ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року Справа № 910/12488/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Дерепи В.І. - головуючого, Грека Б.М.,
Кривди Д.С. (доповідача),за участю
представників:позивачаАндрієвська
О.В., представниквідповідачаСиниця М.В.,
представник,третьої особи на стороні
позивачаДуброва О.В.,
представник,третьої особи на стороні
відповідачане з'явились,розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуПублічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія "Київводоканал" на
постановуКиївського апеляційного
господарського суду від 12.08.2014у
справі№ 910/12488/13 Господарського суду
міста Києваза позовомПублічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія
"Київводоканал"доКомунального
підприємства
"Голосіївжитлосервіс",третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні
позивачаПублічне акціонерне
товариство "Київенерго",третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні
відповідачаКомунальне підприємство
"Головний інформаційно-обчислювальний
центр", простягнення
суми,Розпорядженням Секретаря
четвертої судової палати Вищого
господарського суду України від 01.10.2014
№05-05/1560 у зв'язку з виходом з відпустки
суддів Дерепи В.І. та Грека Б.М.
сформовано колегію суддів Вищого
господарського суду України в такому
складі: суддя Дерепа В.І. - головуючий,
судді Грек Б.М., Кривда Д.С. для розгляду
касаційної скарги Публічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія "Київводоканал" на постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 12.08.2014 у справі
№910/12488/13.

В судовому засіданні 02.10.2014
оголошувалась перерва до 09.10.2014 11год.
40хв., відповідно до ст.77 Господарського
процесуального кодексу України.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Акціонерна компанія "Київводоканал"
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом про стягнення з
Комунального підприємства
"Голосіївжитлосервіс" боргу за надані з
01.09.2011 по 31.03.2013 послуги з
водопостачання та водовідведення в
розмірі 935069грн., інфляційні втрати в
розмірі 1362,58грн, 3% річних в розмірі
6082,48грн., пеню в розмірі 30412,39грн. та
штраф у розмірі 46753,45грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 18.06.2014 (суддя Нечай О.В.),
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 12.08.2014 (судді:
Тарасенко К.В. - головуючий, Гончаров
С.А., Самсін Р.І.), позов задоволено
частково; стягнуто з Комунального
підприємства "Голосіївжитлосервіс" на
користь Публічного акціонерного
товариства "Акціонерна компанія
"Київводоканал" заборгованість за
спожиті послуги з водопостачання та
водовідведення в розмірі 134205,63грн.,
інфляційні втрати в розмірі 398,85грн.,
пеню в розмірі 30347,05грн., 3% річних в
розмірі 6044,77грн., штраф у розмірі
3554,13грн.; в іншій частині позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням та
постановою частково, позивач звернувся
до Вищого господарського суду України
з касаційною скаргою, в якій просить
прийняті у справі рішення та постанову
скасувати в частині відмови в
задоволенні позовних вимог та в цій
частині направити справу на новий
розгляд. Скаргу мотивовано доводами
про порушення судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, зокрема, ст.129
Конституції України, Закону України
"Про бухгалтерський облік та
бухгалтерську звітність України",
Положення "Про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку", Інструкції
"Про безготівкові рахунки України в
національній валюті", ст.ст.42, 43, 47, 43
Господарського процесуального кодексу
України.

У запереченні на касаційну скаргу
відповідач спростовує її доводи і
просить постанову залишити без змін, а
скаргу - без задоволення.

Відводів складу суду не заявлено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши наявні матеріали справи та
доводи, викладені у касаційній скарзі,
заслухавши пояснення представників
сторін та третьої особи, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили,
що 02.01.2008 між Відкритим акціонерним
товариством "Акціонерна компанія
"Київводоканал", в подальшому
перейменоване на Публічне акціонерне
товариство "Акціонерна компанія
"Київводоканал", (постачальник) та
Комунальним підприємством
"Голосіївжитлосервіс" (абонент) було
укладено Договір на постачання питної
води та приймання стічних вод через
приєднані мережі №08103/2-01 (далі за
текстом - Договір), за умовами якого
постачальник зобов'язується надавати
абоненту послуги з постачання питної
води та на підставі пред'явленого
абонентом дозволу на скид стічних вод у
систему каналізацій м. Києва приймати
від нього стічні води у систему
каналізацій м. Києва відповідно до
Правил приймання стічних вод
підприємств у систему каналізації м.
Києва, а абонент зобов'язується
здійснювати своєчасну оплату наданих
йому постачальником послуг на умовах
цього Договору, дотримуватись порядку
користування питною водою з
комунальних водопроводів і приймання
стічних вод, що встановлені Правилами
користування системами комунального
водопостачання та водовідведення в
містах та селищах України,
затверджених наказом
Держжитлокомунгоспу України №65 від
01.07.1994, зареєстрованих в Міністерстві
юстиції України 22.07.1994 за №165/374 (далі -
Правила користування), Правилами
приймання стічних вод підприємств у
комунальні та відомчі системи
каналізації населених пунктів України,
затверджених наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України №37 від
19.02.2002, зареєстрованих в Міністерстві
юстиції України 26.04.2002 за №403/6691, а також
дотримуватись норм, визначених іншими
нормативними актами, що регулюють
правовідносини, які виникають за цим
договором.

Згідно п.2.1.1 Договору облік поставленої
води та кількість прийнятих стоків
здійснюється, зокрема, за показаннями
лічильника, зареєстрованого у
постачальника, окрім випадків,
передбачених Правилами користування. У
випадку наявності у абонента декількох
об'єктів водоспоживання, облік
спожитої ним води здійснюється з
урахуванням показань всіх лічильників,
зареєстрованих за абонентом.

Відповідно до п.2.1.4 Договору кількість
стічних вод, які надходять у міську
каналізаційну мережу, визначається за
показаннями лічильників стічних вод,
або за кількістю води, що надходить із
комунального водопроводу та інших
джерел водопостачання згідно з
показаннями лічильників води та/або
іншими способами визначення об'ємів
стоків у відповідності до розділу 21
Правил користування та місцевих правил
приймання.

Також сторони Договору погодили, що
постачальник щомісячно направляє до
банківської установи абонента
розрахункові документи для оплати за
поставлену воду та прийняті стічні
води відповідно до встановлених
тарифів. У розрахункових документах
зазначаються вартість та кількість
наданих послуг за відповідний період, а
також розмір діючих тарифів. Оплата
вартості послуг здійснюється
абонентом щомісячно у безготівковій
формі у десятиденний термін з дня
направлення постачальником
розрахункового документу до
банківської установи абонента. (п.п.2.2.1,
2.2.2).

Укладений договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань.

Так, згідно ст.173 Господарського
кодексу України (далі за текстом - ГК
України) господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
ГК України, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Однією з підстав виникнення
господарського зобов'язання, згідно
ст.174 ГК України, є господарський
договір.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.175 ГК
України майново-господарські
зобов'язання, які є одним із видів
господарських зобов'язань, - це
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України,
що визначено ст.175 ГК України.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

В силу ст.526 Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Предметом спору у даній справі є
виконання відповідачем взятих на себе
зобов'язань з оплати послуг, наданих
відповідно до умов вказаного договору
у період з 01.09.2011 по 31.03.2013.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач стверджує, що у відповідача
наявна заборгованість по оплаті
відповідних послуг у розмірі 935069грн.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем заявлено
вимоги про стягнення боргу за послуги з
постачання холодної води, яка йде на
підігрів, а також за послуги з
постачання питної води та
водовідведення.

При цьому, суди дійшли правильного
висновку про безпідставне нарахування
позивачем заборгованості за послуги з
постачання холодної води, яка
використовується для виготовлення
гарячої.

Так, згідно з п.2.1 Правил користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України, затверджених наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 27.06.2008 №190, договірні
відносини щодо користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення
здійснюються виключно на договірних
засадах відповідно до Законів України
"Про питну воду та питне
водопостачання" та "Про
житлово-комунальні послуги".

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги"
комунальні послуги - результат
господарської діяльності, спрямованої
на задоволення потреби фізичної чи
юридичної особи у забезпеченні
холодною та гарячою водою,
водовідведенням, газо- та
електропостачанням, опаленням, а також
вивезення побутових відходів у
порядку, встановленому законодавством.

Правовідносини між сторонами виникли
на підставі Договору №08103/2-01 від 02.01.2008.

Однак, як правильно встановлено судами
попередніх інстанцій, вказаний Договір
не регулює відносини сторін з приводу
постачання відповідачеві холодної
води для виготовлення гарячої води та
сплати її вартості, а інші договори, які
б регулювали такі відносини між
сторонами, в матеріалах справи
відсутні.

Крім того, згідно ч.2 ст.22 Закону України
"Про питну воду та питне
водопостачання" та пп.5 п.3 ст.20 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги" споживачі питної води
зобов'язані своєчасно вносити плату за
використану питну воду відповідно до
встановлених тарифів на послуги
централізованого водопостачання та
водовідведення.

За приписами п.3.13 Правил обов'язок з
оплати обсягів холодної води, яка
використовується для виготовлення
гарячої, покладено на
балансоутримувачів теплових пунктів
(котелень).

Отже, обрахунок обсягів спожитої води
має здійснюватися на підставі показів
приладів обліку, встановлених на межі
балансової належності теплового
пункту, та сплачуватись
балансоутримувачем теплових пунктів
на підставі укладеного договору.

Проте, як встановлено судами, докази
перебування на балансі відповідача
теплових пунктів відсутні.

Враховуючи викладене та з урахуванням
наведених приписів законодавства і
Правил, попередні судові інстанції
дійшли обґрунтованого висновку щодо
відсутності підстав для стягнення з
відповідача вартості води, яка іде на
підігрів.

При цьому, судами встановлено, що у
відповідача існує заборгованість за
послуги з постачання питної води та
водовідведення, надані у спірний
період.

Суд першої інстанції, задовольняючи
вимогу в частині стягнення
134205,63грн. заборгованості за спожиті
послуги з водопостачання та
водовідведення, виходив з того, що
Договір не регулює відносин постачання
питної води для виготовлення гарячої,
кошти, які були сплачені за поставлену
питну воду, що йде на підігрів, та були
віднесені позивачем у рахунок оплати
за Договором, і не повертались останнім
як безпідставно набуті, підлягають
зарахуванню як оплата за надані
позивачем послуги з водопостачання та
водовідведення. З таким висновком
місцевого суду погодився й суд
апеляційної інстанції.

Однак, колегія не може погодитися з
такими висновками судів.

Так, місцевий господарський суд,
визначаючи розмір суми, що підлягає
стягненню, безпідставно самостійно
змінив призначення платежу, врахувавши
вартість послуг з постачання холодної
води для її підігріву у рахунок
погашення заборгованості за послуги,
передбачені Договором, порушивши при
цьому норми процесуального права щодо
меж позовних вимог. Апеляційний
господарський суд зазначеного не
виправив.

При цьому обставини погодження
сторонами Договору стосовно зміни
призначення платежу суди не
досліджували і не встановлювали.

Відтак висновки попередніх судових
інстанцій щодо задоволення позовних
вимог в частині стягнення
заборгованості за Договором саме в
сумі 134205,63грн. слід визнати
передчасними як такі, що не ґрунтуються
на повному дослідженні обставин справи
і доказів у ній.

Враховуючи викладене вище, колегія
дійшла висновку, що судами не з'ясовані
питання, з якими пов'язане законне
вирішення спору по суті та не вжито
заходів для всебічного, повного і
об'єктивного розгляду справи.

Відповідно до п.3 ст.1119 Господарського
процесуального кодексу України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право
скасувати рішення першої інстанції або
постанову апеляційної інстанції і
передати справу на новий розгляд, якщо
суд припустився порушень норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Оскільки передбачені процесуальним
законом межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази, рішення та постанова у справі
підлягають скасуванню, а справа -
направленню на новий розгляд до
господарського суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду
необхідно визначити суму
заборгованості за послуги, надані за
Договором, з урахуванням викладеного в
цій постанові, витребувавши при цьому у
позивача детальний розрахунок такої
заборгованості та, відповідно до
визначеної суми й періоду прострочення
зобов'язання, - розрахунок штрафних
санкцій, передбачених законодавством
та Договором.

Враховуючи викладене, керуючись
ст.ст.1115, 1117, 1119-11112 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія "Київводоканал" задовольнити
частково.

Рішення Господарського суду міста
Києва від 18.06.2014 та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 12.08.2014 у справі
№910/12488/13 скасувати, а справу передати
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Головуючий
В.Дерепа

Судді
Б.Грек

Д.Кривда