Господарський суд Чернігівської
========================================================================
========================================================================
========================
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"14" жовтня 2014 р. Справа №
927/1561/14

Позивач: ОСОБА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1,
АДРЕСА_1

Відповідач: Публічне акціонерне
товариство "Ніжинський механічний
завод", , вул.
Б.Хмельницького 37, м. Ніжин,
Чернігівська область,16600

про стягнення 2177,67 грн.

Суддя Iвченко С.М

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН :

позивача: не з"явився

відповідача: не з"явився

У судовому засіданні присутня
розпорядник майна боржника -
арбітражний керуючий Стук І.М.

СУТЬ СПОРУ:

В судовому засіданні 14.10.14р. оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення. Повне рішення складено та
підписано 15 жовтня 2014р..

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 зважаючи на наявність у
провадженні господарського суду
Чернігівської області справи про
банкрутство Публічного акціонерного
товариства "Ніжинський механічний
завод" подано позов до вказаного
товариства про стягнення 1088грн. 83 коп.
заборгованості по заробітній платі
та 150грн. моральної шкоди.

Відповідач письмового відзиву на
позов не надав, представника у
судове засідання не направив,
доказів розрахунку з позивачем не
надав.

Оскільки відповідач належним чином
був поінформований про час та місце
розгляду справи ( про що свідчить
поштове повідомлення про вручення
відповідачу ухвали про порушення
провадження у справі), судом явка
представників не визнавалась
обов"язковою , суд вважає за можливе
розглянути справу та вирішити спір
за наявними доказами у порядку ст. 75
Господарського процесуального
кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, суд
встановив:

Позивач вказує, що працював у ПАТ
"Ніжинський механічний завод" за
сумісництвом в цеху №30 на посаді
електрозварювальника з 2005р. по квітень
2013р..

Як свідчить наданий до матеріалів
справи розрахунковий листок зарплати
за лютий 2013р. ОСОБА_1 було нараховано
2657,64грн., з яких утримано 479,97грн., сума
до виплати - 2177,67грн..

Згідно копії платіжної відомості №
322 за лютий 2013р. ОСОБА_1 було
виплачено 1088,84грн..

Заборгованість по виплаті ОСОБА_1 за
лютий 2013р. складає 1088,83грн. та
підтверджується у довідках ПАТ
"Ніжинський механічний завод" №37 від
02.08.13р. та №119 від 12.03.14р..

Доказів здійснення розрахунку з
ОСОБА_1 станом на день розгляду
справи судом ПАТ "Ніжинський
механічний завод" не надав.

У відповідності до ст. 116 Кодексу
законів про працю України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. У разі непроведення
такого розрахунку з метою захисту
порушеного права відповідно до ч.1 ст.
233 Кодексу законів про працю України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного суду у
3-місячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права.

Пункт 25 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» N 13 від 24.12.1999 року
наголошує на тому, що за вирішенням
спору про оплату праці працівники
можуть звернутись до суду в строки,
передбачені ст. 233 Кодексу законів про
працю. Пропуск зазначених строків не
може бути підставою для відмови у
прийнятті позовної заяви, оскільки
при визнанні його причин поважними ці
строки можуть бути поновлені судом.
Пленум Верховного Суду України
звернув увагу на те, що суди мають
враховувати, що у справах про оплату
праці діє тримісячний строк звернення
із заявою до суду, який обчислюється з
дня, коли працівник дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права , і відповідно до цього
з'ясовувати зазначену дату.

На пропозицію суду надати
письмове пояснення з доданням
доказів щодо причин звернення до
господарського суду з позовом у
строк понад 3 місяці після звільнення
, позивач надав письмові пояснення , в
яких вказує, що двічі звертався до
Ніжинського міськрайонного суду,
однак у серпні 2014р. його заява була
повернута як така, що подана без
дотримання встановленого порядку, а у
вересні 2014р. його заява була
повернута для подання її за
підсудністю до господарського суду.
Зважаючи на це ОСОБА_1 просить
поновити йому строк на звернення
до суду та врахувати, що відповідач
неодноразово відмовлявся надавати
позивачу платіжні відомості та
довідки по заборгованості, що
перешкоджало зверненню до суду у
тримісячний строк.

Рішенням Конституційного Суду
України від 22 лютого 2012р. № 4-рп/2012 у
справі за конституційним зверненням
громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного
тлумачення положень статті 233 Кодексу
законів про працю України у
взаємозв'язку з положеннями статей 117,
237-1 цього кодексу встановлено, що в
аспекті конституційного звернення
положення частини першої статті 233
Кодексу законів про працю України у
взаємозв'язку з положеннями статей 116,
117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так,
що для звернення працівника до суду з
заявою про вирішення трудового спору
щодо стягнення середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався. Вказане Рішення
Конституційного Суду України є
обов"язковим до виконання на
території України.

Виходячи з того, що у
матеріалах справи наявні надані
позивачем копії довідок про
заборгованість відповідача перед ним
, датовані 02.08.13р. та 12.03.2014р., звернення
позивача з позовом до господарського
суду здійснено з пропуском
тримісячного строку з дати, коли він
дізнався про порушення свого права.
Ст. 234 цього Кодексу передбачено, що у
разі пропуску з поважних причин
строків, установлених ст. 233 Кодексу
Законів про працю України, районний,
районний у місті, міський чи
міськрайонний суд може поновити ці
строки.

З огляду на подання позивачем
заяви про поновлення пропущеного
строку та враховуючи, що позивач
вживав заходів по збору доказів щодо
заборгованості відповідача перед
ним, звертався до Ніжинського
міськрайонного суду , господарський
суд вважає за можливе визнати
поважною причину пропуску
тримісячного строку звернення до
суду з позовом про стягнення
заборгованості по зарплаті та
поновити такий строк.

Згідно п. 11 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі», установивши, що
строк для звернення з позовом
пропущено без поважної причини, суд у
рішенні зазначає про відмову в позові з
цих підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Відповідач заяви про застосування
позовної давності суду не подавав.

В обґрунтування заявленої
моральної шкоди позивачем не надано
жодних доказів, а лише у позовній
заяві позивач вказав, що відсутність
коштів вимагала від нього додаткових
зусиль для організації особистого
життя та життя його родини , підривала
не лише настрій, а й психологічно
навантажувала організм та впливала на
здоров"я, у позивача були душевні
переживання через неправомірні дії
відповідача.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31
березня 1995 року N 4 "Про судову практику
в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Оскільки позивачем не надано
належних доказів , які б свідчили про
ступінь моральних страждань та були
б підставою для стягнення моральної
шкоди, а тому в цій частині позовні
вимоги не підлягають задоволенню
із-за недоведеності.

Оскільки позивач звільнений від
сплати судового збору та не сплачував
його при зверненні до суду, судовий
збір у зв"язку з частковим
задоволенням позовних вимог має
бути покладений на відповідача у
мінімальному розмірі, встановленому
Законом України "Про судовий збір",
тобто у сумі 1827грн..

Враховуючи викладене та
керуючись ст. ст. 116, 233, 234 Кодексу
Законів про працю України, ст. 10 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", ст. 82-85
Господарського процесуального
кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково
та стягнути з Публічного акціонерного
товариства " Ніжинський механічний
завод" ( , вул.
Б.Хмельницького, 37, м. Ніжин,
Чернігівська область, 16600) на користь
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) 1088 грн.83 коп.
заборгованості по заробітній платі
за лютий 2013р. , відмовивши в решті
позову.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства " Ніжинський механічний
завод" ( , вул.
Б.Хмельницького, 37, м. Ніжин,
Чернігівська область, 16600) 1827грн.
судового збору в доход державного
бюджету (рахунок 3002, отримувач УК
у м. Чернігові/м.Чернігів/22030001, банк
отримувача ГУДКСУ у Чернігівській
області, МФО 853592, код 38054398, призначення
платежу : ?судовий збір, код 03500068, пункт
2?).

3. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено та
підписано 15 жовтня 2014р.

Суддя
С.М.Івченко