ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

14 жовтня 2014 р. Справа № 912/1221/14

Господарський суд Вінницької області у
складі судді Колбасова Ф.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська
аграрно-хімічна компанія", (03040, м. Київ, вул. Стельмаха, 6а)

до: Приватного підприємства
"Бобринець-Агро-К", (21050,
м.Вінниця, вул. Михайличенка, 10 кв. 14)

про стягнення 38822,17 грн.

при секретарі судового засідання
Здорик Я.С.

за участю представників сторін:

позивача : Юшко О.В. - довіреність №17/11
від 17.11.11р.

відповідача : не з'явився

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою господарського суду
Кіровоградської області від 22.04.2014р.
порушено провадження у справі № 912/1221/14
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська
аграрно-хімічна компанія" до
Приватного підприємства
"Бобринець-Агро-К" про стягнення 59482,22
грн., з яких: 55801,09 грн. - основний борг,
2628,36 грн. - пеня, 527,11 грн. - інфляційні
втрати, 525,66 грн. - 3% річних.

Ухвалою суду від 07.05.2014р. справу №
912/1221/14 передано за підсудністю до
господарського суду Вінницької
області.

Відповідно до автоматизованого
розподілу справ від 12.05.2014 року справа
№912/1221/14 передана на розгляд судді
Колбасову Ф.Ф.

Ухвалою суду від 14.05.2014 року прийнято до
провадження вказану вище справу з
призначенням до розгляду на 29.05.2014 року.

З огляду на неявку в судове засідання
29.05.2014р. учасників судового процесу та
неподання сторонами витребуваних
судом доказів, розгляд справи
відкладено на 19.06.2014р.

29.05.2014 року до господарського суду
Вінницької області надійшов запит
господарського суду Кіровоградської
області № 912/1221/14 від 26.05.2014 року щодо
повернення матеріалів справи № 912/1221/14
для подальшого скерування до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду України, у зв'язку
з надходження апеляційної скарги
Приватного підприємства
"Бобринець-Агро-К" на ухвалу
господарського суду Кіровоградської
області від 07.05.2014 року.

Ухвалою суду від 19.05.2014р. провадження у
справі № 912/1221/14 зупинено до розгляду
Дніпропетровським апеляційним
господарським судом України
апеляційної скарги Приватного
підприємства "Бобринець-Агро-К" на
ухвалу господарського суду
Кіровоградської області від 07.05.2014
року; матеріали справи № 912/1221/14
надіслано до господарського суду
Кіровоградської області.

Ухвалою суду від 15.09.2014р. поновлено
провадження у справі та призначено її
до розгляду на 30.09.2014р.

У зв'язку з неявкою представника
відповідача в судове засідання 30.09.2014р.
та ненаданням останнім витребуваних
судом доказів, ухвалою суду від 30.09.2014
року розгляд справи відкладено на
14.10.2014 року.

Фіксація судового процесу шляхом
звукозапису не здійснюється в зв'язку з
неподанням клопотання про
застосування засобів технічної
фіксації судового процесу.

25.09.2014р. на адресу суду надійшла заява
позивача № 23/09 від 23.09.2014р. про
зменшення позовних вимог, відповідно
до якої позивач просить стягнути з
відповідача заборгованість в розмірі
43822,17 грн., з яких: 40141,04 грн. основного
боргу, 2628,36 грн.- пені, 525,66 грн. - 3% річних,
527,11 грн. - інфляційних втрат.

В судовому засіданні 14.10.2014 року
представник позивача подав заяву №
14/10 від 14.10.2014р. про зменшення позовних
вимог, в якій позивач просить стягнути
з відповідача 35141,04 грн. основного
боргу, 2628,36 грн. - пені, 525,66 грн. - 3%
річних, 527,11 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 22 ГПК України дана
заява прийнята судом до розгляду.

Відповідач в судове засідання 14.10.2014р.
не з'явився, визначених судом доказів
не надав, причини неявки та неподання
доказів суду не повідомив. Хоча про
дату, час та місце проведення судового
засідання повідомлявся належним чином
- ухвалою від 30.09.2014р., яка надсилалась
рекомендованою кореспонденцією і факт
отримання якої 09.10.2014 р.
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення за
№311.

Крім того, слід зазначити, що
відповідачем не подано клопотання,
заяви, телеграми, в тому рахунку і щодо
перенесення розгляду справи
призначеної на 14.10.2014 року, її
відкладення чи неможливості
забезпечити участь в судовому
засіданні свого представника.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача належним
чином про час і місце розгляду судової
справи і забезпечення явки останнього
в судове засідання для реалізації ним
права на судовий захист своїх прав та
інтересів.

Проте, відповідач своїм правом на
участь у засіданні суду та наданні
письмових або усних пояснень не
скористався, а тому, беручи до уваги
приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо
строків вирішення спору та той факт, що
неявка в засідання суду відповідача
або його представника, належним чином
та відповідно до законодавства
повідомленого про дату, час та місце
судового засідання, не перешкоджає
розгляду справи суд дійшов висновку
про розгляд справи за наявними у ній
матеріалами, відповідно до приписів
ст.75 Господарського процесуального
кодексу України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

14.06.2012 року між товариством з обмеженою
відповідальністю "Українська
аграрно-хімічна компанія" (за договором
- продавець) та Приватним підприємством
"Бобринець-Агро-К" (за договором -
покупець) укладено договір поставки за
№ 23/8/9.

Відповідно до п. 1.1. договору продавець
зобов'язується передати у власність
покупцю у встановлений строк товар, а
покупець зобов'язується прийняти цей
товар та своєчасно здійснити його
оплату на умовах, визначених цим
договором.

Згідно п. 1.2. договору предметом
купівлі-продажу по договору є
мікродобрива перелік, види, вартість,
кількість яких передбачається в
специфікації, що є додатком та
невід'ємною частиною договору.

В п. 5.1. договору сторони визначили, що
товар постачається згідно графіку
узгодженого між покупцям та продавцем.

Відповідно до п. 6.1. договору ціна
одинці товару та загальна вартість
товару, який підлягає поставці за даним
договором, зазначається в специфікації
до цього договору виходячи з курсу
продажу євро/долара США до гривні,
встановленому на міжбанківській
валютній біржі на день підписання
договору.

Загальна вартість договору складає
39045,60 грн. з ПДВ (п. 6.2 договору).

Згідно п. 6.3. договору розрахунки за
товар покупцем здійснюються в
наступному порядку: 10% - 3904,56 грн. до
01.09.2012р.

10% - 3904,56 грн. до 01.10.2012р.

80% - 31236,48 грн. до 10.11.2012р.

Відповідно до 7.2. договору перехід
права власності на товар відбувається
в момент передачі товару покупцю по
накладній.

Як свідчать матеріали справи,
позивачем на виконання умов договору
та відповідно до специфікації № 1 від
14.06.2012р. поставлено відповідачу товар
на загальну суму 39045,60 грн. з ПДВ.
Наведене стверджується видатковою
накладною № 23/8/9 від 09.07.2012 року на суму
39045,60 грн. та довіреністю на отримання
товарно-матеріальних цінностей № 66 від
09.07.2012р.

За отриманий товар відповідач
розрахувався частково на суму 3904,56 грн.,
що стверджується платіжним дорученням
№106 від 15.10.2012р.

Таким чином, станом на час розгляду
справи в суді, у відповідача утворилась
заборгованість перед позивачем за
поставлений товар по договору № 23/8/9
від 14.06.2012р. в сумі 35141,04 грн. (39045,60 грн. -
3904,56 грн.).

З врахуванням встановлених обставин,
суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
ж положення містить і ст.173
Господарського кодексу України.

Дії позивача по передачі товару та дії
відповідача по прийняттю вказаного
товару за визначеною ціною свідчать
про те, що у боржника (відповідача)
виникло зобов'язання по оплаті за
отриманий товар.

З моменту укладення між сторонами
договору № 23/8/9 від 14.06.2012, між ними
виникли зобов'язання, які регулюються
параграфом 3 глави 54 Цивільного кодексу
України "Поставка".

Згідно ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ст.692 ЦК України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за
домовленістю сторін (ст.631 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог-
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має
право вимагати доказів того, що
обов'язок виконується належним
боржником або виконання приймається
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою, і несе ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України, ч.7 ст.193
Господарського кодексу України).

Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання
(ч.1 статті 625 ЦК України).

Згідно із ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Виходячи з встановлених обставин
справи та наведених вище законодавчих
приписів, суд вважає вимогу позивача
про стягнення основного боргу за
поставлений товар в розмірі 35141,04 грн.
правомірною та обґрунтованою, а тому
задовольняє її в повному обсязі.

Крім основного боргу позивач пред'явив
до стягнення 2628,36 грн. - пені за
порушення строків оплати суми
основного боргу: з суми боргу в розмірі
3904,56 грн. за період з 02.10.2012р. по 02.04.2013р.
та з суми боргу в розмірі 31236,48 грн. за
період з 11.11.2012р. по 11.05.2013р.; 525,66 грн. - 3%
річних з суми боргу в розмірі 3904,56 грн.
за період з 02.10.2012р. по 02.04.2013р. та з суми
боргу в розмірі 31236,48 грн. за період з
11.11.2012р. по 11.05.2013р.; 527,11 грн. інфляційних
втрат з грудня 2012р. по лютий 2014р. з суми
боргу 35141,04 грн.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно із ч.1 ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

У разі порушення учасником
господарських відносин правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання
відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України він
зобов'язаний сплатити штрафні санкції
(неустойку, штраф, пеню).

Неустойкою (штрафом, пенею) відповідно
до положень ст. 549 ЦК України є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

В п. 11.1. договору сторони погодили, що в
разі несплати за поставлений товар в
установлений цим договором термін
покупець зобов'язується сплатити
продавцю пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожен день
прострочки від вартості неоплаченого
по договору товару.

Відповідно до ст. 232 ГК України
нарахування санкцій триває протягом
шести місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

З огляду на викладене, оскільки
відповідач не здійснив в повному
обсязі оплату товару у встановлений
термін згідно п. 6.3 договору поставки
№23/8/9 від 14.06.2012 року, то він відповідно
з вимогами чинного законодавства є
боржником, що прострочив, а тому вимоги
щодо стягнення з відповідача пені,
інфляційних втрат та 3% річних є
правомірними, оскільки відповідають
умовам укладеного договору та чинному
законодавству.

При перевірці правильності
нарахування пені, судом встановлено, що
позивачем допущено помилки під час
проведення підрахунків, які полягають
у тому, що останнім при застосуванні
формули обрахунку не вірно вказано
кількість днів у 2012 році (вказано 365
днів, а потрібно 366 днів), що вплинуло на
неправильне визначення подвійної
облікової ставки НБУ в день та в
періоді нарахування з 02.10.2012 р. по
02.04.2014р. не вірно вказано кількість днів
нарахування (зазначено 182, а потрібно
183).

При перерахунку пені, з врахуванням
вищезазначених помилок, сума пені
складає 2627,77 грн. згідно нижче
наведеного розрахунку.

За період з 02.10.2012р. по 02.04.2013р. з
заборгованості в розмірі 3904,56 грн., сума
пені складає 293,24 грн. (3904,56 *15%/ 366
(кількість днів в 2012р.)* 91 = 145,62; 3904,56 *15%/ 365
(кількість днів в 2013р.)* 92 = 147,62; 145,62 + 147,62=
293,24)

За період з 11.11.2012р. по 11.05.2013р. з
заборгованості в розмірі 31236,48 грн.,
сума пені складає 2334,53 грн.

Позивачем заявлено до стягнення 2628,36
грн. пені. Враховуючи викладене, позов в
частині стягнення пені підлягає
частковому задоволенню в сумі 2627,77 грн.,
а в решті суми - 0,59 грн. слід відмовити.

При перерахунку 3% річних, з врахуванням
вищезазначеної помилки щодо невірної
кількості днів нарахування в періоді з
02.10.2012 р. по 02.04.2014р., сума 3% річних
складає 525,99 грн. згідно нижче
наведеного розрахунку.

За період з 02.10.2012р. по 02.04.2013р. з
заборгованості в розмірі 3904,56 грн., сума
3% річних складає 58,73 грн. (3904,56*3%/365*183)

За період з 11.11.2012р. по 11.05.2013р. з
заборгованості в розмірі 31236,48 грн.,
сума 3% річних складає 467,26 грн.

Оскільки позивачем заявлено до
стягнення 525,66 грн. 3% річних, вказана
сума підлягає задоволенню.

При перевірці правильності
нарахування позивачем інфляційних
втрат, судом не виявлено помилок, а тому
527,11 грн. - інфляційних втрат за
порушення строків оплати товару
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та
вимогам ухвали суду відповідач не
подав до суду доказів в спростування
позовних вимог позивача в частині
стягнення основного боргу, пені, 3%
річних та інфляційних втрат (платіжні
доручення, виписки банківських установ
щодо руху коштів, квитанції до
прибуткових касових ордерів тощо).

Судові витрати зі сплати судового
збору підлягають покладенню на
відповідача пропорційно розміру
задоволених вимоги відповідно до ст. 49
ГПК України.

14.10.2014 року в судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Керуючись ст.ст. 4-5, 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85,
87, 115, 116 Господарського процесуального
кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства
"Бобринець-Агро-К", (21050,
м. Вінниця, вул. Михайличенка, 10 кв. 14) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська
аграрно-хімічна компанія", (03040, м. Київ, вул. Стельмаха, 6а)
35141,04 грн. основного боргу, 2627,77 грн. -
пені, 525,66 грн.- 3% річних, 527,11 грн. -
інфляційних втрат, 1826,97 грн. - витрат зі
сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

4. В позові в частині стягнення 0,59 грн.
пені відмовити.

5. Копію рішення направити відповідачу
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 15 жовтня 2014 р.

Суддя Колбасов
Ф.Ф.

віддрук. 2 прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (21050, м.Вінниця, вул.
Михайличенка, 10 кв. 14)