ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2014 р.
Справа № 907/797/13

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого судді
Орищин Г.В.

суддів
Галушко Н.А.

Новосад Д.Ф.

розглянув апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Самшит" від 26.08.14р. б/н

на ухвалу господарського суду
Закарпатської області від 14.08.2014р.

у справі № 907/797/13

за позовом публічного акціонерного
товариства "Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк", м.Київ

до відповідача-1 товариства з обмеженою
відповідальністю "Самшит", м.Київ

до відповідача-2 дочірнього
підприємства "Самшит" товариства з
обмеженою відповідальністю "Самшит",
м.Ужгород

про стягнення солідарно з відповідачів
суми 2723863,08 грн. заборгованості за
кредитним договором №42/3-07 від 10.08.2007р

за участю представників сторін:

від позивача - Бачинський А.В.,

від відповідача-1 - не з'явився,

від відповідача-2 - не з'явився,

від ДВС - не з'явився.

Права та обов'язки сторін, передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено.

Ухвалою господарського суду
Закарпатської області від 14.08.2014р. у
справі №907/797/13 (суддя Мокану В.В.)
відмовлено в задоволенні скарги
товариства з обмеженою
відповідальністю (надалі - ТзОВ)
„Самшит" про визнання незаконною та
скасування постанови заступника
начальника Міського відділу Державної
виконавчої служби Ужгородського
міськрайонного управління юстиції
(надалі - МВ ДВС Ужгородського МРУЮ) від
10.06.2014р. про арешт коштів ТзОВ „Самшит"
у виконавчому провадженні №43398656 з
виконання наказу господарського суду
Закарпатської області від 06.05.2014р. у
даній справі.

Суд виходив з того, що дії державного
виконавця по накладенню арешту на
кошти боржника у межах суми 2760452,28 грн.
відповідають положенням ст.ст. 25, 52
Закону України «Про виконавче
провадження», а тому підстав для
скасування оскаржуваної постанови ДВС
не вбачається.

Дану ухвалу оскаржив відповідач-1,
вважаючи її такою, що винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
просив ухвалу скасувати та винести
нову, якою задоволити скаргу ТзОВ
„Самшит" про визнання незаконною та
скасування постанови ДВС. Скаржник
вважає, що оскільки в межах виконавчого
провадження №43398656 вже було накладено
арешт на його майно, тому у державного
виконавця не було підстав додатково
виносити постанову про арешт коштів.
Крім того, в оскаржуваній постанові
невірно зазначено адреси боржника і
стягувача.

Не погоджуючись із апеляційною
скаргою, відповідач подав до суду
відзив, в якому заперечив доводи
апелянта та зазначив, що ухвала суду
винесена із врахуванням всіх фактичних
обставин справи та з відповідністю
правовим нормам, які регулюють спірні
правовідносини, у зв'язку з чим просив
залишити її без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

Відповідачі-1, -2 та МВ ДВС Ужгородського
МРУЮ явки повноважних представників в
судове засідання не забезпечили, хоча
належним чином були повідомлені про
час і місце розгляду справи, що
підтверджується поштовими
повідомленнями про вручення їм ухвали
суду від 03.09.2014р. (а.с. 43, 45, 46).

Судом відхиляється клопотання
відповідача-1 про відкладення розгляду
апеляційної скарги від 30.09.2014р. з
наступних підстав: у справі достатньо
матеріалів для розгляду апеляційної
скарги по суті; явка сторін в судове
засідання не визнавалась судом
обов'язковою; сплив строку розгляду
апеляційної скарги на ухвалу суду, що
встановлений ст.102 ГПК України. Крім
того, розгляд справи вже відкладався за
клопотанням відповідача-1, проте
останній повторно не забезпечив явки
свого представника. Таким чином, судова
колегія вважає за можливе розглянути
справу без представників
відповідачів-1, -2 та державного
виконавця.

З матеріалів справи та апеляційної
скарги вбачається наступне:

Рішенням господарського суду
Закарпатської області від 24.09.2013р. у
даній справі частково задоволено позов
ПАТ „Акціонерний комерційний
промислово - інвестиційний банк" до
ТзОВ „Самшит" та ДП „Самшит" ТзОВ
„Самшит", стягнуто солідарно з
відповідачів на користь позивача 2706325,76
грн. (1900000,00 грн. заборгованості по
кредиту, 652740,12 грн. відсотків за
користування кредитом, 125876,71 грн. пені
за несвоєчасну сплату кредиту, 27708,93
грн. пені за несвоєчасну сплату
відсотків) та судовий збір. 06.05.2014р. на
примусове виконання зазначеного
рішення було видано наказ.

21.05.2014р. заступником начальника МВ ДВС
Ужгородського МРУЮ винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
№43398656 за вищевказаним наказом, згідно
якої товариству „Самшит" надано строк
для добровільного виконання рішення
суду до 28.05.2014р. (а.с 12). Водночас, з метою
забезпечення виконання рішення суду,
ще одною постановою державного
виконавця від 21.05.2014р. було накладено
арешт на все майно, що належить
боржнику - ТзОВ „Самшит" у межах суми
звернення стягнення 2760452,28 грн. (а.с. 13).

10.06.2014р. заступником начальника МВ ДВС
Ужгородського МРУЮ було винесено
постанову про арешт коштів боржника,
якою встановлено, що боржником в
установлений державним виконавцем
строк для добровільного виконання
рішення суду не виконано та накладено
арешт на кошти, що містяться на
рахунках боржника, повідомлених ДПС
України, у межах суми 2760452,28 грн.;
зазначено, що арешт поширюється на
кошти на всіх рахунках боржника, у тому
числі тих, які будуть відкриті після
винесення постанови про накладення
арешту (а.с. 14).

Вважаючи постанову від 10.06.2014р.
незаконною, оскільки арешт
допускається тільки в межах суми
звернення стягнення, а вартість
арештованого раніше майна боржника є
достатньою для погашення боргу, ТзОВ
«Самшит» звернулося до господарського
суду Закарпатської області зі скаргою
на вказану постанову.

Судова колегія, заслухавши пояснення
представника позивача, оцінивши подані
сторонами докази на відповідність їх
фактичним обставинам і матеріалам
справи, вважає, що підстави для
задоволення апеляційної скарги та,
відповідно, скасування оскаржуваної
ухвали - відсутні, з огляду на наступне:

Положеннями ст. 25 Закону України „Про
виконавче провадження" передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. За заявою стягувача
державний виконавець одночасно з
винесенням постанови про відкриття
виконавчого провадження може накласти
арешт на майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Відкривши виконавче провадження
постановою від 21.05.2014р., державний
виконавець задоволив заяву стягувача і
постановою про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 21.05.2014р. наклав арешт на все майно,
що належить боржнику ТОВ „Самшит" у
межах суми звернення стягнення 2760452,28
грн., що відповідає вищенаведеним
положенням ст.25 Закону України „Про
виконавче провадження".

Невиконання ТзОВ „Самшит" в
установлений державним виконавцем
строк для добровільного виконання
рішення суду (до 28.05.2014 р.) мало
наслідком перехід до примусового
стягнення, яке відбувається в порядку,
визначеному главою 4 Закону України
„Про виконавче провадження".

Відповідно до частин 2, 4 ст. 52 Закону
України „Про виконавче провадження"
стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитарних
установах. На кошти та інші цінності
боржника, що знаходяться на рахунках,
вкладах та на зберіганні у банках чи
інших фінансових установах,
накладається арешт; арешт поширюється
також на кошти на рахунках, які будуть
відкриті після винесення постанови про
накладення арешту.

Частиною 5 вказаної статті передбачено,
що у разі відсутності у боржника коштів
та інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення. Звернення
стягнення на майно боржника не зупиняє
звернення стягнення на кошти боржника.
Боржник має право запропонувати ті
види майна чи предмети, на які
необхідно в першу чергу звернути
стягнення. Черговість стягнення на
кошти та інше майно боржника остаточно
визначається державним виконавцем.

Отже, на стадії примусового виконання
рішення законодавчо регламентовано
першочергове звернення стягнення на
кошти, які при цьому підлягають арешту,
і лише у разі відсутності у божника
коштів та інших цінностей, достатніх
для задоволення вимог стягувача,
стягнення звертається також на належне
боржнику інше майно.

Зважаючи на викладене колегія суддів
погоджується, що дії державного
виконавця по накладенню арешту на
кошти боржника у межах суми 2760452,28 грн.
відповідають нормам чинного
законодавства, а підстав для
скасування постанови заступника
начальника МВ ДВС Ужгородського МРУЮ
від 10.06.2014р. про арешт коштів ТзОВ
„Самшит" у виконавчому провадженні №
43398656 - немає.

Щодо твердження скаржника стосовно
того, що судом не було взято до уваги
невірне зазначення у постанові адрес
сторін виконавчого провадження, то
колегія суддів звертає увагу на те, що
вказане питання досліджувалось судом
першої інстанції. В оскаржуваній
ухвалі суд встановив, що адреса
боржника зазначена відповідно до
виконавчого документу та
місцезнаходження майна, а адресу
стягувача вказано відповідно до його
заяви про відкриття виконавчого
провадження, де зазначено, що документи
слід направляти за адресою: м.Ужгород,
вул.Крилова, 10.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія
дійшла до висновку про обґрунтованість
оскаржуваної ухвали, як такої, що
винесена відповідно до обставин та
матеріалів справи з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Судовий збір за перегляд ухвали в
апеляційному порядку, відповідно до
вимог ст. 49 ГПК України, слід покласти
на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський
апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду
Закарпатської області від 14.08.2014р. у
справі №907/797/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Самшит" -
без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Справу повернути в місцевий
господарський суд.

Повний текст постанови складений
07.10.2014р.

Головуючий суддя
Орищин Г.В.

суддя
Галушко Н.А.

Новосад Д.Ф.