ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2014 р.
Справа № 914/3250/13

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Гриців В.М., суддів
Давид Л.Л., Кордюк Г.Т.

при секретарі судового засідання Швець
О.В.

за участі представників: кредиторів
Харамбури Н.С., Берези І.Я., Гарбузюка
Р.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» на ухвалу господарського
суду Львівської області від 05 травня 2014
року по справі №914/3250/13 про банкрутство
товариства з обмеженою
відповідальністю «Ліас-Україна»

ВСТАНОВИВ:

Господарський суд Львівської області
(суддя Гутьєва В.В.) ухвалою від 05 травня
2014 року визнав грошові вимоги
Городоцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Львівській
області на суму 2 064 704,35 грн. та відмовив
у визнанні вимог Городоцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Львівській області в сумі
159 267,00 грн.

Апеляційну скаргу на ухвалу
господарського суду Львівської
області від 05 травня 2014 року по справі
№914/3250/13 подав ініціюючий кредитор -
публічне акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз», з урахуванням уточнень
апеляційної скарги, просить скасувати
ухвалу в частині визнання 2 064 704,35 грн.
грошових вимог Городоцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Львівській області.

Публічне акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» вважає, що ухвала прийнята з
порушенням норм матеріального і
процесуального права. Покликається на
положення ст.ст. 1, 38 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника і визнання його банкрутом»
щодо визначень поточних кредиторів та
наслідків визнання боржника банкрутом
та стверджує, що станом на 25 лютого 2014
року (дату визнання боржника банкрутом)
товариство з обмеженою
відповідальністю «Ліас-Україна» не
мало поточної заборгованості зі сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів). Стверджує, що Декларація з
податку на прибуток за 2013 рік з
визначенням суми нарахованого податку
1 911 198,00 грн. була з дотриманням
встановленого законом строку - 03
березня 2014 року. Проте 25 лютого 2014 року
товариство з обмеженою
відповідальністю «Ліас-Україна» було
визнано банкрутом і уведено
ліквідаційну процедуру, відтак
настали наслідки, визначені ст.38
закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» - з дня
прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом, у банкрута не виникає жодних
додаткових зобов'язань (у тому числі зі
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів)), крім витрат, безпосередньо
пов'язаних із здійсненням
ліквідаційної процедури.

Публічне акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» не називає підстав
незаконності ухвали в частині визнання
153506,35 грн. єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Розгляд справи неодноразово
відкладався. З урахуванням пояснень і
доводів учасників у справі про
банкрутство, для перевірки законності
і обґрунтованості ухвали від 05 травня
2014 року суд апеляційної інстанції
витребував матеріали справи №914/3250/13
про банкрутство товариства з обмеженою
відповідальністю «Ліас-Україна».

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від 16
вересня 2014 року у склад колегії замість
судді Данко Л.С., яка перебуває у
відпустці, уведено суддю Кордюк Г.Т.

Львівський апеляційний господарський
суд розглянув апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» і матеріали справи №914/3250/13,
заслухав пояснення представників
сторін, дослідив надані докази і
вважає, що ухвалу господарського суду
Львівської області від 05 травня 2014 року
по справі №914/3250/13 слід залишити без
змін з наступних підстав.

Згідно з ст. 99 ГПК України в апеляційній
інстанції справи переглядаються за
правилами розгляду цих справ у першій
інстанції з урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 101 ГПК України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд повторно розглядає
справу. Апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обгрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

За визначенням ст. 106 ГПК України
апеляційні скарги на ухвали місцевого
господарського суду розглядаються в
порядку, передбаченому для розгляду
апеляційних скарг на рішення місцевого
господарського суду.

З матеріалів справи слідує, що
господарський суд Львівської області
ухвалою від 16 вересня 2013 року порушив
провадження у справі №914/3250/13 про
банкрутство товариства з обмеженою
відповідальністю «Ліас-Україна»
(Львівська область, Яворівський район,
смт. Шкло, вул. Промислова, 2; ) - на загальних підставах за заявою
кредитора публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Львівгаз» (т.1., а.с.1-66).

Реєстр вимог кредиторів затверджено
ухвалою від 18 листопада 2013 року (т.1.,
а.с.12).

Постановою від 25 лютого 2014 року суд
визнав товариство з обмеженою
відповідальністю «Ліас-Україна»
банкрутом, увів ліквідаційну
процедуру, ліквідатором банкрута
призначив арбітражного керуючого
Худоногову Л.Ю. (т.4., а.с.4-8).

Оголошення (повідомлення) про визнання
банкрутом товариства з обмеженою
відповідальністю «Ліас-Україна»
(Львівська область, Яворівський район,
смт. Шкло, вул. Промислова, 2; ), уведення ліквідаційної
процедури, призначення ліквідатора
банкрута оприлюднене на офіційному
веб-сайті Вищого господарського суду
України 25 лютого 2014 року.

02 квітня 2014 року Городоцька об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Львівській області звернулась із
заявою про визнання поточних вимог до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Ліас-Україна» у
загальній сумі 2 223 971,35 грн., що
складається із заборгованості з
податку на прибуток на суму 1 911 198,00 грн.,
заборгованості з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на суму 153 506,35
грн., заборгованості із сплати
авансових внесків на суму 159 267,00 грн.

Постановляючи 05 травня 2014 року ухвалу
за результатами розгляду заявлених
грошових вимог Городоцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Львівській області суд першої
інстанції констатував, що вимоги із
заборгованості з податку на прибуток
на суму 1 911 198,00 грн. виникли внаслідок
подання боржником 03 березня 2014 року
податкової декларації з податку на
прибуток підприємств за 2013 рік. На
підставі положень ст.ст. 1, 38 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника і визнання
його банкрутом» щодо правового
регулювання статусу поточного
кредитора та наслідків визнання
боржника банкрутом; з урахуванням
приписів п. 49.18 ст. 49, пп. 54.1 ст. 54, п. 57.1
ст. 57 Податкового кодексу України щодо
періоду подання податкових декларацій,
обов'язку платника податків самостійно
сплатити суму узгодженого податкового
зобов'язання і строків такої сплати суд
дійшов висновку, що узгоджене
податкове зобов'язання у ТзОВ "Ліас -
Україна" щодо сплати податку на
прибуток підприємств за 2013 рік у
розмірі 1 911 198,00 грн. виникло 03 березня
2014 року - у день подання податкової
декларації з податку на прибуток
підприємств за 2013 рік. Боржник
самостійно у встановлені строки подав
податкову декларацію з податку на
прибуток підприємства за 2013 рік,
грошові зобов'язання боржника виникли
упродовж 2013 року, проте узгодженим
податковим зобов'язанням стали лише 03
березня 2014 року, відтак, вимоги
Городоцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Львівській
області на суму 1 911 198,00 грн. є
обґрунтованими і підлягають визнанню
та включенню до реєстру вимог
кредиторів боржника як поточні вимоги.

Також суд визнав обґрунтованими і
доведеними грошові вимоги із
заборгованості з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на суму 153 506,35
грн., оскільки такі підтверджені
звітами про суми нарахованої
заробітної плати (доходу, грошового
забезпечення, допомоги, компенсації)
застрахованих осіб та суми
нарахованого єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування до органів
доходів і зборів за серпень, вересень,
жовтень, листопад і грудень 2013 року та
січень, лютий 2014 року.

Суд відхилив вимоги Городоцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Львівській області у сумі
159 267,00 грн. авансових внесків податку на
прибуток (1/2 нарахованої до сплати
загальної суми податку на прибуток за
звітний (податковий) рік), що згідно
поданої декларації підлягав сплаті
щомісячно у березні-грудні 2014 року та в
січні-лютому 2015 року. Суд вказав, що
таке зобов'язання у боржника не виникло
ні після порушення провадження у
справі про банкрутство, ні під час
проведення процедур банкрутства і до
визнання боржника банкрутом, що згідно
з ч. 8 ст. 23, ч. 1 ст. 38 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
передбачає право кредиторів
звернутися до суду із відповідними
заявами.

Львівський апеляційний господарський
суд вважає, що ухвала господарського
суду Львівської області від 05 травня 2014
року прийнята з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

За змістом статті 1 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
для цілей цього закону терміни
вживаються у такому значенні, зокрема,
кредитор - юридична або фізична особа, а
також органи доходів і зборів та інші
державні органи, які мають
підтверджені у встановленому порядку
документами вимоги щодо грошових
зобов'язань до боржника; поточні
кредитори - кредитори за вимогами до
боржника, які виникли після порушення
провадження у справі про банкрутство;
грошове зобов'язання - зобов'язання
боржника сплатити кредитору певну
грошову суму. До грошових зобов'язань
відносяться також зобов'язання щодо
сплати податків, зборів (обов'язкових
платежів), страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
та інше соціальне страхування.

Згідно із частинами 1, 2 статті 2 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» провадження у
справах про банкрутство регулюється
цим Законом, Господарським
процесуальним кодексом України, іншими
законодавчими актами України. Цей
Закон має пріоритет перед іншими
законодавчими актами України у
регулюванні відносин, пов'язаних з
банкрутством суб'єктів
підприємницької діяльності, за
винятком випадків, передбачених цим
Законом.

Статтею 38 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
установлено наслідки визнання
боржника банкрутом. Установлено
зокрема, що з дня прийняття
господарським судом постанови про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури:

- господарська діяльність банкрута
завершується закінченням
технологічного циклу з виготовлення
продукції у разі можливості її продажу
за виключенням укладення та виконання
договорів, що мають на меті захист
майна банкрута або забезпечення його
збереження (підтримання) у належному
стані, договорів оренди майна, яке
тимчасово не використовується, на
період до його продажу в процедурі
ліквідації тощо;

- строк виконання всіх грошових
зобов'язань банкрута вважається таким,
що настав;

- у банкрута не виникає жодних
додаткових зобов'язань (у тому числі зі
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів)), крім витрат, безпосередньо
пов'язаних із здійсненням
ліквідаційної процедури;

- припиняється нарахування неустойки
(штрафу, пені), процентів та інших
економічних санкцій за всіма видами
заборгованості банкрута;

- вимоги за зобов'язаннями боржника,
визнаного банкрутом, що виникли під час
проведення процедур банкрутства,
можуть пред'являтися тільки в межах
ліквідаційної процедури протягом двох
місяців з дня офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури. Зазначений строк є
граничним і поновленню не підлягає.
Кредитори, вимоги яких заявлені після
закінчення строку, встановленого для
їх подання, або не заявлені взагалі, не
є конкурсними, а їх вимоги погашаються
в шосту чергу в ліквідаційній
процедурі;

- виконання зобов'язань боржника,
визнаного банкрутом, здійснюється у
випадках і в порядку, передбачених цим
розділом.

Отже в силу закону з 25 лютого 2014 року -
дня прийняття постанови про визнання
банкрутом товариства з обмеженою
відповідальністю «Ліас-Україна»
банкрутом й відкриття ліквідаційної
процедури, вважається таким, що настав
строк виконання усіх грошових
зобов'язань банкрута. Вимоги за
зобов'язаннями товариства з обмеженою
відповідальністю «Ліас-Україна», що
виникли під час проведення процедур
банкрутства, можуть пред'являтися
тільки в межах ліквідаційної процедури
протягом двох місяців з дня офіційного
оприлюднення повідомлення про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури.

Городоцька об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Львівській
області у встановлений законом строк
(два місяці з дня офіційного
оприлюднення повідомлення про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури) та
в межах ліквідаційної процедури
звернулась із вимогами до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Ліас-Україна» у загальній сумі 2 223 971,35
грн., з яких 1 911 198,00 грн. - заборгованість
з податку на прибуток, 153506,35грн. -
заборгованість з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, 159 267,00 грн. -
заборгованість із сплати авансових
внесків).

Відповідно до п. 49.18 ст. 49 Податкового
кодексу України податкові декларації
подаються за базовий звітний
(податковий) період, що дорівнює
календарному року, протягом 60
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) року.

Згідно з п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу
України платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації.

У випадку, коли платник податків
самостійно обчислює суму податкового
зобов'язання, яку зазначає у податковій
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом, така
сума грошового зобов'язання вважається
узгодженою (пп. 54.1 ст. 54 Податкового
кодексу України).

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ліас-Україна» є
платником єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування податку та на
прибуток приватних підприємств.
Базовий звітний (податковий) період з
податку на прибуток - календарний рік.

Грошові вимоги в сумі 1 911 198,00 грн. - це
сума податку на прибуток, самостійно
обчислена товариством з обмеженою
відповідальністю «Ліас-Україна» за
результатами господарської діяльності
у 2013 році (за звітний (податковий) рік)
та подана органам податкової служби 03
березня 2014 року.

З урахуванням вищевказаних положень п.
49.18 ст. 49 Податкового кодексу України
податкову декларацію за 2013 рік
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ліас-Україна»
повинне було подати протягом 60
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) року, тобто з 01 січня до 01
березня 2014 року. Податкова декларація
з податку на прибуток за 2013 рік була
подана товариством 03 березня 2014 року (01
і 02 березня 2014 року не робочі дні).
Податкову декларацію підписали
керівник Сухарина І.М. та головний
бухгалтер Шот Г.С., які на час подання
податкової декларації перебували на
вказаних посадах і вправі були
підписувати і подавати податкову
декларацію.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 38 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» з дня
прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури припиняються повноваження
органів управління банкрута щодо
управління банкрутом та, розпорядження
його майном, якщо цього не було
зроблено раніше, керівник банкрута
звільняється з роботи у зв'язку з
банкрутством підприємства, а також
припиняються повноваження власника
(власників) майна банкрута.

Розпорядженням від 26 лютого 2014 року за
№ 1/л-2014 ліквідатор банкрута
арбітражний керуючий Худоногова Л.Ю.
відсторонила Сухарину І.М. від
виконання обов'язків директора ТзОВ
«Ліас-Україна», крім обов'язків до
передачі бухгалтерських та інших
документів вживати заходи для
збереження майна товариства та
забезпечити ведення у відповідності до
вимог законодавства бухгалтерського і
податкового обліку товариства та
своєчасну подачу звітності (т.4, а.с.197).
Акт прийому-передачі документів
складено 25 березня 2014 року (т.3, а.с.34-35).
На вимогу суду ліквідатор банкрута
арбітражний керуючий Худоногова Л.Ю.
надала докази прийняття нею
попередження про звільнення з 27 травня
2014 року та припинення трудового
договору 27 травня 2014 року.

Отже, декларація з податку на прибуток
за 2013 рік подана ТзОВ «Ліас-Україна»
належним чином та у встановлений строк.
За правилом пп. 54.1 ст. 54 Податкового
кодексу України з дати подання
податкової декларації (03 березня 2014
року) зазначена у ній сума 1 911 198,00 грн.
податкового зобов'язання щодо сплати
податку на прибуток підприємств за 2013
вважається узгодженою.

Як установлено п. 1.3. ст. 3 Податкового
кодексу України, цей Кодекс не регулює
питання погашення податкових
зобов'язань або стягнення податкового
боргу з осіб, на яких поширюються
судові процедури, визначені Законом
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

За визначенням п. 14.1. ст. 14 Податкового
кодексу України:

податкове зобов'язання - сума коштів,
яку платник податків, у тому числі
податковий агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
законом строк) (п.п. 14.1.156);

податковий борг - сума узгодженого
грошового зобов'язання (з урахуванням
штрафних санкцій за їх наявності), але
не сплаченого платником податків у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання (п.п. 14.1.175).

З викладеного слідує, що у разі
порушення провадження у справі про
банкрутство, питання погашення
податкових зобов'язань або стягнення
податкового боргу з осіб, на яких
поширюються судові процедури
банкрутства, здійснюється у порядку,
визначеному Законом України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Той факт, що станом на 25 лютого 2014 року
(дня прийняття постанови про визнання
банкрутом й відкриття ліквідаційної
процедури) товариство з обмеженою
відповідальністю «Ліас-Україна» не
подало податкову декларацію з податку
на прибуток за 2013 рік і задекларована
сума 1 911 198,00 грн. податку на прибуток за
2013 рік не набула статусу узгодженого
податкового зобов'язання не впливає і
не може впливати на визначення суми 1
911 198,00 грн. податку на прибуток за 2013
рік, як поточних грошових зобов'язань
товариства з обмеженою
відповідальністю «Ліас-Україна».

Більш того, в силу положень ст.ст. 1, 38
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» з 25 лютого 2014
року - дня прийняття постанови про
визнання банкрутом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Ліас-Україна» банкрутом й відкриття
ліквідаційної процедури, - вважається
таким, що настав строк виконання усіх
грошових зобов'язань банкрута, до яких
відносяться також зобов'язання щодо
сплати податків, зборів (обов'язкових
платежів), страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
та інше соціальне страхування.

Положення ж ст. 38 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
про те, що з дня прийняття
господарським судом постанови про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури у
банкрута не виникає жодних додаткових
зобов'язань (у тому числі зі сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів)), крім витрат, безпосередньо
пов'язаних із здійсненням
ліквідаційної процедури не суперечать
і не спростовують законних і
обґрунтованих висновків суду про
визнання грошових вимог Городоцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Львівській області у сумі
1 911 198,00 грн.

Сума 1 911 198,00 грн. - це податок на
прибуток за результатами
господарської діяльності товариства з
обмеженою відповідальністю
«Ліас-Україна» у 2013 році. Саме ця
обставина є визначальною для
встановлення факту наявності
зобов'язання щодо сплати податків,
зборів (обов'язкових платежів). Дата
подання податкової декларації і факт
узгодження податкового зобов'язання 03
березня 2014 року - після визнання
боржника банкрутом і уведення
ліквідаційної процедури, - не
визначають, що таке зобов'язання зі
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів) є додатковим і у силу закону
не може виникати. Зобов'язання
товариства з обмеженою
відповідальністю «Ліас-Україна»
сплатити податок на прибуток у сумі 1 911
198,00 грн. виникли за результатами
господарської діяльності у 2013 році.

Вимоги у сумі 153 506,35 грн. зі сплати з
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на суму
153 506,35 грн. підтверджені звітами про
суми нарахованої заробітної плати
(доходу, грошового забезпечення,
допомоги, компенсації) застрахованих
осіб та суми нарахованого єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування до органів
доходів і зборів за серпень, вересень,
жовтень, листопад і грудень 2013 року та
січень, лютий 2014 року. У матеріалах
справи відсутні докази, що
спростовують висновки суду про
визнання означеної суми вимог. Суду
апеляційної інстанції таких доказів
теж не надано. Сторони не оспорюють і
не заперечують відмови суду у визнанні
159 267,00 грн. авансових внесків податку на
прибуток.

Конституцією України (ст. 129) однією із
основних засад судочинства визначено
змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведеності перед судом їх
переконливості.

Згідно із ст. 4-3 ГПК України судочинство
у господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

За приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 35 ГПК
України обставини, які визнаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, можуть не доказуватися
перед судом, якщо в суду не виникає
сумніву щодо достовірності цих
обставин та добровільності їх
визнання.

Постановляючи оскаржену ухвалу
господарський суд Львівської області
дослідив усі обставини справи, дав їм
належну юридичну оцінку та правильно
застосував норми матеріального і
процесуального права. Отже, ухвала
господарського суду Львівської
області від 05 травня 2014 року по справі
№914/3250/13 є обґрунтованою, відповідає
вимогам закону. Доводи ж апеляційної
скарги цього висновку не спростовують,
а тому законних підстав для скасування
оскарженого судового рішення немає.

Керуючись ст.ст. 82-1, 99, 101, 103, 105, 106 ГПК
України, Львівський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Львівської
області від 05 травня 2014 року по справі
№914/3250/13 залишити без змін, а апеляційну
скаргу публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Львівгаз» без
задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Гриців В.М.

суддя
Давид Л.Л.

суддя
Кордюк Г.Т.

Повний текст постанови виготовлено 02
жовтня 2014 року.