ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2014 р.
Справа № 914/2900/14

За позовом: Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача: Комунального
підприємства «Дрогобичтеплоенерго»
Дрогобицької міської ради, м. Дрогобич
Львівської області

про: стягнення 873 104,97 грн.
заборгованості

Суддя Кидисюк Р.А.

Секретар Никитюк І.С.

Представники сторін:

від позивача: Старчик А.А. (довіреність
№ 14-90 від 18.04.2014 року)

від відповідача: Панас Ю.А. (довіреність
від 24.12.2013 р.)

Представнику позивача роз'яснено права
та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК
України. Заяв про відвід судді не
подавалось. У судовому засіданні 07.10.2014
року оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Суть спору: Господарським судом
Львівської області розглядається
справа за позовом Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» до Комунального підприємства
«Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької
міської ради про стягнення 873 104,97 грн.
заборгованості.

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 15.08.2014 року
справу №914/2900/14 прийнято до розгляду,
розгляд справи призначено на 02.09.2014
року. Ухвалами суду від 02.09.2014 року та
від 16.09.2014 року розгляд справи
відкладався на 16.09.2014 року та на 07.10.2014
року відповідно.

Позовні вимоги обґрунтовуються
невиконанням відповідачем умов
Договору купівлі-продажу природного
газу №14/2496/11 від 30.09.2011 року в частині
повної та вчасної оплати вартості
поставленого природного газу,
внаслідок чого у нього виникла
заборгованість перед позивачем.

Представник позивача в судове
засідання з'явився, позовні вимоги
підтримав, просив позов задоволити
повністю з підстав, наведених у
позовній заяві.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, проти задоволення
позову заперечив частково в частині
стягнення інфляційних втрат в розмірі
598,57 грн. з підстав, наведених у поданому
07.10.2014 року через канцелярію суду
відзиві вх.№42665/14 на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, повно та об'єктивно дослідивши
докази в їх сукупності, суд встановив
наступне.

30.09.2011 року між Публічним акціонерним
товариством «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України»
(Продавець) та Комунальним
підприємством «Дрогобичтеплоенерго»
(Покупець) укладено Договір
купівлі-продажу природного газу
№14/2496/11 (Договір), відповідно до п.1.1.
якого Продавець зобов'язався передати
у власність Покупцю у IV кварталі 2011
року та у 2012 році імпортований
природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД
2711 21 00 00, ввезеного на митну територію
України ПАТ «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», далі -
газ), для виробництва теплової енергії,
яка споживається бюджетними
установами та організаціями та іншими
споживачами, а Покупець зобов'язався
прийняти та оплатити газ на умовах
цього Договору.

В подальшому між сторонами укладено
Додаткову угоду № 1 від 30.09.2011 року до
Договору, Додаткову угоду № 2 від 11.10.2011
року до Договору та Додаткову угоду № 3
від 01.08.2012 року до Договору.

Сума боргу, штрафних санкцій, пені за
період з 14.11.2011 р. по 14.05.2012 р., 3 % річних
за період з 14.11.2011 р. по 02.11.2012 р. та
інфляційних нарахувань за період з
листопада 2011 року по березень 2012 року
була предметом розгляду у справі
№5015/4906/12. Рішенням господарського суду
Львівської області у справі №5015/4906/12
від 11.12.2012 р. позов задоволено частково.

Крім того, сума боргу, штрафних санкцій,
пені за період з 31.12.2012 р. по 14.07.2013 р., 3 %
річних за період з 15.11.2012 р. по 14.10.2013 р.
та інфляційних нарахувань за період з
грудня 2012 року по січень 2013 року була
предметом розгляду у справі №914/119/14.
Рішенням господарського суду
Львівської області у справі №914/119/14 від
12.03.2013 р. позов задоволено частково

Згідно з п.5.1. Договору ціна (граничний
рівень цін) на газ та послуги з його
транспортування установлюються НКРЕ.

Позивачем свої зобов'язання за
Договором виконані в повному обсязі,
поставлено природного газу у 2011-2012
роках в обсязі 2047,185 тис. м. куб. на
загальну суму 9 362 385,60 грн., що
підтверджується долученими до
матеріалів справи актами
приймання-передачі природного газу.

Водночас, відповідач періодично
прострочував оплату за поставлений у
жовтні 2011 року, листопаді-грудні 2012
року природний газ, у зв'язку з чим
станом на 08.07.2014 року позивачем
нараховано 3 % річних у розмірі 130 120,86
грн. та інфляційні нарахування у
розмірі 742 984,11 грн.

Дослідивши представлені суду докази,
суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими, підставними та такими,
що підлягають до задоволення частково
з огляду на наступне.

Згідно ст. 175 Господарського Кодексу
України майнові зобов'язання, які
виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Статтею 174 Господарського Кодексу
України визначено, що господарські
зобов'язання виникають, зокрема,
безпосередньо з господарського
договору, інших угод, передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать, а також внаслідок подій, з
якими закон пов'язує настання правових
наслідків у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що
оплата за газ здійснюється Покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно з ст.612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання. Статтею 611 Цивільного
кодексу України передбачені наслідки
порушення зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджено
належне виконання позивачем своїх
зобов'язань за Договором.

У свою чергу відповідач періодично
прострочував оплату за поставлений у
жовтні 2011 року, листопаді-грудні 2012
року природний газ. Відповідно до
долученого до позовної заяви
розрахунку розміру позовних вимог
позивачем нараховано відповідачу 130
120,86 грн. 3 % річних та 742 984,11 грн.
інфляційних нарахувань.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд приймає заперечення відповідача
щодо безпідставного нарахування
інфляційних нарахувань в сумі 598,57 грн.

У відповідності до пункту 3.1. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013 №14 «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» (із
змінами і доповненнями) інфляційні
нарахування на суму боргу, сплата яких
передбачена частиною другою статті 625
ЦК України, не є штрафною санкцією, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення коштів
внаслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення в їх сплаті. Зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Пунктом 4.1. цієї ж Постанови
передбачено, що сплата трьох процентів
річних від простроченої суми (якщо
інший їх розмір не встановлений
договором або законом), так само як й
інфляційні нарахування, не мають
характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

З урахуванням зазначеного, суд вважає
підставними та обґрунтованими вимоги
позивача про стягнення з відповідача 130
120,86 грн. 3 % річних та 742 385,54 грн.
інфляційних нарахувань.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

У відповідності до ст. 49 ГПК України
судовий збір слід покласти на сторони
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

З огляду на викладене, керуючись
Конституцією України, ст.ст. 512, 514, 526, 530,
610, 612, 625, 655, 692, 712 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 175, 193, 232 Господарського
кодексу України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 84,
85, 116 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Комунального
підприємства «Дрогобичтеплоенерго»
(82100, Львівська область, м. Дрогобич, вул.
Індустріальна, будинок 1, корпус А; ) на користь Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» (01001, м. Київ, вул.
Б.Хмельницького, 6; ) 130
120,86 грн. 3 % річних, 742 385,54 грн.
інфляційних нарахувань та 16 730,62 грн.
судового збору.

3. Стягнути з Комунального
підприємства «Дрогобичтеплоенерго»
(82100, Львівська область, м. Дрогобич, вул.
Індустріальна, будинок 1, корпус А; ) в дохід Державного бюджету
України 708, 03 грн. судового збору.

4. Накази видати згідно ст. 116 ГПК
України.

5. У задоволенні решти позовних
вимог (у частині стягнення 598,57 грн.
інфляційних нарахувань) відмовити.

У відповідності до ч. 5 ст. 85 ГПК України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 13.10.2014 р.

Суддя
Кидисюк Р.А