ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.10.2014 Справа № 920/807/14

за позовом: Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Бердичів Житомирської
області

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю фірми «РТВ-Сервіс», м.
Бердичів Житомирської області

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: 1. Відділ
Державної виконавчої служби
Конотопського міськрайонного
управління юстиції, м. Конотоп Сумської
області

2. Публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль», м.
Київ

про визнання права власності та
стягнення 33 306 грн. 00 коп.

суддя Лиховид Б.І.

представники сторін:

від позивача: не прибув

від відповідача: не прибув

від третіх осіб: 1. не прибув

2. Бочек Ю.Л., довіреність
№ 1257/13 від 22.07.2013р.

у судовому засіданні брала участь
секретар судового засідання Ейсмонт
М.О.

Суть спору: позивач у позовній заяві
просить суд визнати за ним право
спільної часткової власності із ТОВ
«РТВ-Сервіс» на 26/100 частин магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1» - прибудови площею 133 кв.
м, розташованого по АДРЕСА_2, а також
стягнути з ТОВ «РТВ-Сервіс» на свою
користь 33 306 грн. надлишку, внесенного
за інвестиційним договором від 01.06.2009р.

Згідно заперечення № 12050/02-54/2 від
21.05.2014р. на позовну заяву відділ ДВС
Конотопського міськрайонного
управління юстиції вважає заявлені
позовні вимоги необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню у
зв`язку з тим, що відповідно до договору
іпотеки, укладеного між ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ фірмою
«РТВ-Сервіс» від 07.03.2008р., зокрема,
відповідно до п. 4.1.8, провадити будь-які
будівельні роботи відносно предмету
іпотеки - магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», окрім
поточного, а у разі потреби,
капітального ремонту, заборонено. На
думку відділу ДВС Конотопського
міськрайонного управління юстиції,
інвестиційний договір будівництва
об'єкта нерухомості від 01.06.2009р.,
укладений між ТОВ фірмою «РТВ-Сервіс»
та ФОП ОСОБА_1, на який позивач
посилається при обґрунтуванні
заявлених вимог, суперечить вимогам
іпотечного договору від 07.03.2008р.

У відповідності до письмових пояснень
від 16.06.2014р., позивач додатково
обґрунтовує позовні вимоги та просить
суд задовольнити їх в повному обсязі.

Згідно заперечення № 140-11-1-00/150 від
16.06.2014р. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
позовні вимоги не визнає та зазначає,
що позивачу було відомо про укладення
відповідачем кредитних договорів та
передачу в іпотеку спірного майна за
договором від 07.03.2008р. Крім того, за
умовами даного договору іпотеки,
відповідач не мав права відчужувати
нерухоме майно, що є предметом спору у
даній справі без згоди банку, зокрема,
шляхом укладення інвестиційного
договору з позивачем. Разом з тим,
відповідно до витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно від 17.03.2009р.
відповідачу на праві власності вже
належала частина спірного майна
загальною площею 504,5 кв. м до укладення
інвестиційного договору від 01.06.2009р., на
який посилається позивач. Також ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» зазначає, що
спірне майно, загальною площею 504,5 м. кв.
не є новоствореним та зареєстроване на
праві власності за ТОВ фірмою
«РТВ-Сервіс».

Відповідно до письмових пояснень
від 16.06.2014р. відповідач позов визнає
частково, зокрема, визнає право
власності за фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 на площу
магазину, пропорційну 33 306 грн., але
заперечує щодо стягнення даної суми в
грошовій формі, оскільки дані кошти
були надані позивачем відповідачу не в
борг, а в рахунок відчуження частки
приміщення магазину.

Згідно письмового пояснення від
08.07.2014р. позивач додатково обґрунтовує
позовні вимоги та просить суд
задовольнити їх.

У дане судове засідання представники
сторін та першої третьої особи не
прибули, додаткових письмових пояснень
у справі не подали.

Представник другої третьої особи у
судовому засіданні підтримує раніше
викладену ним позицію у запереченнях
проти позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення повноважного
представника другої третьої особи,
дослідивши та оцінивши надані докази
по справі в їх сукупності, суд
встановив:

01.06.2009р. між Фізичної
особою-підприємцем ОСОБА_1 (позивач,
інвестор) та Товариством з обмеженою
відповідальністю фірмою «РТВ-Сервіс»
(відповідач, забудовник) було укладено
інвестиційний договір будівництва
об`єкта нерухомості, згідно умов якого
етапи будівництва торгово-складського
комплексу за адресою: АДРЕСА_2,
складається з робіт по реконструкції
та переплануванню основної будівлі
площею 371 кв. м. та добудови: складських
та господарських приміщень площею 133
кв. м. (п. 1.1).

Предметом цього договору є участь
сторін у будівництві комплексу з
отриманням у власність сторін
відповідних часток у комплексі на
умовах і в порядку, передбачених
договором (п. 2.1 інвестиційного
договору). Будівництво комплексу
здійснюється поетапно згідно з п. 1.1
договору, зі здачею в експлуатацію
результату кожного етапу будівництва,
отриманням документів про право
власності сторін на відповідні,
визначені цим договором, частки у
комплексі (п. 2.2 договору).

Відповідно до п. 1.2 вищевказаного
договору об`єкт інвестування - це
визначена договором частка у
комплексі, яку позивач отримує у
власність після внесення інвестиції,
завершення будівництва і введення
комплексу в експлуатацію. Сторони
домовились, що усі поліпшення,
проведені в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» за
рахунок інвестицій переходять у
власність відповідача, а прибудова
площею 133 кв. м. переходить у власність
позивача.

Позивач здійснює фінансування
будівництва комплексу шляхом внесення
інвестицій (п. 2.4 договору).

Згідно п. 1.3 інвестиційного договору,
інвестиція - це грошові кошти у розмірі
200 000 грн. 00 коп.

Пунктом 2.12 інвестиційного договору
передбачено, що зобов`язання
відповідача вважаються виконаними з
моменту здачі першої і другої черги
комплексу в експлуатацію й оформлення
свідоцтва про право власності позивача
на об`єкт інвестування відповідно до
цього договору. Також у пункті 2.14
договору визначено, що об`єкт
інвестування повинен бути прийнятий в
експлуатацію.

Згідно п. 8.2 цей договір діє до
моменту виконання сторонами всіх
зобов`язань, які встановлені договором
або з нього випливають, у повному
обсязі.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених ст. 11 цього
Кодексу, тобто із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки, зокрема, з договорів та інших
правочинів.

Як встановлено судом, інвестиційний
договір будівництва об`єкта
нерухомості від 01.06.2009 року підписаний
позивачем та директором відповідача,
скріплений печатками сторін,
відповідає вимогам, передбаченим ст.
ст. 628 та 639 Цивільного кодексу України
щодо змісту та форми договору, не
розірваний сторонами та не визнаний
недійсним в судовому порядку. Таким
чином даний договір є дійсним та діє
між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач виконав свої зобов`язання щодо
інвестування торгово-складського
комплексу за адресою: АДРЕСА_2. Факт
перерахування позивачем коштів в
рахунок інвестування будівельних
робіт по виконанню умов інвестиційного
договору підтверджується, зокрема,
платіжними дорученнями наявними в
матеріалах справи (а. с. 23-33). При цьому,
позивачем, на виконання п. 1.3 договору,
було перераховано 233 306 грн. 94 коп. Таким
чином, позивачем було сплачено
відповідачу надлишок грошових коштів в
сумі 33 306 грн. 94 коп., які позивач і
просить стягнути у позовній заяві.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
на лежним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутно сті конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбаченим цим Кодексом.

Аналогічна норма щодо виконання
зобов`язань міститься в статті 526
Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 629 Цивільного
кодексу України, договір є обов`язковим
для виконання сторонами.

Враховуючи, що позивачем надлишково
перераховано на користь відповідача 33
306 грн. 00 коп. на виконання п. 1.3
інвестиційного договору від 01.06.2009р.,
суд вважає позовні вимоги у даній
частині правомірними, обґрунтованими
та задовольняє їх.

Що стосується позовних вимог в
частині визнання за позивачем права
спільної часткової власності із
відповідачем на 26/100 частини магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1» прибудови площею 133 кв. м.
за адресою: АДРЕСА_2, то суд відмовляє в
їх задоволенні виходячи з того, що
умовами інвестиційного договору від
01.06.2009р. чітко передбачено, що позивач
отримує у власність частку у комплексі
після завершення будівництва та
введення в експлуатацію об`єкту
інвестування. При цьому, доказів, які б
свідчили про введення спірного об`єкту
нерухомості (прибудови) в експлуатацію,
позивачем суду не подано. Більш того, у
письмових поясненнях від 08.07.2014р.
позивач сам зазначає, що спірна
прибудова в експлуатацію не здана.
Таким чином, сторонами не дотримано
умов інвестиційного договору від
01.06.2009р. щодо введення спірного майна в
експлуатацію.

У відповідності до статті 11
Цивільного кодексу України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Статтею 328 зазначеного Кодексу
встановлено, що право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Згідно ст. 331 ЦК України, право
власності на нову річ, яка виготовлена
(створена) особою, набувається нею, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Особа, яка виготовила
(створила) річ зі своїх матеріалів на
підставі договору, є власником цієї
речі. Право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, так як
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин.

Суд приходить до висновку про
відсутність у позивача доказів
підтвердження в судовому порядку факту
введення в експлуатацію завершеного
будівництва (прибудови до магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1») по АДРЕСА_2, як умови для
набуття позивачем права власності на
спірне майно згідно умов укладеного
між сторонами інвестиційного договору
від 01.06.2009р. а тому вимоги позивача в
зазначеній частині визнаються
необгрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Судовий збір, у відповідності до ст.
ст. 44, 49 ГПК України, покладається на
сторони пропорційно задоволених
позовних вимог.

Враховуючи ухвалення рішення у даній
справі, керуючись статтею 68 ГПК
України, суд скасовує заходи
забезпечення позову щодо зупинення
продажу арештованого майна -
нежитлового приміщення магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого за
адресою: АДРЕСА_2, накладені ухвалою
господарського суду Сумської області
від 16.05.2014р.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю фірми «РТВ-Сервіс»
(13300, Житомирська область, м. Бердичів,
вул. К. Лібкнехта, будинок 4-А, код 20400138)
на користь Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (13300, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) 33 306
грн. 94 коп. надлишково сплачених коштів,
713 грн. 78 коп. витрат по сплаті судового
збору.

3. В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

5. Скасувати заходи забезпечення
позову щодо зупинення продажу
арештованого майна - нежитлового
приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
розташованого за адресою: АДРЕСА_2,
накладені ухвалою господарського суду
Сумської області від 16.05.2014р. у справі №
920/807/14.

Повне рішення складене 10.10.2014р.

СУДДЯ
Б.І. ЛИХОВИД