Господарський суд Чернігівської
========================================================================
========================================================================
========================
Р І Ш Е Н Н Я

30 вересня 2014 р.
Справа № 927/1143/14

Позивач: Фізична особа -
підприємець ОСОБА_1,

АДРЕСА_1

Відповідач: Товариство з
обмеженою відповідальністю "Шанхай",

пр-т Миру, 194, корп. 3, м. Чернігів, 14038

про дострокове розірвання договору та
стягнення 31050,00 грн.

Суддя А.М.Селівон

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: ОСОБА_1 - особисто,
паспорт НОМЕР_2, виданий Деснянським ВМ
УМВС України в Чернігівській області.

Від позивача: ОСОБА_2 - представник,
довіреність № 385 від 21.08.2014 р.

Від відповідача: не з'явився.

В судовому засіданні на підставі ч.2
ст.85 Господарського процесуального
кодексу України оголошені вступна та
резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернувся до господарського суду
Чернігівської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шанхай" про
дострокове розірвання укладеного між
сторонами Договору оренди нежитлового
приміщення №? 38-Б від 01.04.13 р., стягнення
з відповідача 31050,00 грн., перерахованих
в якості авансового внеску, а також
судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог в
позовній заяві позивач посилається на
те, що в порушення умов укладеного між
сторонами Договору оренди нежитлового
приміщення №? 38-Б від 01.04.13 р.
відповідачем не виконані належним
чином зобов'язання згідно Договору в
частині передачі орендарю в
користування орендованого нежитлового
приміщення. В зв'язку з невиконанням
відповідачем умов Договору, а також
неповерненням позивачеві
перерахованих в якості авансу грошових
коштів в сумі 31050,00 грн., позивач
звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою господарського суду
Чернігівської області від 23.07.14 р.
позовну заяву прийнято до розгляду та
порушено провадження у справі № 927/1143/14,
розгляд справи призначено на 19.08.14 р..

Ухвалами суду від 19.08.14 р. та 15.09.14 р.
розгляд справи відкладався на 10.09.14 р.
та 30.09.14 р. відповідно.

Ухвалою суду від 15.09.14 р. за клопотанням
позивача строк розгляду спору
продовжувався на 15 днів.

В зв'язку з хворобою судді розгляд
справи переносився з 10.09.14 р. та 15.09.14 р..

В судові засідання 19.08.14 р., 10.09.14 р., 15.09.14
р. та 30.09.14 р. з'явився позивач особисто
та його уповноважений представник,
представник відповідача в дані судові
засідання не з'явився.

Про дату, час і місце проведення
судових засідань відповідача
повідомлено належним чином, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи рекомендованими повідомленнями
про вручення поштових відправлень № №
941, 005, 421.

В судове засідання 30.09.14 р. на виклик
суду згідно ухвали від 15.09.14 р. гр.
ОСОБА_3, яка займала посаду директора
ТОВ "Шанхай"з 13.03.13 р. по 06.06.14р., не
з'явилась.

Копія ухвали суду від 15.09.14 р., яка
направлялась гр. ОСОБА_3 на адресу:
АДРЕСА_2, яка співпадає з адресою,
зазначеною у протоколі № 1 Загальних
зборів засновників ТОВ "Шанхай" від
14.03.13р., повернулась до суду неврученою
адресату у зв'язку із закінченням
терміну зберігання рекомендованого
поштового відправлення на
підприємстві поштового зв'язку.

До початку судового засідання 19.08.14 р.
через канцелярію суду представником
відповідача подано відзив б/н від 15.08.14
р., в якому відповідач зазначає про
укладення між сторонами Договору
оренди нежитлового приміщення №? 38-Б
від 01.04.2013 р., на виконання умов якого, як
він стверджує, Товариством з обмеженою
відповідальністю "Шанхай" неодноразово
пропонувалось позивачу прийняти
орендоване приміщення, однак останній
відмовляється без поважних причин його
прийняти, чим порушує умови укладеного
Договору оренди. Як зазначає також
відповідач, підписуючи Договір оренди
позивач знав про відсутність Додатку №
1 на день підписання Договору, жодний
обов'язок у Відповідача щодо його
надання відсутній.

Крім того, посилаючись на ст. 291
Господарського кодексу України, згідно
якої одностороння відмова від Договору
оренди не допускається, а також
передбачені випадки дострокового
розірвання Договору оренди та
спеціальну процедуру відповідно до ст.
188 Господарського кодексу України, яка
не була дотримана позивачем,
відповідач вважає позовну заяву
позивача необґрунтованою, оскільки в
ній позивач не посилається на жодну
статтю, яка дає йому законне право
достроково розірвати укладений з
відповідачем Договір.

Також відповідач зауважує, що
позивачем не зазначено підставу,
згідно якої він має право повернути
собі авансовий платіж, оскільки навіть
якщо Договір буде розірваний у
судовому порядку, він вважається
розірваним в день набрання рішенням
законної сили. Двостороння реституція
(тобто повернення сторонами всього, що
було отримано внаслідок розірваного
Договору) не передбачено ані законом,
ані Договором оренди. Лише у п. 2.
Додаткової угоди прописано, що право на
повернення такого авансового внеску
може бути використано лише за рахунок
іншого Орендаря, більш того за мінусом
5%, які відповідач вже відрахував в
якості податку. Окремо відповідач
звертає увагу суду на ненадання
позивачем доказів такої сплати, де було
б зазначено, за що він сплатив, оскільки
Додатковою угодою було зазначено, що
сума є авансовим платежем за орендну
плату, а в гарантійному листі - на
облаштування приміщення.

Тобто, на думку відповідача, позивач
сам порушує умови Договору оренди та
відмовляється прийняти запропоновані
приміщення, а також вимагає авансовий
платіж, жодним чином не посилаючись на
норму, яка таке право передбачає.

У зв'язку із зміною керівництва
товариства та у зв'язку із відсутністю
конкретної дати на Гарантійному листі
відповідач повідомив про неможливість
надання пояснень щодо дати, коли саме
було надано такий Гарантійний лист,
неможливість надання пояснень щодо
періоду, за який мало відбутися
зарахування, та підстав посилання в
Гарантійному листі на відсутній пункт
Договору оренди.

Також відповідач повідомив суд про
відсутність між ним та позивачем на
даний час та в минулому жодних інших
правовідносин, відсутність інших
Додаткових угод до спірного Договору
оренди нежитлового приміщення, а також
відсутність правовстановлюючих
документів на орендоване майно у
відповідача не має, оскільки
відповідач не є власником, а лише є
користувачем майна.

Отже, з урахуванням вищевикладеного
відповідач не погоджується з вимогами
позовної заяви та просить відмовити у
задоволенні позовної заяви, оскільки
на думку відповідача, у наданому ТОВ
"Шанхай" відзиві б/н від 15.08.14 р.
містяться вичерпні пояснення та
документи, за відсутності додаткових
пояснень та доказів.

Відзив містить також клопотання
відповідача про розгляд справи без
участі представника ТОВ "Шанхай" на
підставі відзиву та доказів, що наявні
в матеріалах справи.

Відзив разом з доданими до нього
документами долучений судом до
матеріалів справи.

В судовому засіданні 19.08.14 р. позивачем
подане письмове клопотання б/н від 19.09.14
р. про долучення до матеріалів справи
додаткових документів, серед яких,
зокрема, містяться письмові пояснення
б/н від 19.08.14 р., в яких позивач
повідомив, що Гарантійний лист від ТОВ
"Шанхай" був наданий позивачеві в день
підписання додаткової угоди 14 жовтня
2013 р. Період орендної плати, в рахунок
якого мало бути здійснено зарахування
перерахованої позивачем суми
авансового платежу мав розпочатися з
дня підписання акта прийому-передачі
приміщення строком на три роки та шість
місяців. Висновок про тривалість
даного періоду здійснений позивачем на
підставі розрахунку орендної плати за
квадратний метр приміщення (35 грн.), що
передбачено додатковою угодою. Як
зазначив позивач, приміщення, яке
зобов'язаний був надати позивач
відповідно до договору та попередньо
обумовлене, зазначено в договорі
загальною площею 20,70 кв. м., отже розмір
орендної плати за місяць становить 724,50
грн. (35*20,70 кв.м).

Також позивач повідомив суд про
неможливість пояснення підстав
наявності в гарантійному листі
посилання на відсутній пункт договору,
оскільки Гарантійний лист готувався
відповідачем. При цьому відповідач
зазначає, що можливість перерахування
авансового внеску передбачена
договором оренди нежитлового
приміщення №? 38-Б від 01.04.13 р. та
додатковою угодою від 14.10.13 р.. Крім
того, Гарантійним листом відповідач
надав гарантію зарахування
перерахованої суми в рахунок орендної
плати на умовах договору оренди
нежитлового приміщення №? 38-Б від 01.04.13
р., подальшу оплату за виконання робіт
підрядної організації відповідач міг
здійснювати в межах своєї
господарської діяльності для
виконання зобов'язання по договору, а
саме передати в оренду нежитлове
приміщення, яке на 01.08.13 р. мало бути
передано.

Крім того позивач повідомив суд про
відсутність в даний час та в минулому
інших правовідносин з відповідачем, а
також відсутність додаткових угод,
окрім зазначеної в матеріалах справи,
до договору оренди нежитлового
приміщення №? 38-Б від 01.04.13 р..

Клопотання позивача судом задоволено,
документи до матеріалів справи
долучені.

Ухвалою суду від 19.08.14 р. позивачу
відмовлено в задоволенні поданого
разом з позовною заявою б/н від 21.07.14 р.
письмового клопотання б/н від 22.07.14 р.
про витребування доказів згідно ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України, а саме: технічної документації
щодо наявного (них) приміщення на
першому поверсі торгового комплексу;
акту виконаних робіт по зведенню та
облаштуванню приміщення відповідно до
гарантійного листа; документів, що
підтверджують зарахування сплаченої
позивачам суми в рахунок орендної
плати, з огляду на предмет позову та
обставини, які входять до предмета
доказування в даній справі, оскільки
позивачем не було надано обґрунтованих
доказів на підтвердження викладених в
клопотанні фактичних обставин, з якими
пов'язується витребування судом
доказів згідно ст. 38 Господарського
процесуального кодексу України.

Також до початку судового засідання
15.09.14 р. позивачем через канцелярію суду
подані письмові пояснення по справі б/н
від 09.09.14 р., в яких позивач, посилаючись
на ст. 291 Господарського кодексу
України та ст.ст. 611, 766 Цивільного
кодексу України, вважає, що розірвання
договору має розглядатись як
дострокове припинення договірних
зобов'язань, оскільки, як зазначено в
позовній заяві, відповідач порушив
передбачені договором зобов'язання.
При цьому позивач зазначає, що підстави
повернення авансового платежу та
дострокового розірвання договору
передбачені Господарським та
Цивільним кодексом України.

Крім того, позивач повідомив, що на
прохання відповідача для облаштування
(а фактично зведення) приміщення, він
погодився на авансову виплату
орендованого приміщення. Незважаючи на
відсутність приміщення станом на 14.10.13
р. між сторонами було підписано
додаткову угоду № 1 від 14.10.13 р. до
договору оренди нежитлового
приміщення №? 38-Б.

Як стверджує позивач, у відповідності
до умов договору 14.10.13 р. ним була
сплачена відповідачеві авансова
виплата в розмірі 31050,00 грн. готівкою
безпосередньо при підписанні
додаткової угоди в приміщенні
відповідача. Як на докази
підтвердження отримання авансової
виплати та подальшого зарахування
перерахованої суми в рахунок орендної
плати на умовах договору позивач
посилається на наданий відповідачем
гарантійний лист.

Також позивач вважає, що факт сплати
авансового платежу відповідач
підтверджує в відзиві та додатково
зазначає про сплату 5 % від авансового
платежу, які були відраховані
відповідачем в якості податку, що, в
свою чергу, на думку позивача,
підтверджує виконання ним зобов'язання
по оплаті орендної плати. При цьому
відповідач ні в передбачений договором
строк до 01.08.2013 р., ні в подальшому не
передав орендоване приміщення, тобто
зобов'язання за договором не виконав.

За таких обставин, позивач, з
посиланням на ст. 1212 Цивільного кодексу
України вважає, що відповідач набув
спірну суму безпідставно.

В поясненнях позивач вважає твердження
відповідача про неодноразову
пропозицію прийняти приміщення такими,
що не відповідають дійсності та нічим
не підтвердженими. Так, ідентифікації
приміщення (додатку № 1 до договору) на
день підписання договору та в
подальшому відповідач не надав, станом
на 01.08.13 р. приміщення згідно з актом
прийому-передачі не передав, оскільки
саме приміщення на дату початку дії
договору не існувало та не існує на
сьогоднішній день. На думку позивача,
вказаний факт підтверджує гарантійний
лист, існування якого вказує на те, що
приміщення не облаштовано, тобто
йдеться про потребу зведення
приміщення підрядною організацією, з
якою укладено договір. Вказана сума
підрядних робіт в розмірі 31050,00 грн.
аналогічна зазначеній в додатковій
угоді, яка разом з гарантійним листом
підписувалась 14.10.13 р. вже після початку
дії договору.

Крім того, як стверджує позивач, спірна
сума була сплачена як авансовий платіж
у відповідності до умов п. 3.6 договору
оренди нежитлового приміщення №? 38-Б та
додаткової угоди, а гарантійний лист
підтверджує сплату суми та дає
гарантії, що відповідач здійснить
облаштування приміщення за рахунок
сплаченого авансового платежу. Також
на це вказує той факт, що помилково чи
навмисно зазначений в гарантійному
листі п. 4.1.6. договору про облаштування
приміщення у рахунок орендної плати
відсутній в договорі.

Письмові пояснення разом з доданими до
них документами долучені судом до
матеріалів справи.

До початку судового засідання 30.09.14 р.
через канцелярію суду представником
відповідача подані пояснення по справі
б/н від 26.09.14 р., в яких на виконання
вимог ухвали суду від 15.09.14 р.
відповідач повідомив про відсутність
прибуткового касового ордеру щодо
оприбуткування грошових коштів в сумі
31050,00 грн., отриманих від ФОП ОСОБА_1.
Крім того, нинішньому керівництву
товариства невідомо про існування
такого касового ордеру, оскільки при
передачі документів від попереднього
керівника такий ордер не передавався
новому керівнику ТОВ „Шанхай".

Пояснення відповідача долучені судом
до матеріалів справи.

Також до початку судового засідання
30.09.14 р. через канцелярію суду на
виконання вимог ухвали суду від 15.09.14 р.
щодо витребування доказів згідно ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України від ПАТ КБ "Приватбанк"
надійшов лист № 30.1.0.0/2-20140919/2790 від 23.09.14
р., в якому банк повідомив суд, що за
жовтень 2013 р. грошових коштів в сумі
31050,00 грн., сплачених ФОП ОСОБА_1 на
рахунок ТОВ „Шанхай" № 4615, МФО
353586, код 38647329, не знайдено.

Вказані пояснення долучені судом до
матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх
вимог та заперечень, окрім наявних в
матеріалах справи, на час проведення
судового засідання сторонами суду не
надано.

Відповідно до 2.3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" (далі - Постанова № 18)
якщо стороною (або іншим учасником
судового процесу) у вирішенні спору не
подано суду в обґрунтування її вимог
або заперечень належні і допустимі
докази, в тому числі на вимогу суду, або
якщо в разі неможливості самостійно
надати докази нею не подавалося
клопотання про витребування їх судом
(частина перша статті 38 ГПК), то розгляд
справи господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, оскільки
явка представника відповідача в судове
засідання обов'язковою не визнавалась,
відповідач не скористався належним
йому процесуальним правом приймати
участь в судовому засіданні, зважаючи
на заявлене відповідачем клопотання
про розгляд справи без участі
представника ТОВ «Шанхай», беручи до
уваги, що позивач та його уповноважений
представник проти розгляду справи без
участі представника відповідача не
заперечували, суд здійснював розгляд
справи за відсутності представника
відповідача, виключно за наявними у
справі матеріалами.

При цьому, оскільки суд відкладав
розгляд справи, надаючи учасникам
судового процесу можливість
реалізувати свої процесуальні права на
представництво інтересів у суді та
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 ГПК України, не
знаходив підстав для відкладення
розгляду справи.

Подані позивачем письмове клопотання
від 19.08.14 р. та представником позивача
від 15.09.14 р. про відмову від здійснення
технічної фіксації судового процесу
судом задоволені. Засідання
господарського суду по розгляду даної
справи проведено без фіксації
технічними засобами. Судовий процес
відображено у протоколі судового
засідання.

Перед початком розгляду справи
позивача та його представника було
ознайомлено з правами та обов'язками
відповідно до ст.ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст.
81-1 Господарського процесуального
кодексу України.

Позивач та його представник в судових
засіданнях повідомили суд, що права та
обов'язки стороні зрозумілі.

Відводу судді позивачем та його
представником не заявлено.

В судовому засіданні 30.09.14 р. позивач та
його уповноважений представник
підтримали заявлені позовні вимоги,
викладені в позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, заслухавши в судовому
засіданні пояснення позивача та його
представника, з'ясувавши обставини, що
мають значення для вирішення спору,
перевіривши наданими сторонами
доказами та оглянувши в судовому
засіданні їх оригінали, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного
кодексу України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та
інших угод, передбачених законом,
а також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

01 квітня 2013 р. між Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (Орендар за
договором, позивач у справі) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю „Шанхай"
(Орендодавець за договором, відповідач
у справі) укладений Договір оренди
нежитлового приміщення №? 38-Б (далі -
Договір).

Згідно п.п.1.1, 1.2 Договору Орендодавець
зобов'язується передати Орендареві за
плату на визначений в Договорі строк в
користування (оренду) нежитлове
приміщення загальною площею 20,70 кв.м,
ідентифіковане в Додатку № 1 до цього
Договору, розташоване на першому
поверсі будівлі, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_3 (далі - Приміщення) для
здійснення господарської діяльності, а
саме торгівельної діяльності.
Орендодавець гарантує, що Приміщення є
власністю ПАТ «Чернігівський ремонтно
- механічний завод «Жовтневий молот»,
та надано в користування у
відповідності до договору позички
приміщення від 01.04.2013 року між
позичкодавцем - Власником та
користувачем - Орендодавцем.

Відповідно до п.2.6 Договору передання
Орендарю Приміщення оформляється
відповідним документом (актом), який
оформлюється у двох примірниках та
підписується уповноваженими
представниками сторін, при цьому
підпис уповноважених представників
сторін скріплюється печаткою. Якість
(стан) Приміщення на момент його
передачі зазначається в Акті
прийому-передачі. Дата підписання Акту
прийому-передачі приміщення
вважається днем початку використання
приміщення.

Відповідно до п.2.1 Договір укладений
строком на 35 місяців. Початок дії
договору з 01 серпня 2013 р., закінчення 30
червня 2016 року (включно).

Розділами 3, 4 Договору сторонами
визначена орендна плата, права і
обов'язки сторін.

Згідно п.7.10 Договір набуває чинності з
моменту підписання сторонами.
Припинення дії даного Договору не
звільняє сторони від проведення
повного розрахунку за ним за час його
дії та сплати штрафних санкцій за
порушення умов Договору, вчинених під
час дії цього Договору.

Судом встановлено, що укладений
Договір за своїм змістом та правовою
природою є договором оренди, який
підпадає під правове регулювання норм
глави 58 Цивільного кодексу України та §
5 глави 30 Господарського кодексу
України.

Відповідно до ст.283 Господарського
кодексу України за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності. У
користування за договором оренди
передається індивідуально визначене
майно виробничо-технічного
призначення (або цілісний майновий
комплекс), що не втрачає у процесі
використання своєї споживчої якості
(неспоживна річ). В силу ч.6 названої
статті до відносин оренди
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Аналогічне визначення договору оренди
міститься і в ст.759 Цивільного кодексу
України.

Договір оренди відповідно до ст. 638
Цивільного кодексу України є укладеним
з моменту досягнення сторонами згоди з
усіх істотних умов.

Відповідно до абз. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 762
Цивільного кодексу України за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму, плата
за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Зокрема, згідно п. 3.1 Договору ставка
орендної плати за 1 кв.м. приміщення
складає 70,00 грн.. За користування
приміщенням Орендар сплачує
Орендодавцю орендну плату в розмірі
1449,00 грн. незалежно від наслідків своєї
діяльності.

Як свідчать матеріали справи,
підтверджено позивачем та
відповідачем у відзиві б/н від 15.08.14 р.,
Додаток № 1 до Договору у ТОВ «Шанхай»
відсутній, і як наслідок, позивачу не
надавався.

14 жовтня 2013 р. між сторонами було
укладено Додаткову угоду до Договору
оренди нежитлового приміщення №? 38-Б
від 01.04.13 р., згідно якої авансова
виплата за орендоване приміщення
складає 201000,00 грн. та встановлено
наступний порядок виплати: 14.10.13 р. -
31050,00 грн..

З дня підписання Акта прийому-передачі
до моменту, коли авансова виплата за
орендоване приміщення складе 37260,00грн. -
ставка орендної плати становить 35,00
грн. за 1 кв.м.. За користування
приміщенням Орендар сплачує
Орендодавцю орендну плату в розмірі
724,50 грн. незалежно від наслідків своєї
діяльності.

Авансовий внесок внесений за
орендоване приміщення зменшений на
п'ять відсотків, Орендар право
повернути собі за рахунок Орендаря на
користь якого він відмовився від
орендованої площі.

Про відмову від орендованої площі
Орендар зобов'язаний попередити не
менше, ніж за 30 календарних днів. По
закінченню тридцяти календарних днів
після написання заяви про відмову від
орендованої площі, орендна плата не
нараховується. В період з 01.11.2013 року по
28.02.2014 року Орендодавець не приймає
відмови Орендаря від орендованого
приміщення. Орендна плата
нараховується за весь цей період в разі
відсутності наявності заміни Орендаря.

Як зазначено позивачем в письмових
поясненнях, в день підписання
Додаткової угоди від 14.10.13 р. позивачем
від Товариства з обмеженою
відповідальністю «Шанхай» був
отриманий гарантійний лист, надання
якого позивачеві підтверджено ТОВ
«Шанхай» у відзиві.

Вказаним гарантійним листом (без
вихідних реквізитів), який підписано
обома сторонами, зазначено про
укладення на виконання умов п.4.1.6
Договору оренди, в якому Орендодавець
зобов'язується зробити за рахунок
Орендаря облаштування приміщення для
його функціонального використання при
веденні господарської діяльності
договору підрядних робіт ТОВ «Шанхай»
з ТОВ „Готельно-Ресторанний комплекс
"Е 95", за умовами останнього сума робіт
складає 13050,00 грн.. В листі зазначалось
про необхідність перерахування
грошових коштів на рахунок підрядника
ТОВ «Шанхай». Одночасно з боку ТОВ
«Шанхай» надавалась гарантія
зарахування перерахованої суми в
рахунок орендної плати на умовах
Договору оренди від 01.04.2013 року №? 38-Б, а
також повідомлялось, що в
підтвердження виконаних робіт
надається акт підписаний Орендодавцем,
Орендарем та Підрядником. У разі
невиконання зобов'язань з боку
Орендодавця сума повертається у
відповідності до договору Оренди.

При цьому, на вимоги суду на час
проведення судового засідання 30.09.14 р.
сторонами не наданий для огляду суду
укладений між ТОВ „Шанхай" та ТОВ
„Готельно - Ресторанний комплекс „Е 95"
з метою облаштування приміщення для
його функціонального використання при
веденні господарської діяльності
договір підрядних робіт або його копія.

Крім того, суд зазначає про відсутність
в тексті Договору оренди нежитлового
приміщення №? 38-Б від 01.04.13 р. пункту 4.1.6,
на який міститься посилання в
гарантійному листі.

Як зазначено позивачем в позовній
заяві та письмових поясненнях б/н від
09.09.14 р., на виконання умов п. 3.6 Договору
оренди, згідно якого Орендар має право
сплатити орендну плату за будь - який
період в межах строку Договору
достроково за умови погодження такої
сплати з Орендодавцем, а також вправі
здійснити авансову виплату орендної
плати, та умов Додаткової угоди від
14.10.13 р., ним було сплачено
відповідачеві готівкою авансову
виплату в сумі 31050,00 грн..

Відповідно до п. 4.1.1 Договору
Орендодавець зобов'язується передати
Орендарю в користування приміщення за
Актом прийому-передачі, який становить
невід'ємну частину Договору.

За змістом глави 58 Цивільного кодексу
України до обов'язків орендодавця за
договором оренди віднесено передати
або зобов'язатися передати наймачеві у
користування негайно або у строк,
встановлений у договорі найму, річ у
комплекті та у стані, що відповідає
умовам договору найму та її
призначенню, а також попередити
орендаря про особливі властивості та
недоліки речі, які йому відомі і які
можуть бути небезпечними для життя,
здоров'я, майна наймача або інших осіб
або призвести до пошкодження самої
речі під час користування нею. При
цьому орендар зобов'язаний у
присутності орендодавця перевірити
справність речі; у разі невиконання
цього обов'язку річ вважається такою,
що передана йому у належному стані.

Відповідно до ч. 1 ст. 795 Цивільного
кодексу України передання наймачеві
будівлі або іншої капітальної споруди
(їх окремої частини) оформляється
відповідним документом (актом), який
підписується сторонами договору. З
цього моменту починається обчислення
строку договору найму, якщо інше не
встановлено договором. Повернення
наймачем предмета договору найму
оформляється відповідним документом
(актом), який підписується сторонами
договору. З цього моменту договір найму
припиняється.

У відповідності до ст. 765 Цивільного
кодексу України наймодавець
зобов'язаний передати наймачеві майно
у користування негайно або у строк,
встановлений договором найму.

Перевірка справності речі відповідно
до вимог статті 767 Цивільного кодексу
України означає відповідність її стану
(якості) і комплектності умовам
договору та призначенню речі.

Отже, основним обов'язком наймодавця за
договором найму є обов'язок передати
майно наймачеві. В разі невиконання
такого обов'язку наймач отримує право в
силу вимог статті 766 Цивільного кодексу
України:

а) вимагати від наймодавця передання
майна. Це право може бути реалізоване
наймачем в примусовому порядку шляхом
звернення з відповідним позовом до
суду.

б) відмовитися від договору найму в
разі, якщо він в результаті затримки
передачі майна наймодавцем втратив
інтерес до виконання договору найму.

Вищезазначені можливості наймача є
альтернативними, право вибору вимоги
надається самому наймачу.

Судом встановлено, що за умовами пункту
2.6 Договору передача приміщення в
оренду здійснюється сторонами за актом
прийому-передачі. Зважаючи на те, що
строку передачі об'єкта оренди
Договором не встановлено, такий
обов'язок мав бути виконаний
орендодавцем - ТОВ «Шанхай» в силу
приписів ст.ст. 765, 795 Цивільного кодексу
України та п.2.1 Договору з 01.08.13 р., тобто
з початком дії Договору.

При цьому сторонами не заперечується,
що акт приймання - передачі приміщення
в оренду за Договором не складався,
приміщення орендарю не передавалось.

За умовами п.2.5 Договору договір
припиняється достроково за
погодженням сторін, а також у випадках
передбачених 781 Цивільного кодексу
України.

Статтею 654 Цивільного Кодексу України
передбачено, що зміна або розірвання
договору вчиняється в такій самій
формі, що й договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 291 Господарського
кодексу України одностороння відмова
від договору оренди не допускається.

Згідно з ч.3 ст. 291 Господарського
кодексу України договір оренди може
бути розірваний за згодою сторін. На
вимогу однієї із сторін договір оренди
може бути достроково розірваний з
підстав, передбачених Цивільним
кодексом України для розірвання
договору найму, в порядку,
встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Відповідно до статті 188 Господарського
процесуального кодексу України
розірвання господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором. Сторона
договору, яка вважає за необхідне
змінити або розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором. Сторона договору,
яка одержала пропозицію про зміну чи
розірвання договору, у двадцятиденний
строк після одержання пропозиції
повідомляє другу сторону про
результати її розгляду. У разі якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
(розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.

За приписами ч.1, 2 ст. 651 Цивільного
кодексу України зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом. Договір може
бути змінено або розірвано за рішенням
суду на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

За змістом ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ч.1, 2 ст. 251 Цивільного кодексу
України строком є певний період у часі,
зі спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Терміном є
певний момент у часі, з настанням якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст.193 ГКУ кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Як стверджує позивач та підтверджено
матеріалами справи, в зв'язку із
невиконанням відповідачем
зобов'язання щодо передачі
орендованого приміщення, позивачем
було направлено на адресу ТОВ «Шанхай»
заяву б/н від 03.03.14 р. із вимогою про
повернення сплаченої грошової суми та
пропозицією про укладення додаткової
угоди про розірвання Договору оренди
нежитлового приміщення №? 38-Б від 01.04.13
р. з 05.03.14 р., а також претензію -
пропозицію від 12.06.14 р. із вимогою про
дострокове розірвання Договору оренди
та повернення сплачених в якості
авансової виплати грошових коштів,
надсилання яких підтверджується
наявними в матеріалах справи копією
опису вкладення в цінний лист від 03.03.14
р. та оригіналу опису вкладення в
цінний лист від 12.06.14 р. відповідно.

Проте у відзиві б/н від 15.08.14 р.
відповідач зазначає про неодноразову
пропозицію ФОП ОСОБА_1 прийняти
орендоване приміщення.

В матеріалах справи міститься лист ТОВ
«Шанхай» б/н від 31.03.14 р. в якому
зазначається про неодноразову усну
пропозицію позивачеві прийняти вільні
приміщення в оренду та невиконання ФОП
ОСОБА_1 зобов'язання щодо прийняття
орендованого приміщення за актом
приймання - передачі. Крім того, в листі
міститься пропозиція прийняти
приміщення в оренду та підписати
відповідний акт прийому - передачі.

Належних та допустимих доказів на
підтвердження здійснення Товариством
з обмеженою відповідальністю "Шанхай"
пропозиції орендарю прийняти
орендоване приміщення саме за актом
прийому - передачі сторонами суду не
надано.

Оскільки надані відповідачем копії
акту від 14.05.14 р. та протоколу № 1 від
14.05.14 р. складені одноособово з боку ТОВ
"Шанхай" та підписані невстановленими
особами, зазначені документи як
належні докази пропозиції Орендодавця
Орендарю прийняти в оренду приміщення
судом не приймаються.

При цьому, як вже було встановлено
судом, обов'язок щодо передачі майна
орендодавцем за Договором оренди
нежитлового приміщення №38-Б від 01.04.13 р.
виконано не було.

Більш того, всупереч вимогам статей 32-24
Господарського процесуального кодексу
України відповідачем не було надано
доказів відмови Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 від прийняття
об'єкта оренди.

Отже, заперечення відповідача проти
позову з мотивів невиконання позивачем
обов'язку щодо прийняття орендованого
приміщення судом до уваги не
приймаються.

Таким чином, за результатами вивчення
матеріалів справи судом встановлено та
підтверджено сторонами невиконання
відповідачем зобов'язання за Договором
щодо передачі орендованого майна
позивачу та неможливість
добровільного врегулювання сторонами
питання щодо розірвання спірного
Договору, що стало підставою для
звернення позивача до суду з даним
позовом.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст.
129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3
Господарського процесуального кодексу
України основними засадами
судочинства є рівність всіх учасників
судового процесу перед законом та
судом, змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання
доказів відповідно до ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України покладено на сторони та інших
учасників судового процесу. При цьому
відповідачем не надано суду жодних
належних та допустимих доказів на
підтвердження виконання зобов'язання,
письмових пояснень щодо неможливості
надання таких доказів, або ж фактів, що
заперечують викладені позивачем
позовні вимоги.

Тобто, вказана норма Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує доводити свою правову
позицію саме ту сторону, яка на неї
посилається.

При цьому, відповідно до ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських справах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Суд наголошує, що господарський суд
створює сторонам та іншим особам, які
беруть участь у справі, необхідні умови
для встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Саме змагальність сторін, яка
реалізується в господарському процесі
через ст. 33 ГПК України дає змогу суду
всебічно, повно та об'єктивно з'ясувати
всі обставини справи та внаслідок чого
ухвалити законне, обґрунтоване і
справедливе рішення у справі.

За приписами ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Жодний доказ не має
для господарського суду заздалегідь
встановленої сили.

Доказів визнання недійсними Договору
оренди нежитлового приміщення №? 38-Б
від 01.04.13р. або окремих його пунктів, а
також доказів укладення зазначеного в
гарантійному листі договору підряду
між ТОВ „Шанхай" та ТОВ „ГРК „Е95" суду
не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та
умов укладення Договору оренди
нежитлового приміщення на час його
підписання з боку сторін відсутні.

Судом зазначається, що відмова від
договору, як і його розірвання, слід
розглядати як дострокове припинення
договірних зобов'язань з ініціативи
однієї зі сторін.

Підстави дострокового припинення
договірних зобов'язань є наслідком
невиконання чи неналежного виконання
однією зі сторін своїх договірних
обов'язків.

Виходячи з аналізу норм ст. 291
Господарського кодексу України та ст.
766 Цивільного кодексу України у
позивача було альтернативне право за
невиконання відповідачем своїх
обов'язків за Договором звернутися до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шанхай" з
пропозицією про розірвання договору за
згодою сторін або відмовитись від
договору.

Частиною 2 ст. 188 Господарського кодексу
України передбачено, що сторона
договору, яка вважає за необхідне
змінити або розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором.

Відповідно ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Як зазначено у резолютивній частині
рішення Конституційного Суду України
від 09.07.2002 у справі щодо офіційного
тлумачення положення частини другої
статті 124 Конституції України (справа
про досудове врегулювання спорів),
положення частини другої статті 124
Конституції України щодо поширення
юрисдикції судів на всі
правовідносини, що виникають у державі,
в аспекті конституційного звернення
необхідно розуміти так, що право особи
(громадянина України, іноземця, особи
без громадянства, юридичної особи) на
звернення до суду за вирішенням спору
не може бути обмежене законом, іншими
нормативно-правовими актами.

Надсилання стороні договору
пропозиції про розірвання договору, як
передумови звернення до суду, є правом,
а не обов'язком особи, яка добровільно,
виходячи з власних інтересів його
використовує, та не позбавляє особу
звернутися за захистом порушеного
права.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
19.09.2011 року № 22/110.

Вищенаведене спростовує доводи
відповідача про порушення позивачем
положень ст. ст. 188, 291 ГК України щодо
порядку розірвання договору, отже
посилання відповідача у відзиві на
недотримання позивачем приписів
частини першої статті 188
Господарського кодексу України, якою
визначено порядок зміни та розірвання
господарських договорів, судом до
уваги не приймаються.

Враховуючи вищевикладене, оскільки
матеріалами справи підтверджується
факт невиконання відповідачем
зобов'язань за Договором щодо передачі
орендованого приміщення орендарю та на
момент прийняття рішення доказів
виконання зобов'язання відповідач суду
не представив, як і належних та
допустимих доказів, що спростовують
вищевикладені обставини, приймаючи до
уваги той факт, що ні на момент
підписання Договору оренди
нежитлового приміщення №? 38-Б від 01.04.13
р., ні на час початку його дії,
зазначений в п.2.1 вказаного Договору, а
саме 01.08.13 р., приміщення передано не
було, суд доходить висновку, що позов в
частині розірвання договору доведений
позивачем, обґрунтований матеріалами
справи та відповідачем не
спростований, а тому вимога позивача
про розірвання Договору оренди
нежитлового приміщення №? 38-Б від 01.04.13
р. підлягає задоволенню.

Рішення суду про задоволення позову
може бути прийнято виключно у тому
випадку, коли подані позивачем докази
дозволять суду зробити чіткий,
конкретний та безумовний висновок про
обґрунтованість та законність вимог
позивача.

Стосовно заявлених позивачем позовних
вимог частині стягнення з ТОВ „Шанхай"
сплачених в якості авансового внеску
грошових коштів в сумі 31050,00 грн. суд
зазначає, що на час судового розгляду
матеріалами справами не підтверджено
жодними доказами перерахування
позивачем на рахунок ТОВ „Шанхай"
грошових коштів в сумі 31050,00 грн. в
якості авансового внеску.

Відповідно до пункту 1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 23.03.2012 №6 "Про судове
рішення" встановлено, що рішення з
господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, враховуючи
те, що позивач не довів в розумінні ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України ті обставини, на які він
посилається як на підставу своїх
позовних вимог в їх майновій частині,
господарський суд позбавлений
можливості встановити та дослідити
необхідні для ухвалення
обґрунтованого рішення обставини
справи та правовідносини сторін, а тому
вважає за необхідне та правомірне
відмовити позивачу у задоволенні
позову в частині стягнення з ТОВ
„Шанхай" сплачених в якості авансового
внеску 31050,00 грн., з огляду на
необґрунтованість та недоведеність
позову в цій частині.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу судові витрати
покладаються на відповідача
пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до частин 1 та 5 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України Державне мито покладається: у
спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні договорів, - на
сторону, яка безпідставно ухиляється
від прийняття пропозицій іншої
сторони, або на обидві сторони, якщо
господарським судом відхилено частину
пропозицій кожної із сторін; у спорах,
що виникають при виконанні договорів
та з інших підстав, - на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката, витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції
України, ст.ст. 11, 202, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 626,
629, 638, 651, 762, 765, 766, 781, 795 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 173, 174, 188, 193, 283, 291
Господарського кодексу України, ст.ст.
4-2, 4-3, 33, 43, 44, 49, 82-85, 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Розірвати Договір оренди нежитлового
приміщення №? 38-Б, укладений 01 квітня 2013
р. між Фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою
відповідальністю „Шанхай".

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шанхай" (пр-т Миру, 194,
корп. 3, м. Чернігів, 14038, р/р 4615 в ПАТ
КБ «Приватбанк», МФО 353586, код 38647329) на
користь Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) 1218,00 грн. витрат зі сплати
судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

4. В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Повний текст рішення складений та
підписаний 03 жовтня 2014 року.

Суддя
А.М.Селівон