ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року Справа №922/4552/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Черленяк М.І., суддя
Ільїн О.В., суддя Россолов В.В.

при секретарі Кузнєцовій І.В.

за участю представників сторін:

позивач - Караван Р.В.;

відповідач - Петринчук К.А.;

третя особа - не з'явилась

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. № 1902
Х/1-35) на рішення господарського суду
Харківської області від 26 червня 2014
року у справі № 922/4552/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "БКЗ-Інвест", с.
Губарівка

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Трайгон Фармінг
Харків", м. Харків

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - Державна інспекція
сільського господарства в Харківській
області, м. Харків

про стягнення коштів в розмірі 626717, 06
грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 26 червня 2014
року в задоволенні позову відмовлено
повністю.

Позивач, не погоджуючись з рішенням
місцевого господарського суду,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення господарського суду
Харківської області від 26 червня 2014
року по справі як незаконне та
необґрунтоване, прийняти нове рішення,
яким позовні вимоги ТОВ БКЗ-Інвест"
задовольнити у повному обсязі та
стягнути з відповідача на користь
позивача 626 717,06 грн. понесених збитків.

У відзиві на апеляційну скаргу
відповідач зазначив, що вважає рішення
законним, просить залишити його без
змін, а апеляційну скаргу позивача - без
задоволення.

У судове засідання третя особа не
з'явилась, про час та місце розгляду
справи була повідомлена належним чином
ухвалою суду.

У судовому засіданні позивач підтримав
вимоги апеляційної скарги, просив її
задовольнити.

Відповідач проти задоволення скарги
заперечував, вважав рішення суду
попередньої інстанції обґрунтованим,
просив залишити його без задоволення.

Перевіривши повноту встановлення
судом обставин справи та докази на їх
підтвердження, їх юридичну оцінку та
доводи апеляційної скарги в межах
вимог, передбачених статтею 101
Господарського процесуального кодексу
України, вислухавши представників
позивача та відповідача, колегія
суддів зазначає наступне.

Як правильно встановлено
господарським судом та вбачається з
матеріалів справи, у червні-серпні 2012
року між ТОВ "БКЗ-Інвест" та мешканцями
сіл Кленове, Мерло Богодухівського
району Харківської області були
укладені договори оренди земель
сільськогосподарського призначення
загальною площею 138,1229 га, державна
реєстрація яких була проведена 17.08.2012
року та 29.10.2012 року.

Товариством у встановленому порядку
отримано від землевласників за актами
приймання-передачі земельні ділянки,
що є предметами вказаних вище
договорів оренди.

Вказані вище земельні ділянки межують
з земельними ділянками, що перебувають
в оренді ТОВ "Трайгон Фармінг Харків".

При цьому, як зазначено відповідачем та
не заперечується позивачем ТОВ
"Трайгон Фармінг Харків" з власниками
земельних ділянок в 2007-2008 роках були
підписані договори оренди на спірні
земельні ділянки, які не пройшли
державну реєстрацію у встановленому
законі порядку.

ТОВ "БКЗ-Інвест" у вересні 2013 році
сплатило орендодавцям орендні платежі
на загальну суму 84 874,5 грн.

Як зазначає позивач, у серпні-вересні
2012 року ТОВ "Трайгон Фармінг Харків" без
належних правових підстав самовільно
зайняло орендовані ТОВ "БКЗ-Інвест"
земельні ділянки та здійснило їх засів,
чим позбавило позивача можливості
вільно користуватися орендованими
землями.

Внаслідок чого, позивачем було
направлено відповідне повідомлення на
адресу прокурора Богодухівського
району.

Заява позивача була направлена
прокурором до Державної інспекції
сільського господарства в Харківській
області, яка, у свою чергу, листом №
04.01-29/2505 від 25.03.2013 р. повідомила, що ТОВ
"Трайгон Фармінг Харків" від проведення
відповідної перевірки ухилилося.

Крім того, за заявою ТОВ "БКЗ-Інвест" по
факту самовільного зайняття земельних
ділянок ТОВ "Трайгон Фармінг Харків"
Богодухівським РВ ГУ МВС України в
Харківській області були внесенні
відомості про кримінальне
правопорушення до Єдиного реєстру
досудових розслідувань за №0000418,
розслідування якого триває.

ТОВ "БКЗ-Інвест" також зазначило, що
18.08.2012 р. між ним та ТОВ "Компанія
"Аквітенс" було укладено договір
поставки № КП-СХ18/08-12, згідно з умовами
якого ТОВ "БКЗ-Інвест" у строк до 31.07.2013
р. зобов'язалось поставити ТОВ
"Компанія "Аквітенс"
сільськогосподарську продукцію
майбутнього врожаю, а саме: зерно
пшениці озимої у кількості 260 тон за
ціною 4 375,00 грн. та рапсу озимого у
кількості 80 тон за ціною 1 800,00 грн. на
загальну суму 818 000,00 грн.

Втім, саме самовільне зайняття
зазначених вище земельних ділянок ТОВ
"Трайгон Фармінг Харків" позбавило
позивача можливості користуватися
ними, що, у свою чергу, унеможливило й
виконання ним взятого на себе
зобов'язання за договором поставки.

У зв'язку з викладеними обставинами
20.08.2013 р. ТОВ "Компанія "Аквітенс"
звернулося до ТОВ "БКЗ-Інвест" з
претензією про сплату штрафу у розмірі
409 000,00 грн. за неналежне виконання
зобов'язань за договором, яка згідно з
платіжним дорученням № 40 від 30.08.2013 р.
була повністю задоволена ТОВ
"БКЗ-Інвест".

На підставі викладеного, ТОВ
"БКЗ-Інвест" просило стягнути з ТОВ
"Трайгон Фармінг Харків" завдані
останнім збитки у загальному розмірі 626
737,06 грн., з яких:

132 862, 56 грн. - сума упущеної вигоди,
розрахована позивачем з посиланням на
Методику визначення розміру шкоди,
заподіяної внаслідок самовільного
зайняття земельних ділянок,
використання земельних ділянок не за
цільовим призначенням, зняття
ґрунтового покриву (родючого шару
ґрунту) без спеціального дозволу,
затверджену постановою КМУ від 25.07.2007 р.
№ 963;

84 874,50 грн. - реальні втрати, понесені
позивачем внаслідок сплати ним
орендної плати за ті земельні ділянки,
користуватися якими він був
позбавлений можливості внаслідок їх
самовільного зайняття відповідачем;

409 000,00 грн. - реальні втрати, понесені
позивачем у зв'язку зі сплатою штрафу
на користь ТОВ "Компанія "Аквітенс" за
невиконання свого зобов'язання за
договором поставки.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог в частині 132862,56 грн. збитків,
заподіяних внаслідок самовільного
зайняття земельних ділянок,
використання земельних ділянок не за
цільовим призначенням, зняття
ґрунтового покриву без спеціального
дозволу, затвердженої постановою
Кабінету Міністрів України від 25.07.2007
№963, що за своєю природою є упущеною
вигодою, суд попередньої інстанції
виходив з того, що розрахунок збитків
за Методикою визначення розміру шкоди,
заподіяної внаслідок самовільного
зайняття земельних ділянок,
використання земельних ділянок не за
цільовим призначенням, зняття
ґрунтового покриву без спеціального
дозволу, затвердженої постановою
Кабінету Міністрів України від 25.07.2007
№963 були здійсненні позивачем
самостійно.

Відповідно до вимог чинного
законодавства, обов'язковою умовою
фактичного використання земельної
ділянки є наявність у особи, що її
використовує, правовстановлюючих
документів на цю земельну ділянку, а
відсутність таких документів може
свідчити про самовільне зайняття
земельної ділянки.

Згідно ч.1 ст. 212 ЗК України самовільно
зайняті земельні ділянки підлягають
поверненню власникам землі або
землекористувачам без відшкодування
затрат, понесених за час незаконного
користування ними.

Тобто необхідною умовою застосування
ст. 212 ЗК України (на яку посилається
позивач як на підставу своїх позовних
вимог) є встановлення факту
"самовільного зайняття земельної
ділянки".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
державний контроль за використанням та
охороною земель" самовільне зайняття
земельної ділянки - будь-які дії, які
свідчать про фактичне використання
земельної ділянки за відсутності
відповідного рішення органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування про її передачу у
власність або надання у користування
(оренду) або за відсутності вчиненого
правочину щодо такої земельної
ділянки, за винятком дій, які
відповідно до закону є правомірними".

Такий спосіб захисту прав передбачений
ст. 212 Земельного кодексу України,
відповідно до ч. ч. 1, 3 якої самовільно
зайняті земельні ділянки підлягають
поверненню власникам землі або
землекористувачам без відшкодування
затрат, понесених за час незаконного
користування ними; повернення
самовільно зайнятих земельних ділянок
провадиться за рішенням суду.

Стаття 125 Земельного кодексу України
передбачає виникнення права на
земельну ділянку після одержання її
власником або користувачем документа,
що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, або укладення договору
оренди та їх державної реєстрації; а
також забороняє приступати до
використання земельної ділянки до
встановлення її меж у натурі (на
місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації.

Згідно приписів ст. 116 Земельного
кодексу України громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом
або за результатами аукціону. Набуття
права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування. Надання у користування
земельної ділянки, що перебуває у
власності або у користуванні,
провадиться лише після вилучення
(викупу) її в порядку, передбаченому цим
Кодексом.

Позивач стверджує, що відповідач без
належних правових підстав самовільно
зайняв земельні ділянки, що у
встановленому законі порядку
перебувають в оренді ТОВ "БКЗ-Інвест".

Відповідно до положень ст. 1 Закону
України "Про державний контроль за
використанням та охоронною земель",
самовільне зайняття земельної ділянки
- будь-які дії, які свідчать про
фактичне використання земельної
ділянки за відсутності відповідного
рішення органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування про її
передачу у власність або надання у
користування (оренду) або за
відсутності вчиненого правочину щодо
такої земельної ділянки, за винятком
дій, які відповідно до закону є
правомірними.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 Земельного
кодексу України державний контроль за
використанням та охороною земель
здійснюється уповноваженими органами
виконавчої влади з земельних ресурсів.

Відповідно до положень ст. 6 Закону
України "Про державний контроль за
використанням та охоронною земель " та
Положення про Державну інспекцію
сільського господарства України,
затвердженого указом Президента
України від 13.04.2011 №459/2011, Державна
інспекція сільського господарства у
Харківській області є спеціально
створений державою орган, який
уповноважений здійснювати функції у
спірних відносинах, що виникають в
галузі охорони та раціонального
використання земель.

Згідно зі ст. 10 Закону України "Про
державний контроль за використанням та
охороною земель" складання актів
перевірок дотримання вимог земельного
законодавства відноситься до
повноважень саме державних
інспекторів у сфері державного
контролю за використанням та охороною
земель, але аж ніяк не до повноважень
працівників виконавчого органу
місцевої ради.

Повноваження державних контролюючих
органів щодо своєчасного виявлення
порушень земельного законодавства, в
тому числі самовільного зайняття
земельних ділянок, і вжиття заходів
стосовно їх усунення визначені,
насамперед, Законом України "Про
державний контроль за використанням та
охороною земель".

Статтею 5 Закону України "Про державний
контроль за використанням та охороною
земель" передбачено, що державний
контроль за використанням та охороною
земель усіх категорій та форм
власності здійснює центральний орган
виконавчої влади, який забезпечує
реалізацію державної політики у
сфері нагляду (контролю) в
агропромисловому комплексі.

Відповідно до ст. ст. 9, 10 Закону України
"Про державний контроль за
використанням та охороною земель",
державний контроль за використанням
та охороною земель, дотриманням вимог
законодавства України про охорону
земель і моніторинг ґрунтів
здійснюються шляхом: проведення
перевірок.

Однак, господарським судом
встановлено, що в матеріалах справи
протоколу виявлення порушення
земельного законодавства та постанови
про притягнення посадових осіб
відповідача до адміністративної
відповідальності за ст. 53-1 КУпАП "
Самовільне зайняття земельної ділянки"
не міститься.

в порушення вимог ст. 43 ГПК України,
позивачем до матеріалів справи не
надано передбачених діючим
законодавством доказів проведення
органом (Держсільгоспінспекцією),
уповноваженим державою здійснювати
перевірки у сфері дотримання
відповідачем вимог земельного
законодавства, зокрема, матеріали
справи про адміністративне
правопорушення або доказів
притягнення відповідача до
кримінальної відповідальності, а отже
суду не надано належних та допустимих
доказів того, що відповідач самовільно
займає спірну земельну ділянку.

Водночас, суд зазначає, що розрахунок
розміру шкоди, заподіяної державі,
територіальним громадам внаслідок
самовільного зайняття земельних
ділянок, використання земельних
ділянок не за цільовим призначенням,
зняття ґрунтового покрову (родючого
шару ґрунту) без спеціального дозволу,
проводиться Держекоінспекцією та її
територіальними органами або
Держсільгоспоінспекцією та її
територіальними органами, а розміру
шкоди, заподіяної фізичним та
юридичним особам -
Держсільгоспоінспекцією та її
територіальними органами на підставі
матеріалів обстеження земельних
ділянок, проведених відповідно до
Порядку виконання
земельно-кадастрових робіт та надання
послуг на платній основі державними
органами земельних ресурсів,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 1 листопада 2000
року № 1619.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач, відповідний договір з
Держсільгоспоінспекцією або її
територіальними органами для
здійснення перевірки та для здійснення
розрахунку шкоди, заподіяної державі,
територіальним громадам внаслідок
самовільного зайняття земельних
ділянок, використання земельних
ділянок не за цільовим призначенням,
зняття ґрунтового покрову (родючого
шару ґрунту) без спеціального дозволу,
до звернення до суду та в процесі
розгляду справи, не укладав та
самостійно здійснив розрахунок
збитків, спричинених використанням
земельних ділянок, на підставі
Методики визначення розміру шкоди,
заподіяної внаслідок самовільного
зайняття земельних ділянок,
використання земельних ділянок не за
цільовим призначенням, зняття
ґрунтового покриву (родючого шару
ґрунту) без спеціального дозволу,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 25.07.2007 N 963.

Постанова Кабінету Міністрів України
від 25.07.2007 N 963 не передбачає можливості
здійснення розрахунку розміру шкоди
самостійно суб'єктом господарської
діяльності.

Таким чином, колегія суддів вважає
висновок місцевого господарського
суду, що позивач безпідставно вимагає
сплати збитків в сумі 132862,56 грн.,
спричинених, начебто, самовільним
захопленням земельних ділянок
відповідачем - обґрунтованим.

Щодо відмови судом першої інстанції у
стягненні 493874,50 грн., з яких 84 874,50 грн. -
реальні втрати, понесені позивачем
внаслідок сплати ним орендної плати за
ті земельні ділянки, користуватися
якими він був позбавлений можливості
внаслідок їх самовільного зайняття
відповідачем; 409 000,00 грн. - реальні
втрати, понесені позивачем у зв'язку зі
сплатою штрафу на користь ТОВ "Компанія
"Аквітенс" за невиконання свого
зобов'язання за договором поставки -
колегія суддів зазначає наступне.

На думку колегії суддів судом першої
інстанції не було досліджено ту
обставину, що в матеріалах справи
містяться платіжні доручення та
видаткові касові ордери щодо сплати
орендних платежів саме на користь
власників спірних земельних ділянок.
Вказані орендні платежі безпосередньо
стосуються спірних правовідносин.

ТОВ «БКЗ-Інвест» при укладанні
вказаних договорів мало на меті
використовувати об'єкти оренди за їх
цільовим призначенням, а саме для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
одержувати продукцію та доходи та
самостійно господарювати на землі,
втім, внаслідок неправомірних дій
відповідача було позбавлено такої
можливості.

Для розв'язання вказаної ситуації, з
метою подальшого господарювання на

орендованих в установленому законі
порядку земельних ділянках, та
забезпечення відсутності підстав для
розірвання вказаних вище договорів
оренди за рішенням суду з підстав
визначених п. 38 договорів, а саме в
наслідок невиконання стороною
обов'язків, передбачених договором, ТОВ
«БКЗ-Інвест» у вересні 2013 році сплатило
орендодавцям земельних ділянок, що
орендні платежі на загальну суму 84 874,5
грн.

Згідно п. 1 ч. 2. ст. 22 Цивільного кодексу
України збитками є втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки), доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

В силу частини 2 статті 224
Господарського кодексу України під
збитками розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Підставою для покладення обов'язку з
відшкодування збитків є цивільне
правопорушення, що складається з таких
елементів:

- протиправної дії чи бездіяльності
особи;

- заподіяння збитків в результаті такої
дії чи бездіяльності особи;

- причинного зв'язку між протиправною
дією чи бездіяльністю особи та
заподіяними збитками;

- вини боржника.

Отже, сума сплачених у 2013 році орендних
платежів була спрямована на
відновлення порушеного права позивача
вільно господарювати на орендованих і
земельних ділянках та можливість
отримувати доходи від своєї
діяльності, відповідно, за своєю
правовою природою, вказана сума
відноситься до реальних збитків.

Стосовно відмови у стягненні суми 409 000
грн., колегія суддів зазначає, що 18.08.2012
року між ТОВ «БКЗ-Інвест» та ТОВ
«Компанія «Аквітанс» було укладено
договір поставки №КП-СХ18/08-12, згідно
умов якого позивач мав поставити
останньому сільськогосподарську
продукцію майбутнього врожаю,
обумовлену в договорі.

Також договором було узгоджено строк,
до якого мала бути здійснена поставка
всієї партії товару, а саме до 31.07.2013
року.

Проте, у зв'язку з неправомірним діями
відповідача, позивач фактично був
позбавлений можливості виконати умови
договору, укладеного з ТОВ «Компанія
«Аквітанс».

На підставі чого, був змушений сплатити
штрафні санкції, передбачені договором
поставки №КП-СХ18/08-12 від 18.08.2012 року, у
розмірі 50% від загальної суми договору,
які склали 409000 грн.

Таким чином, у зв'язку з незаконним
діями відповідача, позивач зазнав
збитків у сумі 493874,50 грн.

Як визначено у Постанові Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 року "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", будь-які подані
учасниками процесу докази (в тому
числі, зокрема, й стосовно інформації у
мережі Інтернет) підлягають оцінці
судом на предмет належності і
допустимості. Вирішуючи питання щодо
доказів, господарські суди повинні
враховувати інститут допустимості
засобів доказування, згідно з яким
обставини справи, що відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Що ж до належності
доказів, то нею є спроможність
відповідних фактичних даних містити
інформацію стосовно обставин, які
входять до предмета доказування з
даної справи. Суд обґрунтовує своє
рішення лише тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Подані докази не можуть бути відхилені
судом з тих мотивів, що вони не
передбачені процесуальним законом.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів
апеляційного суду дійшла висновку, що
апеляційна скарга позивача підлягає
частковому задоволенню, а рішення
господарського суду Харківської
області від 26 червня 2014 року у справі
підлягає частковому скасуванню, в
частині відмови у стягнення суми 493874,50
грн. з прийняттям в цій частині нового
рішення про задоволення позову.

Статтею 49 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, зокрема, що судовий збір
покладається у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав,
- на сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Якщо спір виник внаслідок неправильних
дій сторони, господарський суд має
право покласти на неї судовий збір
незалежно від результатів вирішення
спору.

Стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору.

Відповідно до пункту 4.4. розділу
четвертого постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21
лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України", у випадках скасування рішення
господарського суду і передачі справи
на новий розгляд розподіл судового
збору у справі, в тому числі й
сплаченого за подання апеляційної
та/або касаційної скарги або заяви про
перегляд рішення за нововиявленими
обставинами, здійснює господарський
суд, який приймає рішення за
результатами нового розгляду справи,
керуючись загальними правилами
розподілу судових витрат.

Коли ж приймається нове судове рішення
апеляційної інстанції після
скасування судового рішення місцевого
господарського суду, або судом
касаційної інстанції після скасування
судових рішень судів нижчих інстанцій,
то розподіл сум судового збору
здійснюється постановою відповідно
апеляційної або касаційної інстанцій,
який прийняв нове рішення.

Як зазначалося вище, у даній справі
рішення господарського суду
Харківської області від 03.12.2013 року та
постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 29.01.2014 року
скасовані постановою Вищого
господарського суду України від 09.04.2014
року. Справу передано на новий розгляд
до господарського суду Харківської
області.

За результатами нового розгляду
господарським судом Харківської
області прийняте рішення від 26 червня
2014 року, яке підлягає скасуванню, а тому
судова колегія вважає, що витрати
понесені позивачем по сплаті судового
збору (майновий спір), з урахуванням
вищезазначених норм, повинні бути
відшкодовані позивачу за рахунок
відповідача.

З урахуванням Закону України "Про
судовий збір", Закону України "Про
Державний бюджет України на 2013 рік",
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2014 рік" відшкодуванню
підлягає судовий збір:

- за подання позовної заяви на користь
держбюджету з відповідача 9877,07 грн.; з
позивача - 1509,86 грн. (у зв'язку з
недоплатою при звереннні до суду з
позовною заявою, оскільки фактично
було сплачено 1147,00 грн., замість 2% від
суми 626737,06 грн. - 12534,35 грн.)

- за подання апеляційної скарги на
рішення господарського суду
Харківської області від 03.12.2013 року з
відповідача на користь позивача - 4938,69
грн.;

- за подання касаційної скарги з
відповідача на користь позивача 4938,69
грн.;

- подання апеляційної скарги на рішення
господарського суду Харківської
області від 26.06.14 року з відповідача на
користь позивача 9877,07 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 99,
101, п. 2 ст. 103, п. 1, 4 ч. 1 ст. 104, 105
Господарського процесуального кодексу
України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення господарського суду
Харківської області від 26 червня 2014
року у справі № 922/4552/13 скасувати
частково, а саме, в частині відмови в
стягненні 493874,50 грн.

В цій частині прийняти нове рішення,
яким позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Трайгон Фармінг
Харків" (, 04655, м. Київ,
вул. Старокиївська, 10-г), на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "БКЗ-Інвест" (, 62132, Харківська область,
Богодухівський район, с. Губарівка, вул.
Гутянська, 170/1) 493874,50 грн.

В іншій частині рішення господарського
суду Харківської області від 26 червня
2014 року у справі № 922/4552/13 залишити без
змін.

Судові витрати покласти пропорційно на
сторони процесу.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "БКЗ-Інвест" (, 62132, Харківська область,
Богодухівський район, с. Губарівка, вул.
Гутянська, 170/1) судовий збір у сумі 1509,86
грн. на користь держбюджету.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Трайгон Фармінг
Харків" (, 04655, м. Київ,
вул. Старокиївська, 10-г):

- на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "БКЗ-Інвест" (, 62132, Харківська область,
Богодухівський район, с. Губарівка, вул.
Гутянська, 170/1) судовий збір у сумі 4938,69
грн., 4938,69 грн., 9877,07 грн.

- на користь держбюджету судовий збір у
сумі 9877,07 грн.

Господарському суду Харківської
області видати відповідні накази.

Повний текст постанови складено
06.10.2014 року.

Головуючий суддя
Черленяк М.І.

Суддя
Ільїн О.В.

Суддя
Россолов В.В.