КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2014 р. Справа№ 927/812/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Гончарова С.А.

Самсіна Р.І.

за участю представників:

від позивача: Буряк П.С. - представник

від відповідача: не з'явився

від третьої особи-1: Бучковський І.В. -
представник

від третьої особи-2: не з'явився

від третьої особи-3: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги: Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 на рішення Господарського суду
Чернігівської області від 23.06.2014 року
по справі № 927/812/13 (суддя: І.Г.Мурашко)

за позовом Дочірнього підприємства
«ЧПК-Трейд-01» Відкритого акціонерного
товариства «Чернігівський
плодоовочевий комбінат»

до Чернігівської міської ради

третя особа - 1, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача: Фізична особа -
підприємець ОСОБА_4

третя особа - 2, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача: Комунальне
підприємство «Чернігівське міжміське
бюро технічної інвентаризації»
Чернігівської обласної ради

третя особа - 3, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача: Комунальне
підприємство «Чернігівводоканал»
Чернігівської міської ради

про визнання добросовісним набувачем
та визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Чернігівської області від 23.06.2014 року
по справі № 927/812/13 позовні вимоги
задоволено частково.

Визнано право власності Дочірнього
підприємства «ЧПК-Трейд-01» Відкритого
акціонерного товариства
«Чернігівський плодоовочевий
комбінат» на приналежні до об'єкту
нерухомості літери «К» колодязі
каналізаційні з підземними
комунікаціями водовідведення, що
розміщені по АДРЕСА_1;

Визнано право власності Дочірнього
підприємства «ЧПК-Трейд-01» Відкритого
акціонерного товариства
«Чернігівський плодоовочевий
комбінат» на споруду для заправки
автотранспорту, як на складову частину
автозаправної станції, що включає в
себе ємність 10 м. куб. - 2 шт., ємність 20 м.
куб - 1 шт., колонку для заправки
пального - 1 шт., які розміщені за
адресою АДРЕСА_1.

Врешті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
суду, ФОП - ОСОБА_4 подав апеляційну
скаргу до Київського апеляційного
господарського суду, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
Чернігівської області від 23.06.2014 року
по справі № 927/812/13 та прийняти нове
рішення у справі, яким в задоволенні
позовних вимог Дочірнього
підприємства «ЧПК-Трейд-01» ВАТ
«Чернігівський плодоовочевий
комбінат» відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
оскаржуване рішення прийняте при
недоведеності обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими, а також з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, а тому підлягає скасуванню.

Представник позивача через відділ
діловодства Київського апеляційного
господарського суду надав відзив на
апеляційну скаргу, в якому заперечував
проти доводів апеляційної скарги
третьої особи-1, просив залишити її без
задоволення, рішення суду першої
інстанції без змін.

Представники відповідача, третьої
особи-2 та третьої особи-3 у судове
засідання не з'явились, про причини
неявки суд не повідомили, про дату, час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином.

Заслухавши думку учасників судового
процесу, колегія суддів приходить до
висновку про можливість розгляду
справи за відсутності представників
відповідача, третьої особи-2 та третьої
особи-3.

Дослідивши доводи апеляційної скарги
та відзиву на неї, заслухавши думку
представників позивача та третьої
особи-1, перевіривши матеріали справи
та проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства Київський апеляційний
господарський суд встановив наступне.

28.01.2005 ДП «ЧПК Трейд 01» ВАТ
«Чернігівський плодоовочевий
комбінат» на підставі рішення
Виконавчого комітету Чернігівської
міської ради № 240 від 23.10.2004 отримало
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2, а саме складське
приміщення, З-1, 265,7 кв. м., Автоваги, И-1,
28,9 кв. м, адміністративне приміщення,
охолоджувальне сховище, надбудови, К-3,
К1-1, К2 ,К3 ,К4 ,К5, 3270,2 кв. м., Будівля
засолцеху, підвал, Л-1, Л2-1, Л3-1, Л4-1, Л1, 3235,4
кв. м., Будівля - навіс, М, 453,9 кв. м. Право
власності на зазначені об'єкти позивач
підтверджує також витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 31.01.2005 р. № 6366660 (а.с. 93-94, т-1).

Згідно витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно від
19.09.2013 № 9635529 (а.с.73, т-2) за позивачем
зареєстровано право власності на
частину об'єктів нерухомості за
адресою: Чернігівська область, АДРЕСА_2,
а саме, на адмінбудівлю, літ. «Є-1»,
загальною площею 137,8 кв. м. Підстава
виникнення права власності - договір
купівлі-продажу від 08.12.2005р., серія та
номер: 3150, зареєстрований приватним
нотаріусом Чернігівського міської
нотаріальної контори ОСОБА_5 (а.с. 22, т-1).

Позов мотивовано тим, що в зазначених
свідоцтвах не включені приналежні до
них спірні об»єкти, а саме: приналежні
до об'єкту нерухомості літери «К»
каналізаційні колодязі з підземними
комунікаціями водовідведення та
асфальтне покриття земельної ділянки
площею 0,186 га, а також приналежні до
приміщення АЗС в адмінбудівлі літ. «Є-1»
споруди для заправки автотранспорту,
яка включає в себе ємність 10м3- 2 шт.,
ємність 20м3- 1 шт.,та колонки для
заправки пального - 2 шт, які до 23.10.2004
року знаходились за адресою АДРЕСА_2,
однак, в зв»язку із присвоєнням
відповідачем , за заявою третьої
особи-1, нової поштової адреси, спірне
майно на даний час знаходиться за новою
поштовою адресою АДРЕСА_1. Позивач
вважає себе добросовісним набувачем та
просить визнати за ним право власності
на спірне майно, яке позивач відносить
до нерухомого, обґрунтовуючи свої
вимоги посиланням на ст.ст. 183, 186, 188, 191,392
Цивільного кодексу України. Рішенням
двадцять п'ятої сесії шостого
скликання Чернігівської міської ради
від 28.09.2012 р. (а.с. 53, т-1) на підставі якого
укладено договір оренди № 1409 від 12.10.2012
р. (а.с. 137-139, т-1) було передано земельну
ділянку (кадастровий номер
:01:011:0191) площею 0,4760 га по АДРЕСА_1, у
довгострокову оренду строком до 28
вересня 2019 ФОП ОСОБА_4 Відсутність у
позивача правовстановлюючих
документів на спірне майно, що є
приналежним до його власних об'єктів
нерухомості «К» та «Є-1», призвело до
фактичного позбавлення ДП «ЧПК Трейд
01» права володіння, користування та
розпорядження своєю власністю, що на
думку позивача має бути захищено у
порядку ст. 392 Цивільного кодексу
України.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Необхідною умовою захисту права
власності шляхом його визнання служить
підтвердження позивачем своїх прав на
майно. Це може випливати із
представлених їм правовстановлюючих
документів, а також будь-яких інших
доказів, що підтверджують
приналежність позивачу спірного майна.

Заперечуючи позов, відповідач та третя
особа -1 посилаються на чинні рішення у
справах № 6/195/27а(13/58) від 06.02.2009 року, №
5028/3/33/2012 від 24.01.2013 р. та № 6/187/17/12 від
05.10.2011р. (а.с. 24-36, 41-45, 49-52 т.1). Однак,
зазначені рішення винесені судом
виключно в межах заявлених вимог, а
саме, відповідно: «про визнання пунктів
рішення недійсними та визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки», «про визнання недійсним п. 55
рішення Чернігівської міської ради від
28.09.2012 р. та визнання недійсним договору
оренди земельної ділянки № 1409 від
12.10.2012 р.», « про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою»,
тобто, в межах розглянутих позовів
взагалі не досліджувалось і не могло
досліджуватись право власності
позивача у даній справі, на спірне
майно. В той же час, в межах справи №
6/187/17/12 господарського суду
Чернігівської області було проведено
будівельно-технічну експертизу, в ході
якої експертом було, зокрема,
встановлено, що частина земельної
ділянки, за адресою АДРЕСА_1, має
асфальтне покриття, на ній знаходиться
місце під АЗС (в непрацюючому стані),
каналізаційні колодязі ( а.с.51 т.1/3).
Однак, ФОП ОСОБА_4 не було надано
жодного документального підтвердження
про те, що вищевказані об'єкти
знаходяться у його власності .

Згідно з нормами ч. 2 ст. 35
Господарського процесуального кодексу
України факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони. Пунктом 2.6
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.11.2011
р. №18, встановлено, що преюдиціальне
значення процесуальним законом
надається саме фактам, встановленим
судовими рішеннями (в тому числі в їх
мотивувальних частинах), але не
правовій оцінці таких фактів,
здійсненій іншим судом чи іншим
органом, який вирішує господарський
спір.

За таких обставин та враховуючи межі
розгляду справи судом, посилання
відповідача та третьої особи -1 на чинні
рішення у справах № 6/195/27а(13/58) від 06.02.2009
року, № 5028/3/33/2012 від 24.01.2013 р. та № 6/187/17/12
від 05.10.2011р., судом не приймаються до
уваги.

З наявного в матеріалах справи
висновку експерта вбачається, що за
результатами проведення судової
будівельно-технічної експертизи № 02-14С
від 25.04.2014 року в межах розгляду даної
справи №927/812/13 спірні об'єкти, а саме:
асфальтне покриття земельної ділянки
площею 0,186 га, каналізаційні колодязі з
підземними комунікаціями
водовідведення та споруда для заправки
автотранспорту, яка включає в себе:
ємності металеві об'ємом 10 куб. м. - 2 шт.,
ємність металева 20 куб. м. - 1 шт., колонка
для заправки автотранспорту в
непридатному для використання стані - 1
шт., розташовані на земельній ділянці
АДРЕСА_1 (а.с.11-24, т. 3).

Викладені обставини спростовують
заперечення відповідача та третьої
особи -1 проте, що на спірній земельній
ділянці за адресою АДРЕСА_1, відсутнє
будь-яке нерухоме майно, крім того, що
знаходиться на праві власності третьої
особи-1 Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 181
Цивільного кодексу України до
нерухомих речей (нерухоме майно,
нерухомість) належать земельні
ділянки, а також об'єкти, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких є
неможливим без їх знецінення та зміни
їх призначення.

Враховуючи вищевикладену норму, слід
виділити дві основоположні ознаки
нерухомої речі, які слід розглядати в
сукупності, а саме: 1) ці об'єкти
розташовані на земельній ділянці та
нерозривно пов'язані з землею; 2)
переміщення зазначених об'єктів є
неможливим без їх знецінення та зміни
їх призначення.

Визначення асфальтобетонного покриття
міститься в лише в Інструкції із
складання звітності за формою № 1-ДГ
«Звіт про наявність автомобільних
доріг загального користування та
благоустрій», затвердженої наказом
Державної служби автомобільних доріг
від 19.07.2006 р. № 284 (зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 03.08.2006 р.
за № 930/12/804, втратив чинність на
підставі наказу Міністерства
інфраструктури № 196 від 27.03.2013 р.).
Інструкція розглядає асфальтобетонне
покриття як одне із типів дорожнього
покриття. А саме асфальтобетонне
покриття - це удосконалене покриття
капітального типу, яке збудоване з
ущільненим асфальтобетонних сумішей
(гарячих, теплих).

Слід зазначити, що аналіз
нормативно-правових актів різної
юридичної сили свідчить, що
асфальтобетонне покриття
використовується як складова об'єктів,
які мають різне функціональне
призначення, зокрема - як складова
дорожнього покриття тротуару тощо. Так,
за Законом України «Про автомобільні
дороги» дорожнє покриття - це укріплені
верхні шари дороги, що сприймають
навантаження від транспортних засобів.

Тобто, асфальтобетонне покриття - це
верхній шар землі з твердим покриттям,
яке впливає на довговічність, зокрема,
дороги.

З наведеного вбачається, що суд першої
інстанції правомірно прийшов до
висновку, що асфальтобетонне покриття
не є нерухомим майном. Асфальтне
покриття не можна віднести до об'єктів
нерухомості, воно належить до об'єктів
благоустрою, тобто є типом покриття
доріг і тротуарів, а не окремим об'єктом
нерухомого майна. Даний об'єкт не
відповідає головним ознакам
нерухомості, основним його
призначенням є допоміжне обладнання
відповідної частини земельної ділянки
(дороги, тротуару) з метою задоволення
потреб населення у покращенні
можливостей її експлуатації за
призначенням.

Висновком експерта від 25.04.2014 р. № 02-14С
встановлено, що асфальтне покриття
земельної ділянки площею 0,186 га,
розміщене за адресою: АДРЕСА_1, не є
об'єктом нерухомості (а.с. 11-19, т. 3).

Положеннями ст. 186 Цивільного кодексу
України передбачено, що річ, призначена
для обслуговування іншої (головної)
речі і пов'язана з нею спільним
призначення, є її приналежністю.
Приналежність слідує за головною
річчю, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Так, річ призначена для обслуговування
іншої (головної) речі і пов'язана з нею
спільним призначенням, є її
приналежністю. Приналежність не має
самостійного значення та за
призначенням без головної речі
використовуватись не може, а тому, є
залежною від головної речі і має
допоміжний статус. За загальним
правилом приналежність наслідує долю
головної речі. Визначення речі
приналежністю визначається її
природними властивостями, а також
характером відносин, що виникають з
приводу господарського призначення
речі. І приналежність, і головна річ є
фізично самостійними речами, але
головна річ має самостійне значення, а
приналежність - допоміжне і служить
найбільш повному і найкращому
використанню головної речі. Головна та
приналежна речі утворюють одне ціле,
яке передбачає їх використання за
єдиним призначенням, а тому вони
розглядаються як одна складна річ.

Твердження позивача про те, що спірне
асфальтне покриття земельної ділянки
площею 0,186 га. є приналежною річчю, що не
має самостійного значення та не може
використовуватись без головної речі
(об'єкту нерухомості літери «К») є
безпідставним.

Нормами ч. 1 ст. 331 Цивільного кодексу
України встановлено, що право
власності на нову річ, яка виготовлена
(створена) особою, набувається нею, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Особа, яка виготовила
(створила) річ зі своїх матеріалів на
підставі договору, є власником цієї
речі.

Тобто, власниками асфальтного покриття
є особи, які його створили (виготовили).
Однак, будь-яких доказів в
підтвердження створення спірного
асфальтного покриття саме позивачем,
до матеріалів справи не надано.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що позовні вимоги в
частині визнання права власності ДП
«ЧПК - Трейд -01» ВАТ «Чернігівський
плодоовочевий комбінат» на асфальтне
покриття земельної ділянки площею 0,186
га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1,
задоволенню не підлягають.

Інструкція про порядок проведення
технічної інвентаризації об'єктів
нерухомого майна, затверджена наказом
Державного комітету будівництва,
архітектури та житлової політики
України від 24 травня 2001 року N 127
(зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 10 липня 2001 року за N 582/5773)
визначає колодязі як господарські
споруди поряд з вигрібними ямами,
огорожами, воротами, хвіртками тощо.
Крім того, Інструкція виділяє
водостічні, водогінні, каналізаційні
та інші колодязі. Виходячи з того, що
колодязь нерозривно пов'язаний з
землею і має функціональне значення
саме в цьому місці, він є нерухомим
майном.

Положення з бухгалтерського обліку
необоротних активів бюджетних установ,
затверджена наказом Міністерством
фінансів України від 26 червня 2013 року N
611 зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 18 липня 2013 року за N
1214/23746 передбачає, що надвірні
приміщення, огорожі та інші надвірні
споруди, що обслуговують будівлю
(сарай, паркан, колодязь), становлять
разом з нею один інвентарний об'єкт.
Якщо ці будівлі та споруди
обслуговують два і більше приміщень,
вони вважаються самостійними
інвентарними об'єктами. (пункт 3.4).

Відповідно до висновку експерта від
25.04.2014 № 02-14С за результатами
проведення судової
будівельно-технічної експертизи
встановлено, що вздовж будівлі літ. «К»,
що розташована за адресою АДРЕСА_2, на
відстані 6,0 м. від бокової стіни будівлі
літ. «К» розташовані каналізаційні
колодязі з підземними комунікаціями
водовідведення, які розташовані на
земельній ділянці АДРЕСА_1, що
призначені для забезпечення
водовідведення будівлі літ. «К», що
розташована за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 11-20,
т. 3).

Згідно письмових пояснень № 25/1995 від
07.11.2013 р. третьої особи-3, яка не
заперечувала проти задоволення позову,
спірні колодязі з підземними
комунікаціями водовідведення на
балансі КП «Чернігівводоканал»
Чернігівської міської ради не
перебувають. При обстеженні мереж
представниками КП «Чернігівводоканал»
виявлено, що господарські стоки від
охолоджувального складського
приміщення через цілісну систему
каналізації, а саме: каналізаційний
випуск, колодязь КК1, дворову
каналізаційну мережу та колодязі КК2,
КК3, КК4, КК5 надходять до міської
каналізації по вул. Інструментальній.
Мережа водовідведення від зрізу
будівлі літер «К» до каналізаційного
колодязя КК3 обслуговується ДП «ЧПК
Трейд 01», як зовнішня дворова
каналізація. Будь-яких інших
підключень до цієї мережі каналізації
КП «Чернігівводоканал» не виявлено.
Згідно пояснень фахівця КП
«Чернігівводоканал» мережа
водовідведення є приналежністю
приміщення літери «К», що призначені
для її обслуговування (а.с. 136-137, 162-163, т.
2).

У відповідності до висновку експерта №
02-14С від 25.04.2014 р. спірні каналізаційні
колодязі з підземними комунікаціями
водовідведення є нерухомим майном та є
приналежною річчю будівлі літери «К»,
що розташована за адресою АДРЕСА_2
(а.с.11-19, т. 3).

Враховуючи викладене, колегія суддів
прийшла до висновку про наявність
підстав для задоволення позовних вимог
в частині визнання права власності на
каналізаційні колодязі з підземними
комунікаціями водовідведення, що
знаходяться за адресою АДРЕСА_1, як
приналежних до об'єкту нерухомості
літери «К», що належить на праві
власності позивачу.

Щодо позовних вимог про визнання
позивача добросовісним набувачем та
визнання права власності на
автозаправну станцію, до складу якої
входять: приміщення операторської,
розміщеної по АДРЕСА_2, та споруда для
заправки автотранспорту, яка включає в
себе ємність 10 м. куб. - 2 шт., ємність 20 м.
куб - 1 шт., колонки для заправки
пального - 2 шт., розміщеної за новою
поштовою адресою: АДРЕСА_1, колегія
суддів зазначає наступне.

Чинним законодавством, зокрема ст. 20
Господарського кодексу України та ст. 16
Цивільного кодексу України, не
передбачено такого способу захисту, а
тому вимоги позивача про визнання ДП
«ЧПК Трейд 01» ВАТ «Чернігівський
плодоовочевий комбінат» добросовісним
набувачем задоволенню не підлягають.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині
визнання права власності на
автозаправну станцію, складовими якої
є приміщення операторської, розміщеної
по АДРЕСА_2, та споруда для заправки
автотранспорту, яка включає в себе
ємність 10 м. куб. - 2 шт., ємність 20 м. куб. -
1 шт., колонки для заправки пального -
2шт., розміщених за адресою АДРЕСА_1,
позивач посилається на договори
купівлі продажу від 05.09.2005 р. та 08.12.2005 р.
(а.с. 18, 22, т-1).

Відповідно до договору купівлі -
продажу від 05.09.2005 р. Дочірнє
підприємство «ЧПК-АВТО» Відкритого
акціонерного товариства
«Чернігівський плодоовочевий
комбінат» (продавець) передав у
власність Дочірнього підприємства
«ЧПК-Трейд-01» Відкритого акціонерного
товариства «Чернігівський
плодоовочевий комбінат» (покупець)
майно, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2, а саме: автозаправну станцію, в
т.ч. ємність АЗС 10 м куб., б/в - 2 шт.,
ємність АЗС 20 м. куб., б/в - 1 шт., колонки
АЗС, б/в, розукомплектовані - 2шт.
Вищезазначене майно було передане
позивачу відповідно до акту приймання -
передачі від 05.09.2005 р. (а.с. 21, т. 1).

Враховуючи те, що зазначений договір
укладений у простій письмовій формі, а
тому, відповідно до ч.1. ст. 220 Цивільного
кодексу України (в редакції на момент
укладення договору купівлі - продажу), є
нікчемним, в зв'язку із недодержанням
сторонами вимоги закону про
нотаріальне посвідчення договору, суд
не приймає його до уваги.

Згідно договору купівлі - продажу
нерухомого майна від 08.12.2005 р. Дочірнє
підприємство «ЧПК-АВТО» Відкритого
акціонерного товариства
«Чернігівський плодоовочевий
комбінат» (продавець) передав у
власність Дочірнього підприємства
«ЧПК Трейд 01» Відкритого акціонерного
товариства «Чернігівський
плодоовочевий комбінат» (покупець)
частину об'єкта нерухомості, а саме
адмінбудівлю, позначену на плані літ.
«Є-1», загальною площею 137,8 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 22,
т. 1). В зазначеній адмінбудівлі Є-1 на 1
поверсі знаходиться приміщення
операторської АЗС, площею 19,2 м2.

Як вбачається з витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
від 19.09.2013 р. № 9635529 (а.с.73, т. 2), на
підставі вищезазначеного договору
купівля-продажу від 08.12.2005 р., що
зареєстрований за № 3150 приватним
нотаріусом Чернігівського міської
нотаріальної контори ОСОБА_5 (а.с. 22, т-1),
за позивачем зареєстровано право
власності на частину об'єктів
нерухомості за адресою: Чернігівська
область, АДРЕСА_2, а саме, адмінбудівля,
літ. «Є-1», загальною площею 137,8 кв. м..
Таким чином, право власності щодо
приміщення операторської АЗС, що
знаходиться на 1 поверсі адмінбудівлі
Є-1 по АДРЕСА_2, вже зареєстроване за
позивачем та не підлягає захисту в
судовому порядку, оскільки не є
спірним. Отже, позовні вимоги в частині
визнання права власності на приміщення
операторської АЗС, що входить до
адмінбудівлі літ. «Є-1», розміщеної по
АДРЕСА_2, задоволенню не підлягають.

Згідно наданого позивачем технічного
паспорта, виготовленого станом на
11.03.2013 р., за адресою АДРЕСА_2
знаходиться автозаправна станція (АЗС),
площею 68,6 кв.м., що включає ємність -1 шт.,
ємність - 2 шт. (а.с.192-195, т-2).

У відповідності до Інструкції щодо
вимог пожежної безпеки під час
проектування автозаправних станцій
затвердженої наказом Міністерства з
питань надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
від 6 грудня 2005 року N 376 автозаправна
станція - це комплекс будинків, споруд,
технологічного обладнання,
призначений для приймання, зберігання
моторного палива та заправлення ним
автотранспорту (мототранспорту).
Виходячи з цих положень та природи
автозаправної станції, вона не може
існувати без землі та має значення і
цінність у її місцезнаходженні, тобто,
автозаправна станція є нерухомим
майном.

З урахуванням всього вищевикладеного,
а також змісту ст. 188 Цивільного кодексу
України та визначення поняття
«автозаправна станція», суд доходить
висновку, що в даному випадку
автозаправна станція, яка є складною
річчю, складається з частини будівлі
(приміщення операторської АЗС, площею
19,2 м2, що знаходиться у будівлі Є-1),
споруди для заправки автотранспорту,
що включає в себе ємність 10м3- 2 шт.,
ємність 20м3- 1 шт. та технологічного
обладнання, до якого відносяться
спірна колонка для заправки пального.

Висновком експерта № 02-14С від 25.04.2014
року, встановлено, що споруда для
заправки автотранспорту, яка включає в
себе: ємності об'ємом 10 куб. м. - 2 шт.,
ємність металева 20 куб. м. - 1 шт., колонка
для заправки автотранспорту - 1 шт.,
являє собою прямокутну споруду із
стінами з бетону та цегли, бетонним
перекриттям, висотою над землею 1,1 м.,
заглиблено в землю на 1,9 м., загальною
висотою 3,0 м., в середині якої
знаходяться металеві ємності 10 м. куб. -
2 шт., 20 м. куб. -1 шт., доступ до ємностей
здійснюється через люк, споруда з
бетонна та цегли нерозривно пов'язана з
землею і переміщення неможливе без
втрати його призначення, тобто споруда
заправки автотранспорту, яка включає в
себе: ємності металеві об'ємом 10 куб. м. -
2 шт. та ємність металева 20 куб. м. - 1 шт.,
є об'єктом нерухомості. Біля спірної
споруди розташована одна колонка для
заправки автотранспорту, в неробочому
стані (а.с. 11-19, т. 3).

З письмових пояснень позивача від
16.06.2014 р. № 38/1 вбачається, що на момент
подання позову до суду споруда для
заправки пального була укомплектована
2-ма колонками для заправки пального,
які знаходились за адресою АДРЕСА_1,
однак, на даний час одна з колонок
розукомплектова, а інша - викрадена
(а.с.37-40, т. 3).

У відповідності до висновку експерта №
02-14С від 25.04.2014 року встановлено, що на
момент обстеження відсутня одна з
ознак автозаправної станції, а саме:
технологічне обладнання для приймання
моторного палива та заправлення ним
автотранспорту, тому споруду заправки
автотранспорту, яка включає в себе
ємності металеві об'ємом 10 куб. м. - 2 шт.,
ємність металева 20 куб. м. - 1 шт., колонка
для заправки автотранспорту - 1 шт., які
розташовані на земельній ділянці
АДРЕСА_1 по АДРЕСА_2, не можна рахувати
єдиним об'єктом автозаправної станції
пов'язаним єдиним технологічним
процесом (а.с. 11-19, т.3).

Враховуючи те, що матеріалами справи і
самим експертом, підтверджено
наявність ємностей металевих об'ємом 10
куб. м. - 2 шт., ємності металевої 20 куб. м.
- 1 шт. та колонки для заправки
автотранспорту - 1 шт., функціональним
призначенням яких як раз і є приймання
моторного палива та заправлення ним
автотранспорту, на вимогу ухвали суду
від 17.06.2014 року судовим експертом
надано роз'яснення по третьому питанню
висновку експерта № 02-14С від 25.04.2014 р.,
згідно якого експертом роз'яснено, що
при проведенні дослідження даного
питання експертом встановлено, що на
час проведення дослідження відсутній
технологічний зв'язок між об'єктами
нерухомості, тому об'єкт АЗС на час
проведення дослідження не пов'язаний
технологічним процесом. Однак, при
встановлені технологічного обладнання
та налагодженні технологічного
процесу між приміщенням операторської
АЗС розташованої в будівлі літ. «Є-1» та
спорудою заправки автотранспорту, яка
включає в себе: ємності металеві
об'ємом 10 куб. м - 2 шт., ємність металева
20 куб. м. - 1 шт., колонки для заправки
автотранспорту - 1 шт., згідно проекту
погодженому у встановленому законом
порядку, об'єкт нерухомості можна
рахувати єдиним об'єктом автозаправної
станції пов'язаним єдиним
технологічним процесом (а.с. 50, т. 3).

Відповідно до ст. 187 Цивільного кодексу
України складовою частиною речі є все
те, що не може бути відокремлене від
речі без її пошкодження або істотного
знецінення. При переході права
власності на річ її складові частини не
підлягають відокремленню. Статтею 188
вказаного Кодексу визначено якщо
кілька речей утворюють одне ціле, що
дає змогу використовувати його за
призначенням, вони вважаються однією
річчю. При цьому, суд вважає, що
неробочий стан складної речі чи
окремих її частин, наслідком чого є
порушення технологічного процесу, ні
змінює статус та функціональне
призначення складної речі та її
основних складових частин.

Як вже зазначалось, правочин, вчинений
щодо складної речі, поширюється на всі
її складові частини, якщо інше не
встановлено договором.

Враховуючи, що автозаправна станція,
яка є складною річчю, складається в
даному випадку з частини будівлі
(приміщення операторської АЗС, площею
19,2 м2, що знаходиться у будівлі Є-1),
споруди для заправки автотранспорту,
що включає в себе ємність 10м3- 2 шт.,
ємність 20м3- 1 шт. та технологічного
обладнання, до якого, зокрема,
відноситься спірна колонка для
заправки пального, а також з
урахуванням того, що за позивачем
зареєстровано право власності на
основну її складову частину (будівлю) -
на приміщення операторської АЗС в
будівлі Є-1, позовні вимоги в частині
визнання права власності ДП «ЧПК Трейд
01» ВАТ «Чернігівський плодоовочевий
комбінат» на споруду для заправки
автотранспорту, розміщену за адресою
АДРЕСА_1, яка включає в себе ємності 10 м.
куб - 2 шт., ємність 20 м. куб. - 1 шт.,
колонку для заправки автотранспорту - 1
шт., - підлягають задоволенню.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Заперечення скаржника, викладені у
апеляційній скарзі, не приймається
колегією суддів до уваги, оскільки не
підтверджуються матеріалами справи та
не спростовують висновків суду першої
інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає рішення суду першої інстанції
по даній справі обґрунтованим та таким,
що відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам та матеріалам
справи, підстав для його скасування чи
зміни не вбачається, апеляційна скарга
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 є
необґрунтованою та задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду Чернігівської області від 23.06.2014
року по справі № 927/812/13 залишити без
змін.

2. Матеріали справи № 927/812/13 повернути
до Господарського суду Чернігівської
області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
К.В. Тарасенко

Судді
С.А. Гончаров

Р.І. Самсін