ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2014 р.Справа № 9/272-10-5266Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді: Шевченко В.В.

суддів: Мирошниченко М.А., Головея В.М.

при секретарі судового засідання:
Галузінському Н.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Майданік Т.І. - за
дорученням

від відповідача: Ковальчук Р.М. - за
дорученням

від 3-ї особи: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Камбіо"

на ухвалу господарського суду Одеської
області

від 09 вересня 2014 року

у справі № 9/272-10-5266

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Камбіо"

до комунального підприємства
"Місьзелентрест",

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: Управління
екологічної безпеки Одеської міської
ради

про стягнення 10570 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Одеської області від 11.03.2011 р. у справі
№ 9/272-10-5266, що набрало законної сили
відповідно до постанови Одеського
апеляційного господарського суду від
19.05.2011 р., позов товариства з обмеженою
відповідальністю "Камбіо" (далі
позивач, стягувач) до комунального
підприємства "Місьзелентрест" (далі
відповідач), за участю третьої особи на
стороні відповідача без самостійних
вимог на предмет спору: Управління
екологічної безпеки Одеської міської
ради (далі Управління) задоволений у
повному обсязі та з відповідача на
користь позивача стягнуто 10.570 грн. -
боргу, а також понесені судові витрати
по справі: 105 грн. 70 коп. - на сплату
державного мита та 236 грн. - на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

06.06.2011 р. місцевим судом позивачеві
виданий наказ за № 9/272-10-5266 на примусове
виконання вищевказаного судового
рішення.

15.08.2014 р. позивач звернувся до
господарського суду Одеської області в
порядку ст. 119 ГПК України із заявою про
поновлення строку для пред'явлення
судового наказу до виконання,
посилаючись на те, що факт
непред'явлення наказу до виконання був
виявлений стягувачем лише у липні 2014
року з листа відділу державної
виконавчої служби (далі ВДВС) про те, що
наказ для примусового виконання до
ВДВС не подавався. Оскільки, квитанція
про направлення наказу до ВДВС у
позивача не збереглася, то в теперішній
час не можливо встановити з чиєї вини
наказ не потрапив до ВДВС, але, можливо
був втрачений останнім, внаслідок чого
строк для примусового пред'явлення
наказу до виконання пропущений
стягувачем з поважних причин та
підлягає відновленню.

Ухвалою господарського суду
Одеської області від 09.09.2014 року (суддя
Демешин О.А.) заява стягувача щодо
поновлення пропущеного строку для
пред'явлення наказу до виконання у
справі № 9/272-10-5266 - залишена без
задоволення.

Ухвала мотивована тим, що в
період з 06.06.2011 р. по 06.06.2014 р. (кінцевий
термін пред'явлення наказу до
виконання) заявник до ВДВС з питання
примусового виконання вказаного
наказу не звертався, доказів
наявності обставин, які б перешкоджали
позивачеві своєчасно надати до ВДВС
цей наказ та доказів поважності
пропущення строку пред'явлення наказу
до виконання суду не надано, внаслідок
чого підстави для задоволення заяви
стягувача - відсутні, у зв'язку з
недоведеністю останнім поважності
причин пропуску строку пред'явлення
судового наказу до виконання.

В апеляційній скарзі позивач
просить ухвалу місцевого суду
скасувати, оскільки вона не відповідає
фактичним обставинам і матеріалам
справи, ухвалена з порушеннями норм
матеріального права та прийняти нову
постанову, якою задовольнити заяву
стягувача про поновлення пропущеного
строку для пред'явлення наказу від
06.06.2011 р. у господарській справі №
9/272-10-5266 до виконання.

Скарга мотивована тим, що факт
непред'явлення наказу до виконання був
виявлений стягувачем лише у липні 2014
року з листа відділу державної
виконавчої служби (далі ВДВС) про те, що
наказ для примусового виконання до
ВДВС не надавався. Оскільки, квитанція
про направлення наказу до ВДВС у
позивача не збереглася, то в теперішній
час не можливо встановити з чиєї вини
наказ не потрапив до ВДВС, але, можливо
був втрачений останнім, а тому строк
для примусового пред'явлення наказу до
виконання пропущений стягувачем з
поважних причин та підлягає
відновленню. В судовому засіданні
представник скаржника доводи
апеляційної скарги підтримав.

Відзив на апеляційну скаргу не
надходив.

В судовому засіданні
представник відповідача просив ухвалу
місцевого суду залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Управління було своєчасно та
належним чином повідомлено про день,
час і місце розгляду справи, але не
скористалось своїм правом на участь в
розгляді справи апеляційним судом.

Обговоривши доводи апеляційної
скарги, заслухавши пояснення
представників сторін, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права при прийнятті
оскаржуваної ухвали, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
необґрунтована і не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
рішенням господарського суду Одеської
області від 11.03.2011 р. по справі №
9/272-10-5266, що набрало законної сили
відповідно до постанови Одеського
апеляційного господарського суду від
19.05.2011 р. з відповідача на корить
позивача стягнуто 10.570 грн. - боргу, а
також понесені судові витрати по
справі: 105 грн. 70 коп. - на сплату
державного мита та 236 грн. - на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

06.06.2011 р. місцевим судом позивачеві
виданий наказ за № 9/272-10-5266 на примусове
виконання вищевказаного судового
рішення.

Як правильно встановлено судом
першої інстанції позивач, всупереч
вимогам ст. 33 ГПК України, не надав
належних доказів того, що вищевказаний
наказ пред'являвся стягувачем для
примусового виконання до ВДВС взагалі.

Законом України від 04.11.2010 р. № 2677- VІ
стаття 118 виключена із Господарського
процесуального кодексу України, а тому
відповідно до вимог ст. 22 Закону
України „Про виконавче провадження"
наказ господарського суду за № 9/272-10-5266
від 06.06.2011 р. стягувач повинний був
пред'явити до виконання до ВДВС
протягом одного року, тобто у строк до
06.07.2012 р. включно.

Згідно ст. 119 ГПК України у разі
пропуску строку для пред'явлення
наказу до виконання з причин, визнаних
господарським судом поважними,
пропущений строк може бути відновлено.

15.08.2014 р. позивач звернувся до
місцевого суду із заявою в порядку ст.
119 ГПК України про поновлення строку
для пред'явлення судового наказу до
виконання, посилаючись на те, що факт
непред'явлення наказу до виконання був
виявлений стягувачем лише у липні 2014
року з листа ВДВС про те, що наказ для
примусового виконання до названого
відділу не надавався. Оскільки,
квитанція про направлення наказу до
ВДВС у позивача не збереглася, то в
теперішній час не можливо встановити з
чиєї вини наказ не потрапив до ВДВС,
але, можливо був втрачений останнім,
внаслідок чого строк для примусового
пред'явлення наказу до виконання
пропущений стягувачем з поважних
причин та підлягає відновленню.

Ретельно дослідивши матеріали
справи місцевий суд дійшов до
правильного та обґрунтованого
висновку про відсутність підстав для
задоволення заяви позивача, оскільки у
п. 1 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 15.03.2007
р. № 01-8/123 „Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2006 році"
зазначено, що ч. 1 ст. 53 ГПК України
пов'язує можливість відновлення
процесуального строку з обов'язковою
наявністю поважної причини (чи причин)
пропуску відповідного строку. Якщо
відновлення процесуального строку
здійснюються за заявою сторони чи
прокурора, заявник повинен
обґрунтувати поважність причини
(причин) пропуску строку, в разі
необхідності - з поданням доказів цього
за загальними правилами розділу V ГПК.

Отже, наявність поважної причини
пропуску строку має бути доведена
заявником.

Виходячи зі змісту ст. 53 ГПК
України поважними причинами
визнаються лише такі обставини, які є
об'єктивно непереборними та пов'язані з
дійсними істотними труднощами для
своєчасного вчинення процесуальних
дій, а відновлення пропущеного
процесуального строку є правом суду,
яким останній користується виходячи із
поважності причин пропуску строку.

Оскільки, заявник, всупереч вимогам
ст. 33 ГПК України не надав належних та
допустимих доказів того, що строк для
пред'явлення наказу за № 9/272-10-5266 від
06.06.2011 р. до виконання пропущений ним з
причин, які є об'єктивно непереборними
та пов'язані з дійсними істотними
труднощами для їх своєчасного
вчинення, то суд першої інстанції
підставне залишив заяву стягувача без
задоволення, так як вказані останнім
причини пропущення процесуального
строку свідчать лише про недбалість
самого позивача, який не надав наказ до
примусового виконання у встановлені
терміни і пропустив строк для його
пред'явлення більше ніж на два роки
виключно з неповажних причин, а тому
цей строк поновлений бути не може,
внаслідок чого протилежні доводи
скаржника не заслуговують на увагу.

При викладених обставинах колегія
суддів вважає, що ухвала місцевого суду
прийнята з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
відповідає фактичним обставинам і
матеріалам справи, а підстави,
передбачені ст. 104 ГПК України, для її
зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 53, 99-106, 119 ГПК України,
колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу господарського суду Одеської
області від 09.09.2014 року у справі №
9/272-10-5266 - залишити без змін, а
апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Камбіо" -
без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 07.10.2014 року.

Головуючий суддя:
Шевченко В.В.

Судді:
Мирошниченко М.А.

Головей В.М.