ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року Справа № 910/5819/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючогоПолянського
А.Г.,суддівКравчука Г.А., Мачульського
Г.М. (доповідач),розглянувши у
відкритому судовому
засіданнікасаційну скаргуПублічного
акціонерного товариства "Київенерго"на
постановуКиївського апеляційного
господарського судувід16.07.2014р.у
справі№910/5819/13Господарського
судуміста Києваза позовомКиївського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері в
інтересах держави в особі Державної
екологічної інспекції у місті
КиєвідоПублічного акціонерного
товариства "Київенерго"третя
особаМіністерство екології та
природних ресурсівпровідшкодування
шкодиза участю

- позивача:Мамончук М.В. (довіреність
від 12.08.2014р.)- прокурора:Бондарчук В.М.
(посвідчення № 023013 від 22.11.13р.), -

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись в інтересах держави в
особі Державної екологічної інспекції
у місті Києві (далі - позивач) у суд з
даним позовом, Київський прокурор з
нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері просив
стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Київенерго" (далі -
відповідач) 1586784,75 грн. шкоди, завданої
порушенням законодавства про охорону
атмосферного повітря. Позовні вимоги
обґрунтовані тим, що відповідач
здійснював викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря без
відповідних дозволів.

Справа судами розглядалась
неодноразово.

Останнім рішенням Господарського суду
міста Києва від 23.04.2014р. (суддя Любченко
М.О.), залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 16.07.2014р.
(колегія суддів у складі: головуючий
суддя Сулім В.В., судді Тищенко А.І.,
Тарасенко К.В.), позов задоволено
повністю.

У касаційній скарзі відповідач просить
скасувати вказані рішення та передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції, посилаючись на неправильне
застосування і порушення судами норм
матеріального і процесуального права.

Переглянувши у касаційному порядку
оскаржені судові рішення, колегія
суддів Вищого господарського суду
України виходить з наступного.

Підставою направлення справи судом
касаційної інстанції на новий розгляд
стало те, що суди при розгляді справи не
дослідили у зв'язку з якими обставинами
дозвіл на здійснення викидів в
атмосферне повітря був виданий
відповідачу на два роки замість п'яти,
як це передбачено приписами
законодавства, а відтак не дослідили
належним чином чи дійсно за вказаних
обставин діями відповідача завдано
шкоду державі, а тому дійшли
передчасного висновку що позов
підлягає задоволенню.

Як встановлено судами, 16.11-29.11.2012р. на
підставі наказу Державної екологічної
інспекції у м. Києві №1792 від 16.11.2012р. та
направлення на перевірку №1970 від
16.11.2012р., державним інспектором з
охорони навколишнього природного
середовища м. Києва Сусловим С.С., в
присутності в.о. директора філіалу
відповідача Марценка В.П., проведена
позапланова перевірка дотримання
філіалом "Житлотеплоенерго"
відповідача вимог природоохоронного
законодавства в галузі охорони
атмосферного повітря, водних і
земельних ресурсів щодо поводження з
відходами та небезпечними хімічними
речовинами.

За результатами зазначеної перевірки
складено акт перевірки №05/1574а, яким
встановлено, що філіал
"Житлотеплоенерго" відповідача
здійснював викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря від
котельні за адресою: м. Київ, вул.
Васильківська, 8-Б без відповідного
дозволу, що є порушенням ст.11 Закону
України "Про охорону атмосферного
повітря".

Зазначений акт підписаний в.о.
директора філії "Житлотеплоенерго"
відовідача Марценком В.П. без зауважень
та заперечень.

На підставі акту перевірки
працівниками позивача 16.11.2012р. складено
протокол про адміністративне
правопорушення №001541 та 19.11.2012р.
винесено постанову про накладення на
в.о. головного інженера філіалу
"Житлотеплоенерго" відповідача ОСОБА_8,
адміністративного стягнення у розмірі
136,00 грн., який оплачено ним в повному
обсязі згідно квитанції №13 від 19.11.2012р.

29.11.2012р. за результатами перевірки
винесено припис №05/742п, яким
відповідача зобов'язано з моменту
отримання припису здійснювати викид
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря від джерела викиду - труби, що
відводить викиди від котельні за
адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 8-Б
тільки за наявності дозволу на викиди
та у строк до 03.01.2013р. отримати дозвіл на
викиди даної котельні.

29.11.2012р. позивач здійснив розрахунок
розміру шкоди заподіяної державі
внаслідок здійснення викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря від джерела викиду - труби, що
відводить викиди від котельні, яка
розташована за адресою: м. Київ, вул.
Васильківська, 8-Б, без дозволу, згідно
якого розмір шкоди за період з 01.04.2011р.
по 31.08.2012р. склав 1586784,75 грн.

Відповідач заподіяну шкоду в
добровільному порядку не відшкодував.

Також судами було встановлено, що
відповідачу 20.03.2009р. Міністерством
охорони навколишнього природного
середовища України строком на 2 роки,
тобто до 20.03.2011р., було видано дозвіл на
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами №-077.

Судами встановлено, що вказаний дозвіл
був виданий враховуючи висновок
№001.08/216В від 20.01.2009р. державної
санітарно-епідеміологічної
експертизи, що був складений Київською
міською санітарно-епідеміологічною
станцією, а також лист №02/350 від 23.02.2009р.
Голосіївської районної у м. Києві
Державної адміністрації та всі
представлені відповідачем документи.

На виконання вказівок Вищого
господарського суду України, з метою
повного та всебічного розгляду всіх
обставин справи, суди встановили, що в
наявному в матеріалах справи протоколі
№1027 від 26.11.2008р. державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
зазначено, що відповідач може отримати
дозвіл на викиди котельнею, яка
знаходиться за адресою: м. Київ, вул.
Васильківська, 8б, забруднюючих речовин
у відповідності з вимогами діючих
нормативних документів терміном саме
на 2 роки.

Судами були витребувані письмові
пояснення стосовно підстав погодження
у протоколі №1027 від 26.11.2008р. та висновку
№001.08/216В від 20.01.2009р. державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
отримання відповідачем (котельня, що
знаходиться за адресою: м. Київ, вул.
Васильківська, 8Б) дозволу на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря терміном на 2 роки. Однак,
наведені вище вимоги господарського
суду виконано не було, витребуваних
пояснень не надано. Також відповідачем
до матеріалів справи не надано доказів
оспорювання ним в порядку
адміністративного судочинства рішень
Київської міської
санітарно-епідеміологічної станції та
дозвільного органу стосовно видачі
дозволу на 2 роки, тобто, на строк
менший, ніж визначено чинним
законодавством.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції, з яким погодився
апеляційний суд своє рішення про
задоволення позову мотивував тим, що
матеріалами справи підтверджено факт
здійснення викидів забруднюючих
речовин в атмосферне повітря без
дозволу, вказаний дозвіл був виданий на
2 роки у зв'язку з наданням висновку
державної санітарно-епідеміологічної
експертизи про можливість видачі
дозволу відповідачу на 2 роки, принцип
мовчазної згоди щодо можливості
здійснення господарської діяльності
без дозволу на здійснення викидів в
даному випадку не застосовується,
оскільки відповідачем подавався до
уповноважених органів не повний
комплект необхідних документів,
розрахунок збитків здійснений вірно.

Підстави для скасування судових рішень
відсутні з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.68 Закону України
"Про охорону навколишнього природного
середовища" порушення законодавства
України про охорону навколишнього
природного середовища тягне за собою
встановлену цим Законом та іншим
законодавством України дисциплінарну,
адміністративну, цивільну і
кримінальну відповідальність.
Відповідальність за порушення
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища
несуть особи, винні, зокрема, у:
допущенні наднормативних, аварійних і
залпових викидів і скидів забруднюючих
речовин та інших шкідливих впливів на
навколишнє природне середовище.

Відповідно до ст.11 частини 5 Закону
України "Про охорону атмосферного
повітря" викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами можуть здійснюватися після
отримання дозволу, виданого суб'єкту
господарювання, об'єкт якого належить
до другої або третьої групи, обласними,
Київською, Севастопольською міськими
державними адміністраціями, органом
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим з питань охорони
навколишнього природного середовища
за погодженням з центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері санітарного та
епідемічного благополуччя населення.
Викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами можуть здійснюватися на
підставі дозволу, виданого суб'єкту
господарювання, об'єкт якого належить
до першої групи, центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері охорони навколишнього
природного середовища, за погодженням
з центральним органом виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері санітарного та епідемічного
благополуччя населення. До першої
групи належать об'єкти, які взяті на
державний облік і мають виробництва
або технологічне устаткування, на яких
повинні впроваджуватися екологічно
безпечні технології та методи
керування. До другої групи належать
об'єкти, які взяті на державний облік і
не мають виробництв або технологічного
устаткування, на яких повинні
впроваджуватися екологічно безпечні
технології та методи керування. До
третьої групи належать об'єкти, які не
належать до першої і другої груп.

Статтею 33 вказаного Закону
встановлено, що особи, винні у:
порушенні прав громадян на безпечне
для життя і здоров'я навколишнє
природне середовище; викидах
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря без дозволу спеціально
уповноважених на те органів виконавчої
влади відповідно до закону; - несуть
відповідальність згідно із законом.

Згідно до ч.4 ст.68 Закону України "Про
охорону навколишнього природного
середовища" підприємства, установи,
організації та громадяни зобов'язані
відшкодовувати шкоду, заподіяну ними
внаслідок порушення законодавства про
охорону навколишнього природного
середовища, в порядку та розмірах,
встановлених законодавством України.

Як встановлено судами, дозвіл, виданий
відповідачу 20.03.2009р. на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря, діяв до 20.03.2011р.

Відповідач в касаційній скарзі
посилається на те, що видача йому
дозволу не на п'ять років, а на два є
протиправним та свідчить про
відсутність його вини.

Проте слід зазначити, що з урахуванням
того, що власник такого дозволу був
обізнаний про строк його дії, а також у
зв'язку з тим, що вимогами
законодавства встановлена
відповідальність за здійснення
викидів забруднюючих речовин в
атмосферне повітря без дозволу, про що
відповідач повинен був знати, немає
підстав вважати, що відповідач
правомірно після спливу строку дії
дозволу здійснював викиди.

Також відповідач в касаційній скарзі
посилається на те, що він вчинював всі
необхідні дії для отримання дозволу
після спливу строку попередньо
отриманого дозволу, у зв'язку з чим
відносно відповідача має бути
застосовано принцип "мовчазної згоди."

Як встановлено судам, на перше
звернення відповідача листом №046/43/1868
від 14.06.2011р. Державне управління
охорони навколишнього природного
середовища в м. Києві листом №06-07/4590/1480
від 21.06.2011р. відмовило у продовженні
терміну дії дозволу; на друге звернення
відповідача листом №046/43/2328 від 21.07.2011р.
Державне управління охорони
навколишнього природного середовища в
м. Києві листом №06-07/Т-59 від 25.08.2011р.
відмовило відповідачу у видачі нового
дозволу на здійснення викидів
забруднюючих речовин у атмосферне
повітря через недостатність поданих
документів.

В п.11 Порядку №302, затвердженому
постановою Кабінету Міністрів України
від 13.03.2002р. передбачено, що для
продовження терміну дії дозволу
суб'єкт господарювання завчасно, не
пізніше ніж за 30 календарних днів до
його закінчення, подає заяву до
територіального органу Мінприроди,
який видав дозвіл, та установи
державної санітарно-епідеміологічної
служби.

В п.4 вказаного Порядку визначено, що
суб'єкту господарювання слід зробити
для отримання нового дозволу.

Територіальний орган Мінприроди
протягом 30 календарних днів розглядає
заяву та документи на отримання
дозволу і у разі відсутності зауважень
видає дозвіл. У разі наявності
зауважень документи повертаються
суб'єкту господарювання з викладом їх
змісту та зазначенням терміну
повторного подання. (п.8 Порядку №302)

Статтею 1 Закон України "Про дозвільну
систему у сфері господарської
діяльності" визначено, що принцип
мовчазної згоди - принцип, згідно з яким
суб'єкт господарювання набуває право
на провадження певних дій щодо
здійснення господарської діяльності
або видів господарської діяльності без
отримання відповідного документа
дозвільного характеру, за умови якщо
суб'єктом господарювання або
уповноваженою ним особою подано в
установленому порядку заяву та
документи в повному обсязі, але у
встановлений законом строк документ
дозвільного характеру або рішення про
відмову у його видачі не видано або не
направлено.

Разом з тим, судами встановлено, що
відповідачем не було подано всього
комплекту документів, що необхідний
для отримання відповідного дозволу, а
уповноваженим органом було мотивовано
відмовлено у продовженні, а потім і у
видачі нового дозволу відповідачу.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
були спростовані судами попередніх
інстанцій, направлені на переоцінку
встановлених обставин справи, що в суді
касаційної інстанції не допускається,
і не доводять неправильність
застосування судами норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело до винесення незаконного
рішення.

Відтак, підстав скасовувати оскаржені
рішення немає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.1, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Київенерго"
залишити без задоволення, а постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 16.07.2014р. у
справі Господарського суду міста Києва
№910/5819/13, залишити без змін.

Головуючий суддя
А.Г. Полянський

Судді
Г.А. Кравчук

Г.М. Мачульський