згідно з
чинним законодавством України.

Статтею 598 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов*язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом.

Стаття 599 Цивільного кодексу України
передбачає, що зобов*язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України, статті 173
Господарського кодексу України
зобов'язання є правовідношення, в якому
одна сторона (боржник) зобов`язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та статті 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом статті 193 Господарського
кодексу України та статті 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України та статті 526 Цивільного
кодексу України, яка містить
аналогічні положення, зобов`язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
відлягає виконанню у цей строк (термін).

За прострочення зобов*язання, вказаних
у пункті 4 мирової угоди, боржник
зобов*язується сплатити стягувачу пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу, а за
прострочення понад тридцять днів
додатково сплатити штраф в розмірі 7%
від суми простроченого платежу.

Частиною 1 статті 216 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасники господарських відносин
несуть господарську-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбаченим кодексом, іншими
законами та договором.

За змістом статті 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Згідно частини 1 статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визначаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до статтей 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
встановлено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума, яку боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Як свідчать матеріали справи,
позивачем були надані обґрунтовані
розрахунки пені та штрафу за весь
період прострочення виконання
відповідачем грошового зобов'язання,
відповідно до яких сума пені складає
21739,81 грн., сума штрафу складає 26920,93 грн.

Перевіривши правомірність нарахування
позивачем вказаної суми, суд встановив,
що дане нарахування не суперечить
вимогам чинного законодавства та
умовам договору.

Однак, як вбачається з наданих до суду
доказів, першочерговим завданням та
ціллю Комунального підприємства
"Харківські теплові мережі"
(відповідача) є виробництво,
транспортування, розподіл та
реалізація теплової енергії усім
групам споживачів за тарифами, що
регулюються відповідно до чинного
законодавства. Відповідач є виконавцем
послуг з централізованого
теплопостачання та підігріву гарячої
води в житловому фонді комунальної
власності територіальної громади м.
Харкова.

Відповідач не є організацією, метою
створення якої є отримання прибутку.
Фінансування останнього здійснюється
за рахунок платежів від надання послуг
населенню та підприємствам, установам
і організаціям, фінансується за
рахунок бюджетних коштів. Діючи тарифи
не підвищуються, а різниця в тарифах
відповідачу не виплачується. Тривалий
час підприємство знаходиться у тяжкому
фінансовому стані, викликаному
зокрема неплатежами різних категорій
споживачів за спожиту теплову енергію,
невідповідністю тарифів за теплову
енергію для населення фактичним
витратам на її виробництво. В зв'язку з
цим сума заборгованості державного
бюджету на покриття збитків,
викликаних невідповідністю діючих
тарифів фактичним витратам
підприємства станом на 01 липня 2014 року
становить 1018,2 млн. грн.

Водночас, фінансовий стан підприємства
підтверджується балансом підприємства
на 31 березня 2014 року, у якому
відображені збитки підприємства.

За приписами пункту 3 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пленум Вищого господарського суду
України в пункті 3.17.4 постанови від 26
грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" роз'ясняє, що
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо. У
зазначеній нормі ГПК йдеться про
можливість зменшення розміру саме
неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця
процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 Цивільного
кодексу України і статтею 223
Господарського кодексу України.

Пунктом 1 статті 233 Господарського
кодексу України закріплено, що суд має
право зменшити розмір санкцій, якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому повинно бути взято
до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно частини 3 статті 551 Цивільного
кодексу України розмір неустойки може
бути зменшений за рішення суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру
неустойки, яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання, суд
повинен з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром сторін, які заслуговують на
увагу, ступеня виконання зобов'язань,
причини неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру неустойки
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Суд об'єктивно оцінивши даний випадок,
приймає до уваги причини неналежного
виконання зобов'язання відповідачем та
його тяжкий матеріальний стан.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
за можливе зменшити розмір пені та
штрафу на 84,6 %, а саме стягнути з
відповідача пеню у розмірі 3347,93 грн. та
штрафу у розмірі 4145,83 грн. В частині
стягнення пені у сумі 18391,88 грн. та
штрафу в сумі 22775,10 грн. відмовити.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Приймаючи до уваги, що відповідачем
прострочені виконання грошового
зобов'язання, суд вважає за необхідне
стягнути з Комунального підприємства
"Харківські теплові мережі" на користь
позивача суму, на яку збільшився борг,
внаслідок інфляційних процесів у
розмірі 61425,85 грн. та 12481,27 грн. 3% річних.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується статтею 49
Господарського процесуального кодексу
України. У спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
судовий збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Згідно приписів пункту 4.3 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 21 лютого 2013 року №7 "Про
деякі питання практики застосування
розділу VI Господарського
процесуального кодексу України", у разі
коли господарський суд на підставі
пункту 3 статті 83 Господарського
процесцуального кодексу України
зменшує розмір неустойки (штрафу, пені),
витрати позивача, пов'язані зі сплатою
судового збору, відшкодовуються за
рахунок відповідача у сумі, сплаченій
позивачем за позовною вимогою, яка
підлягала б задоволенню, якби
зазначений розмір судом не було
зменшено.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції
України, статтями 193, 216, 217, 264, 265
Господарського кодексу України,
статтями 11-16, 258, 525, 526, 530, 550-552, 611, 625, 712
Цивільного кодексу України, статтями 1,
4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75, 82-85, Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні клопотання позивача про
відкладення розгляду справи відмовити.

Клопотання відповідача про зменшення
розміру пені та штрафу на 84,6 %
задовольнити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства
"Харківські теплові мережі" (61037, м.
Харків, вул. Доброхотова, 11,
розрахунковий рахунок 13 в Філії
ХОУ ПАТ "Державний ощадний банк
України" м. Харків, МФО 351823, ) на користь Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ,
вул. Шолуденка, 1, поточний рахунок
003 у ПАТ Банк "Київська Русь", МФО
319092, , одержувач ДК "Газ
України") 3347,93 грн. пені, 4145,82 грн. штрафа,
61425,85 грн. суму, на яку збільшився борг
внаслідок інфляційних процесів, 12481,27
грн. три відсотки річних за несвоєчасні
розрахунки та 2452,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В задоволенні позовних вимог в частині
стягнення пені у розмірі 18391,88 грн.
відмовити.

В задоволенні позовних вимог в частині
стягнення штрафу у розмірі 22775,10 грн.
відмовити.

Повне рішення складено 06.10.2014 р.

Суддя П.В. Хотенець