ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2014 р.Справа № 922/5195/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання
Лобові Р.М.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи ОСОБА_1, м.
Харків до Товариства з обмеженою
відповідальністю фірми "Даніка", м.
Харків про стягнення коштів в розмірі
10000,00 грн. за участю представників
сторін:

Представник позивача - ОСОБА_2, дов. №
б/н, від 19.12.2013 року.

Представник відповідача - не з"явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фізична особа ОСОБА_1, м.
Харків, звернулась до господарського
суду Харківської області із позовом до
відповідача - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Даніка", м. Харків, в
якому просить стягнути з ТОВ фірми
"Даніка" на користь ФО ОСОБА_1 частку в
статутному капіталі та частку прибутку
в розмірі 10000,00 грн. Також просить
покласти на відповідача судові
витрати.

Ухвалою господарського суду від
20.12.2013р. прийнято вказану позовну заяву
до розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її розгляд на
13.01.2014р.

Ухвалою господарського суду від
10.02.2014р. Провадження у справі 922/5195/13
зупинялось до вирішення господарським
судом Харківської області у справі №
922/569-13-г про банкрутство відповідача -
Товариства з обмеженою
відповідальністю - фірми "Даніка"
питання про затвердження реєстру
вимог кредиторів.

Ухвалою господарського суду від
11.09.2014р. розгляд справи було поновлено
та призначено до розгляду в судовому
засіданні на 18.09.2014р. об 11:45 год.

Ухвалою господарського суду від
18.09.2014р. продовжено строк розгляду
даного спору за межами двомісячного
строку до 06.10.2014р., в порядку статті 69
ГПК України.

03.10.2014р., через канцелярію суду,
представником відповідача надано
уточнену позовну заяву (вх. № 34609), в
якій позивач просить суд стягнути з
Товариства з обмеженою
відповідальністю фірми "Даніка" частку
в статутному капіталі в розмірі 119880,00
грн.

Проаналізувавши зміст поданої
позивачем уточненої позовної заяви,
суд дійшов висновку про те, що подана
позивачем заява за своєю правовою
природою є заявою про зміну предмету
або підстав позову. Такий висновок суду
повністю узгоджується із правовою
позицією Вищого господарського суду
України, викладеною у п.3.11 Постанови
Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 року, в якій
зазначено що статтею 22
Господарського процесуального
Кодексу не передбачено права
позивача на подання заяв (клопотань)
про "доповнення" або "уточнення"
позовних вимог, або заявлення
"додаткових" позовних вимог і т.п.
Тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру
позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем
має бути додержано правил вчинення
відповідної процесуальної дії, а
недотримання ним таких правил тягне за
собою процесуальні наслідки,
передбачені ГПК та зазначені в цій
постанові.

Згідно частини 5 статті 22
Господарського процесуального кодексу
України, позивач вправі до прийняття
рішення по справі збільшити розмір
позовних вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог. До
початку розгляду господарським судом
справи по суті позивач має право
змінити предмет або підставу позову
шляхом подання письмової заяви.

Враховуючи те, що подана позивачем
заява, надана після початку розгляду
справи по суті, суд залишає її без
розгляду.

У призначеному судовому засіданні
06.10.2014р. представник позивача позов
підтримав, просив суд його
задовольнити.

Представник відповідача у судове
засідання 06.10.2014р. не з'явився, через
канцелярію суду надав клопотання про
відкладення розгляду справи (вх. № 34654),
розглянувши яку, суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 69 ГПК України, спір
має бути вирішено господарським судом
у строк не більше двох місяців від дня
одержання позовної заяви. У виняткових
випадках, за клопотанням сторони, з
урахуванням особливостей розгляду
спору, господарський суд ухвалою може
продовжити строк розгляду спору, але не
більше, як на п'ятнадцять днів.

Так, ухвалою суду від 18.09.2014р.
задоволено клопотання представника
відповідача про продовження строку
розгляду даного спору за межами
двомісячного строку. Продовжено строк
розгляду справи до 06 жовтня 2014 року.

Враховуючи викладене, у господарського
суду відсутні правові підстави для
задоволення клопотання представника
відповідача про відкладення розгляду
справи.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та
документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши обставини та
докази на їх підтвердження, вислухавши
представників сторін під час судового
процесу , судом встановлено наступне.

Як свідчать матеріали справи, позивач -
фізична особа ОСОБА_1, була учасником
Товариства з обмеженою
відповідальністю фірми "Даніка"
(відповідач по справі), з часткою в
статутному капіталі - 119880,00 грн., що
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців від 06.08.2012р.
та Статутом ТОВ фірми "Даніка",
зареєстрований 15.11.2006р.

Відповідно до п. 6.2. Статуту Товариства,
розмір статутного капіталу становить
360000,00 грн., а частка ОСОБА_1 становить -
119880,00 грн. (33,3%).

Протоколом №33 позачергових загальних
зборів учасників ТОВ Фірми "Даніка" від
30.08.2012р. ОСОБА_1 було виключено зі складу
учасників товариства.

Як вбачається з протоколу
вищезазначених загальних зборів
товариства від 30.08.2012р., з ОСОБА_1
необхідно провести відповідні
розрахунки, а саме сплатити вартість
частини майна товариства, відповідно
до її частки в Статутному капіталі
товариства, в строк до 12 місяців з дня
виключення виплатити належну їй частку
прибутку, що одержана товариством в
2012р.

Звертаючись до господарського суду
Харківської області з відповідним
позовом, ОСОБА_1 зазначила, що вказане
рішення загальних зборів учасників ТОВ
Фірми "Даніка", оформлене протоколом
від 30.08.2012р., на сьогоднішній день не
виконано, в зв'язку з чим позивач
просить суд стягнути на свою користь
частку в Статутному капіталі та частку
прибутку товариства в розмірі 10000,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить з
наступного.

Відповідно до п. 4 ст.12 ГПК України,
господарським судам підвідомчі справи,
що виникають з корпоративних відносин
у спорах між господарським товариством
та його учасником (засновником,
акціонером), у тому числі учасником,
який вибув, а також між учасниками
(засновниками, акціонерами)
господарських товариств, що пов'язані
із створенням, діяльністю, управлінням
та припиненням діяльності цього
товариства, крім трудових спорів.

В розумінні ст. ст. 1, 4 Закону України
„Про господарські товариства" (далі -
Закон) господарськими товариствами
визнаються підприємства, установи,
організації, створені на засадах угоди
між юридичними особами і громадянами
шляхом об'єднання їх майна та
підприємницької діяльності з метою
одержання прибутку. До господарських
товариств належить, зокрема,
товариство з обмеженою
відповідальністю, яке діє на підставі
статуту.

Статтею 11-1 вищезазначеного закону
встановлено, що законодавство про
господарські товариства ґрунтується
на нормах, установлених Конституцією
України, і складається із Цивільного
кодексу України, Господарського
кодексу України, цього Закону, інших
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до цих законодавчих актів.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 13 від 24.10.2008 року „Про
практику розгляду судами
корпоративних спорів" передбачено, що
рішення загальних зборів учасників
(акціонерів) та інших органів
господарського товариства є актами,
оскільки ці рішення зумовлюють
настання правових наслідків,
спрямованих на регулювання
господарських відносин, і мають
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин. У зв'язку з цим підставами для
визнання недійсними рішень загальних
зборів акціонерів (учасників)
господарського товариства можуть бути
: - порушення вимог закону та/або
установчих документів під час
скликання та проведення загальних
зборів товариства; - позбавлення
акціонера (учасника) товариства
можливості взяти участь у загальних
зборах; - порушення прав чи законних
інтересів акціонера (учасника)
товариства рішенням загальних зборів.

Відповідно до п. 2 ст. 64 Закону України
"Про господарські товариства"
виключення учасника з товариства
призводить до наслідків, передбачених
статтями 54 і 55 цього Закону.

Згідно з положеннями статті 54 Закону
України "Про господарські товариства",
при виході учасника з товариства з
обмеженою відповідальністю, йому
виплачується вартість частини майна
товариства, пропорційна його частці у
статутному капіталі. Виплата
провадиться після затвердження звіту
за рік, в якому він вийшов з товариства,
і в строк до 12 місяців з дня виходу. На
вимогу учасника та за згодою
товариства вклад може бути повернуто
повністю або частково в натуральній
формі. Учаснику, який вибув,
виплачується належна йому частка
прибутку, одержаного товариством в
даному році до моменту його виходу.

Положення даної статті закріплені
також у п. 8.3.Статуту ТОВ Фірми "Даніка",
з якої вбачається. що у разі виходу з
товариства, учаснику виплачується
вартість частини майна товариства,
пропорційна його частці в Статутному
капіталі.

Пункт 8.7. Статуту товариства
передбачає, що учасник товариства, який
вийшов з товариства, має право на
належну йому частку прибутку,
одержаного товариством в поточному
році до моменту виходу учасника з
товариства.

Статтями 11.2, 11.4 Статуту ТОВ Фірми
"Даніка", яка кореспондується зі ст. 15
Закону України "Про господарські
товариства", прибуток товариства
утворюється з надходжень від
господарської діяльності після
покриття матеріальних та прирівняних
до них витрат і витрат на оплату праці.
З балансового прибутку товариства
вносяться передбачені законодавством
України податки та інші платежі до
бюджету. Чистий прибуток, одержаний
після зазначених розрахунків,
залишається у повному розпорядженні
товариства, яке відповідно до
установчих документів визначає
напрями його використання.

Статтею 7.3 Статуту визначено право
учасника брати участь у розподілі
прибутку Товариства та одержувати його
частку (дивіденди). Право на отримання
частки прибутку (дивідендів)
пропорційно частці кожного з учасників
мають особи, які є учасниками
Товариства на початок строку виплати
дивідендів.

Відповідно до пункту 5 ст. 13.5 Статуту
товариства, затвердження річних
результатів діяльності товариства,
порядку розподілу прибутку, строку та
порядку виплати частки прибутку
(дивідендів) належить до виключної
компетенції загальних зборів.

Так, відповідно до наданих
представником відповідача пояснень,
ТОВ Фірмою "Даніка" у 2012 - 2013 роках
загальними зборами товариства не
приймались рішення про виплату
дивідендів у зв'язку із станом
критичної неплатоспроможності та
відсутністю прибутку, про що свідчить
наданий до господарського суду
фінансовий звіт суб'єкта малого
підприємництва - ТОВ Фірми "Даніка" за
2013р., засвідчений печаткою головного
управління статистики в Харківській
області від 25.09.2014р.

Таким чином, згідно зі ст.ст.15,16 ЦК
України, ст.1 ГПК України, необхідною
умовою для задоволення позову є
наявність факту порушення або
оспорювання прав та інтересів позивача
у справі, на захист яких і спрямовано
звернення з позовом до суду. При цьому,
позовні вимоги повинні знаходиться у
взаємозв'язку з порушенням права або
інтересу, тобто забезпечувати захист
та відновлення порушеного права у
встановлений законом спосіб.
Аналогічні приписи містяться і в ст.20
Господарського кодексу України.

Також приписами пункту 11 Постанови №13
Пленуму Верховного Суду України від
24.10.2008р. "Про практику розгляду судами
корпоративних спорів" передбачено, що
вирішуючи спір по суті, господарський
суд, в першу чергу, повинен встановити
наявність в особи, яка звернулася з
позовом, суб'єктивного матеріального
права або законного інтересу, на захист
якого подано позов, а також з'ясувати
наявність чи відсутність факту їх
порушення або оспорювання.

Таким чином, оскільки на дату звернення
позивача до суду та в процесі розгляду
спору, загальними зборами ТОВ Фірма
"Даніка" не приймались рішення про
визначення порядку розподілення
прибутків товариства (виплати
дивідендів учасникам товариства) за 2012
рік та з наявних в матеріалах справи
доказів, що не спростовані сторонами в
судових засіданнях, ТОВ Фірма "Даніка"
не отримало прибутку за підсумками
2012р., а, навпаки, враховуючи
незадовільний стан підприємства
звернулось до господарського суду із
заявою про порушення справи про
банкрутство, вимоги позивача щодо
отримання частки в статутному капіталі
та частки прибутку в розмірі 10000,00 грн. є
безпідставними, необґрунтованими та
такими, що спростовані матеріалами
справи.

Згідно з частиною другою статті 43 ГПК
та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Як визначено у Постанові Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 року "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", будь-які подані
учасниками процесу докази (в тому
числі, зокрема, й стосовно інформації у
мережі Інтернет) підлягають оцінці
судом на предмет належності і
допустимості. Вирішуючи питання щодо
доказів, господарські суди повинні
враховувати інститут допустимості
засобів доказування, згідно з яким
обставини справи, що відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Що ж до належності
доказів, то нею є спроможність
відповідних фактичних даних містити
інформацію стосовно обставин, які
входять до предмета доказування з
даної справи. Суд обґрунтовує своє
рішення лише тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Подані докази не можуть бути відхилені
судом з тих мотивів, що вони не
передбачені процесуальним законом.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

З урахуванням викладеного, у
господарського суду відсутні правові
підстави для задоволення позову
фізичної особи ОСОБА_1.

Відповідно до статті 49 ГПК України,
судові витрати в даній справі
покладаються на позивача.

Керуючись Законом України "Про
господарські товариства", ст. ст. 12, 22, 32,
33, 34, 43, 49, 65, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Повне рішення складено 10.10.2014 р.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/5195/13