ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"09" жовтня 2014 р.
Справа № 918/1129/14

Суддя Горплюк А.М. розглянувши
матеріали справи

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"

до відповідача Комунального
підприємства «Теплотранссервіс»
Рівненської міської ради

про стягнення в сумі 1 936 975 грн.50 коп.

В засіданні приймали участь:

Від позивача: не з'явився.

Від відповідача: не з'явився.

Суть спору: позивач - Дочірня компанія
«Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» звернулася до господарського
суду Рівненської області з позовом до
відповідача - Комунального
підприємства «Теплотранссервіс»
Рівненської міської ради, в якому
просить стягнути з відповідача 1 115 348
грн. 00 коп. втрат від інфляції та 821 627
грн. 50 коп. 3% річних.

Ухвалою суду від 01.08.2014р. прийнято
позовну заяву до розгляду та порушено
провадження, справу призначено до
слухання на 18.08.2014р.

Ухвалою суду від 18.08.2014р. розгляд справи
відкладено на 12.09.2014р.

Ухвалою суду від 12.09.2014р. розгляд справи
відкладено на 30.09.2014р.

В судове засідання 30.09.2014р. представник
позивача не з'явився, проте через
відділ канцелярії та документального
забезпечення суду, подав клопотання, в
якому просить суд здійснити розгляд
справи без його участі.

В судове засідання 30.09.2014р. представник
відповідача не з'явився, проте через
відділ канцелярії та документального
забезпечення суду, подав клопотання
про відкладення розгляду справи у
зв'язку з зайнятістю представника в
іншому судовому засіданні. Також, в
порядку ст.69 ГПК України, просив
продовжити строк розгляду спору на 15
днів. Судом клопотання задоволено.

Ухвалою суду від 30.09.2014р. продовжено
строк розгляду спору на п'ятнадцять
днів, розгляд справи відкладено на
09.10.2014р.

Також, 30.09.2014р. відповідач через відділ
канцелярії та документального
забезпечення суду, подав клопотання
про припинення провадження у справі на
підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України. В
даному клопотанні відповідач зазначає,
що комунальне підприємство
«Теплотранссервіс» Рівненської
міської ради є неналежним
відповідачем, так як 25.07.2013р.
Рівненською міською радою та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Рівнетеплоенерго»
укладено договір оренди об'єкта
централізованого теплопостачання -
цілісного майнового комплексу
Комунального підприємства
«Теплотранссервіс» Рівненської
міської ради. Зазначає, що укладеним
договором від 25.07.2013р. борг за договором
поставки природного газу №06/09-1330-БО-28
від 23.09.2009р. на суму 9 142 196 грн. 68 коп.
передано для товариства з обмеженою
відповідальністю «Рівнетеплоенерго».

В свою чергу, позивач через відділ
канцелярії та документального
забезпечення суду, подав пояснення, в
якому заперечив проти задоволення
клопотання відповідача про припинення
провадження у даній справі. В
обґрунтування своєї позиції вказує, що
Дочірня компанія «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» не надавала згоди
Комунальному підприємству
«Теплотранссервіс» Рівненської
міської ради на переведення боргу до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Рівнетеплоенерго»,
зокрема і не укладала правочину про
заміну боржника.

Судом відмовлено в задоволенні
клопотання про припинення провадження
у справі з огляду на наступне.

Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України,
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Пунктом 4.4. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» роз'яснено, що
господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань.

Однак, в матеріалах справи відсутні
докази погашення заборгованості за
договором №06/09-1330-БО-28 від 23.09.2009р., а
укладення договору оренди об'єкта
централізованого теплопостачання -
цілісного майнового комплексу
Комунального підприємства
«Теплотранссервіс» Рівненської
міської ради не свідчить про
припинення існування предмету спору, у
зв'язку з чим суд не вбачає підстав для
задоволення клопотання відповідача
про припинення провадження у справі.

В судове засідання 09.10.2014р. представник
позивача не з'явився, проте через
відділ канцелярії та документального
забезпечення суду, подав клопотання, в
якому просить суд здійснити розгляд
справи без його участі.

В судові засідання 18.08.2014р., 12.09.2014р.,
30.09.2014р. та 09.10.2014р. відповідач не
з'явився, хоча про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, що підтверджується
повідомленнями про вручення поштового
відправлення (а.с. 26, 29, 38, 54).

Суд вбачає, що відповідно до статті 75
ГПК України наявних у справі
матеріалів достатньо для розгляду
позовної заяви без участі
представників сторін.

В результаті розгляду матеріалів
справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

23.09.2009р. Дочірньою компанією «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України»
(постачальник) та Комунальним
підприємством «Теплотранссервіс»
Рівненської міської ради (покупець)
укладено Договір поставки природного
газу №06/09-1330-БО-28, відповідно до якого
постачальник зобов'язується передати у
власність покупцю природний газ за
наявності його обсягів, а покупець
зобов'язується прийняти і оплатити
природний газ в обсязі, зазначеному в
статті 2 цього договору.

Відповідно до ст.35 ГПК України факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться.

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 12.04.2011р. у
справі №5019/398/11 задоволено позов
Дочірньої компанії «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» до Комунального
підприємства «Теплотранссервіс»
Рівненської міської ради про стягнення
10 995 281 грн. 97 коп. за договором
№06/09-1330-БО-28 від 23.09.2009р.. Стягнуто з
Комунального підприємства
«Теплотранссервіс» Рівненської
міської ради на користь Дочірньої
компанії «Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» основний борг за поставлений
природний газ в сумі 9 142 196 грн. 68 коп.,
пеню в сумі 712 001 грн. 09 коп., інфляційні
нарахування в сумі 853 071 грн. 65 коп., 3%
річних в сумі 287 012 грн. 55 коп..

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 03.08.2011р.
рішення господарського суду
Рівненської області від 12.04.2011р. у
справі №5019/398/11 залишено без змін.

14.09.2011р. господарським судом видано
наказ про примусове виконання рішення
суду №5019/398/11, що набрало законної сили
03.08.2011р.

Однак, враховуючи, що відповідач
продовжує ухилятися від виконання
своїх зобов'язань щодо сплати даних сум
заборгованості та не виконує рішення
суду, позивач на підставі ст. 625 ЦК
України, нарахував відповідачу 3%
річних в розмірі 821 627 грн. 50 коп. за
період з 28.07.2011р. по 28.07.2014р. нарахованих
на прострочену суму основного боргу,
яка була стягнута рішенням
господарського суду Рівненської
області від 12.04.2011р. у справі №5019/398/11, у
розмірі 9 142 196 грн. 68 коп., а також 1 115 348
грн. 00 коп. інфляційних втрат,
нарахованих на прострочену суму
основного боргу за період з жовтня 2013
року по червень 2014 року.

Розглянувши матеріали справи,
встановивши обставини справи і давши
їм правову оцінку, господарський суд
вважає, що позов підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є договори та
інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 202 ГК України
господарське зобов'язання
припиняється: виконанням, проведеним
належним чином; зарахуванням
зустрічної однорідної вимоги або
страхового зобов'язання; у разі
поєднання управненої та зобов'язаної
сторін в одній особі; за згодою сторін;
через неможливість виконання та в
інших випадках, передбачених цим
Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 статті 530 ЦК України
встановлено, що якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Згідно із статтею 526 ЦК України, що
кореспондується із статтею 193 ГК
України - зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У відповідності до статті 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК
України - боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом, при цьому статтею 525 ЦК
України встановлено, що одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не
звільняється за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до п. 7.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №14
від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» за відсутності
інших підстав припинення зобов'язання,
передбачених договором або законом,
зобов'язання, в тому числі й грошове,
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином (стаття 599 ЦК
України).

Тому наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
зобов'язальних правовідносин сторін
договору, не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною 2 статті 625 ЦК
України. Право кредитора вимагати
сплату бору з урахуванням індексу
інфляції та процентів річних є
способом захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредитору. Зазначену правову
позицію наведено у постановах
Верховного Суду України від 20.12.2010р.
№10/25, від 04.07.2011р. №13/210/10.

Отже, якщо судове рішення про стягнення
з боржника коштів фактично не виконано,
кредитор вправі вимагати стягнення з
нього в судовому порядку сум
інфляційних нарахувань та процентів
річних аж до повного виконання
грошового зобов'язання.

У поданій позовній заяві позивач
просить стягнути нараховані 3% річних
за період з 28.07.2011р. (з 11.11.2009р. до 21.02.2011р.
3% річних стягнуто рішенням суду
№5019/398/11) до 28.07.2014р., а також просить
стягнути втрати від інфляції з жовтня
2013 року по червень 2014 року (з листопада
2009 року по лютий 2011 року стягнуто
рішенням суду №5019/398/11).

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що
позивач вправі був обраховувати 3%
річних починаючи з 22.02.2011р., а
інфляційні втрати починаючи з березня
2011р., оскільки відповідно до рішення
господарського суду Рівненської
області від 12.04.2011р. у справі №5019/398/11 3%
річних стягнуто за період з 11.11.2009р. по
21.02.2011р., а інфляційні втрати стягнуто
за період з листопада 2009р. по лютий 2011р..

Однак, враховуючи те, що суд не вправі
вийти за межі позовних вимог, суд
розглядає справу з урахуванням
періодів, визначених позивачем.

У відповідності до п. 4.1. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №14 від 17.12.2013 р. «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань»,
сплата трьох процентів річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом),
так само як й інфляційні нарахування,
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними
для сплати кредиторові.

Чинне законодавство не пов'язує
припинення зобов'язання з
постановленням судового рішення чи
відкриттям виконавчого провадження
щодо його примусового виконання, а
наявність судових актів про стягнення
заборгованості не припиняє грошових
зобов'язань боржника не виключає його
відповідальності за порушення строків
розрахунків.

Таким чином, враховуючи невиконання
відповідачем своїх грошових
зобов'язань по договору, суд приходить
до висновку про наявність правових
підстав для застосування до спірних
правовідносин положень статті 625 ЦК
України.

Перевіривши правильність здійсненого
позивачем розрахунку, суд встановив, що
3% річних та інфляційні втрати
становлять 824 300 грн. 53 коп. та 1 170 201 грн.
18 коп. відповідно, однак враховуючи, що
суд не може вийти за межі позовних
вимог, суд задовільняє заявлені
позивачем 3% річних в сумі 821 627 грн. 50
коп. та інфляційні втрати в сумі 1 115 348
грн. 00 коп..

У відповідності до статті 32 ГПК
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 ГПК України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

В силу вимог статті 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищенаведене, аналізуючи
положення норм ст.ст. 32, 33, 34, 43 ГПК
України, та оцінюючи усі докази, які
містяться у матеріалах справи у
сукупності, господарський суд дійшов
висновку, що вимоги позивача про
стягнення з відповідача 3% річних в сумі
821 627 грн. 50 коп. та інфляційних втрат в
сумі 1 115 348 грн. 00 коп. обґрунтовані,
стверджуються матеріалами справи, а
відтак, на підставі ст.ст. 11, 509, 526, 530, 612,
625, 629 ЦК України та ст.ст. 173, 193 ГК
України, підлягають задоволенню.

На відповідача на підставі статті 49 ГПК
України покладаються витрати по сплаті
судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 81-1, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Комунального підприємства
«Теплотранссервіс» Рівненської
міської ради (33027, м. Рівне, вул. Д.
Галицького, 27, ) на
користь дочірньої компанії "Газ
України" національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ,
вул. Шолуденка, 1, ) - 821 627
грн. 50 коп. 3% річних, 1 115 348 грн. 00 коп.
інфляційних втрат та 38 739 грн. 51 коп.
витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення підписане суддею "14" жовтня
2014р.

Суддя
Горплюк А.М.