ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2014 р.
Справа № 61/230-10

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя
Ільїн О.В. , суддя Россолов В.В.

при секретарі судового засідання
Голозубовій О.І.

за участю представників сторін:

позивача -Зінченко Ю.В., за довіреністю
№1806 від 15.06.2012 року,

відповідача - Хомякової А.Л., за
довіреністю №4 від 08.01.2014 року,

3-ої особи, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача - не з'явився,

Державної виконавчої служби України м.
Києва - Фоміної В.І., за довіреністю
№4.4-03/4.1/965 від 11.08.2014 року,

розглянувши апеляційну скаргу
Державної виконавчої служби України
м.Києва (вх. №2533 Х/1-42) на ухвалу
господарського суду Харківської
області від 30.07.14 по справі № 61/230-10

за позовом Національного банку України
в особі Управління Національного банку
України в Харківській області, м.
Харків,

до Публічного акціонерного товариства
"Науково-технологічний інститут
транскрипції, трансляції і реплікації",
м. Харків,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача - Публічне акціонерне
товариство "Земельний банк", м. Харків,

про звернення стягнення на предмет
іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 30.07.2014р. (суддя
Інте Т.В.) задоволено скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Науково-технологічний інститут
транскрипції, трансляції і реплікації"
на дії Відділу примусового виконання
рішень державної виконавчої служби
України під час виконання наказу
Господарського суду Харківської
області від 26.06.2012р. по справі №61/230-10.
Визнано недійсною постанову старшого
державного виконавця Київського
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції Юхименко О.С. про стягнення з
Публічного акціонерного товариства
"Науково-технологічний інститут
транскрипції, трансляції і реплікації"
виконавчого збору від 14.11.2013 р. винесену
у виконавчому провадженні №34207337, що
відкрите з виконання наказу
господарського суду Харківської
області від 26.06.2012р. по справі № 61/230-10.

Державна виконавча служба України з
ухвалою суду першої інстанції не
погодилася, подала апеляційну скаргу, в
якій просить ухвалу господарського
суду Харківської області від 30.07.2014р.
скасувати та у задоволенні скарги
відмовити, посилаючись на порушення
норм чинного законодавства.

17 вересня 2014 року позивач надав
пояснення (вх.№7914) стосовно
апеляційної скарги Державної
виконавчої служби України, в яких
просить суд задовольнити апеляційну
скаргу.

18 вересня 2014 року від відповідача
надійшов відзив (вх.№7987), в якому
просить суд залишити ухвалу
Господарського суду Харківської
області від 30 липня 2014 року по справі
№61/230-10 без змін, а апеляційну скаргу
Державної виконавчої служби України
без задоволення.

У судове засідання, яке відбулось 22
вересня 2014 року з'явились представники
позивача, відповідача та представник
Державної виконавчої служби України.
Представник 3-ої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача у судове засідання
не з'явився, будучи належним чином
повідомленим про час та місце судового
засідання, про причини неявки суд не
повідомив.

Згідно із пунктом 3.9.2. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року №18 "Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що явка 3-ої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача не була
визнана обов'язковою, а також те, що
його неявка не перешкоджає розгляду
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає за можливе розглянути
апеляційну скаргу за відсутності
представника першого відповідача за
наявними матеріалами у справі.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі доводи
Державної виконавчої служби України,
перевіривши правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також повноту встановлення
обставин справи та відповідність їх
наданим доказам, та повторно
розглянувши справу у відповідності до
вимог статті 101 ГПК України, колегія
суддів встановила наступне.

18.06.2008р. між стягувачем (кредитор) та
Харківським акціонерним комерційним
Земельним банком (позичальник),
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство "Земельний банк"
(третя особа у справі) було укладено
кредитний договір №5 (а.с. 13-15, т.1).

06.07.2009р. між стягувачем
(іпотекодержатель), третьою особою (ПАТ
"Зембанк" - боржник) та боржником
(іпотекодавець) було укладено договір
іпотеки №5/2, відповідно до умов якого,
боржник з метою забезпечення виконання
ПАТ "Зембанк" зобов'язань з повернення
кредиту за кредитним договором №5 від
18.06.2008р. (основне зобов'язання), передав
стягувачу нерухоме майно (предмет
іпотеки), а саме: нежитлові приміщення
3-го поверху №95, 96, 97, 98, 99, 100, 104, 105, 106, 107 в
літ. "А-7" площею 180,9 кв.м., які
знаходяться за адресою: м.Харків, м-н
Рози Люксембург, 10 та нежитлові
приміщення 6-го поверху №187а, 187-193, 195, 198,
198а, 199, 199а в літ. "А-7" площею 213,2 кв.м., які
знаходяться за адресою: м.Харків, м-н
Рози Люксембург, 10.

Пунктом 2.4.3 договору іпотеки визначено,
що стягувач має право звернути
стягнення на предмет іпотеки,
відповідно до чинного законодавства у
разі, коли в момент настання терміну
виконання ПАТ "Зембанк" зобов'язань,
забезпечених іпотекою за цим
договором, вони не будуть виконані.

У зв'язку з неналежним виконанням ПАТ
"Зембанк" його грошових зобов'язань за
кредитним договором №5 від 18.06.2008р.,
стягувач звернувся до господарського
суду Харківської області з позовом до
боржника про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 10 жовтня 2011
року позов задоволено повністю. З метою
задоволення вимог Національного банку
України в особі Управління
Національного банку України в
Харківській області за кредитним
договором № 5 від 18 червня 2008 року у
розмірі 50000000,00 гривень за основним
боргом, прострочених відсотків за
користування кредитом в сумі 8973287,65
гривень, звернуто стягнення на предмет
іпотеки за договором іпотеки №5/2 від 6
липня 2009 року, посвідченим приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстрованим в реєстрі за №2413, а
саме: нежитлові приміщення 3-го поверху
№95, 96, 97, 98, 99, 100, 104, 105, 106, 107 в літ. "А-7", які
знаходяться за адресою: м.Харків, м-н
Рози Люксембург, 10, загальною площею 180,9
кв.м. та нежитлові приміщення 6-го
поверху №187а, 187-193, 195, 198, 198а, 199, 199а в
літ."А-7", які знаходяться за адресою :
м.Харків, м-н Рози Люксембург, 10,
загальною площею 213,2 кв.м., що оцінені
(на дату укладення договору іпотеки) на
суму 4024200,00 гривень, шляхом продажу на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 12 червня 2012
року рішення Господарського суду
Харківської області від 10 жовтня 2011
року змінено, а саме: п. 4 резолютивної
частини рішення викладено в наступній
редакції: "З метою задоволення вимог
Національного банку України в особі
Управління Національного банку
України в Харківській області за
кредитним договором № 5 від 18 червня 2008
року у розмірі 50000000,00 гривень за
основним боргом, прострочених
відсотків за користування кредитом в
сумі 8973287,65 гривень, звернути стягнення
на предмет іпотеки за договором
іпотеки № 5/2 від 6 липня 2009 року,
посвідченим приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 та зареєстрованим в
реєстрі за № 2413, а саме: нежитлові
приміщення 3-го поверху № 95, 96, 97, 98, 99, 100,
104, 105, 106, 107 в літ. "А-7", які знаходяться за
адресою: м. Харків, м-н Рози Люксембург,
10, загальною площею 180,9 кв. м та
нежитлові приміщення 6-го поверху № 187а,
187-193, 195, 198, 198а, 199, 199а в літ "А-7", які
знаходяться за адресою: м.Харків, м-н
Рози Люксембург, 10, загальною площею 213,2
кв. м, шляхом продажу його на прилюдних
торгах у межах процедури виконавчого
провадження та встановити початкову
вартість предмету іпотеки: нежитлові
приміщення 3-го поверху №95, 96, 97, 98, 99, 100,
104, 105, 106, 107літ. "А-7", які знаходяться за
адресою: м.Харків, м-н Рози Люксембург,
10, загальною площею 180,9 кв.м. в розмірі
1680181,00 гривень; та нежитлові приміщення
6-го поверху №187а, 187-193, 195, 198, 198а, 199, 199а в
літ."А-7", які знаходяться за адресою:
м.Харків, м-н. Рози Люксембург,10,
загальною площею 213,2 кв.м. в розмірі
1593121,00 гривень." В іншій частині рішення
Господарського суду Харківської
області від 10 жовтня 2011 року залишено
без зміни.

26 червня 2012 року, на виконання
вказаного рішення, видано відповідний
наказ (а.с. 102 т. 4).

07.08.2012 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
ДВС України Кушнір Л.В. винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження (а.с. 178 т.7).

Пунктом 2 постанови про відкриття
виконавчого провадження від 07.08.2012р.,
згідно якої відкрито виконавче
провадження №34207337 з виконання наказу
господарського суду Харківської
області від 26.06.2012р. по справі №61/230-10, що
виданий на виконання рішення
Господарського суду Харківської
області від 10.10.2011р. по справі №61/230-10 та
постанови Харківського апеляційного
господарського суду від 12.06.2012р. по
справі №61/230-10, державний виконавець
зазначив боржнику самостійно виконати
рішення суду, а саме, сплатити
заборгованість згідно виконавчого
документа у строк до семи днів з
моменту винесення (отримання)
постанови про відкриття виконавчого
провадження.

Вважаючи незаконним встановлення
державним виконавцем такого способу
виконання рішення господарського суду
Харківської області від 10.10.2011р. по
справі №61/230-10 та постанови
Харківського апеляційного
господарського суду від 12.06.2012р. по
справі №61/230-10, як сплата боржником
(майновим поручителем) заборгованості,
боржник оскаржив до господарського
суду Харківської області постанову про
відкриття виконавчого провадження від
07.08.2012р. в частині скасування пункту 2,
яким передбачено боржнику самостійно
виконати: рішення суду, а саме, сплатити
заборгованість згідно
виконавчого/документа у строк до семи
днів з моменту винесення (отримання)
постанови про відкриття виконавчого
провадження.

21.02.2013 р. господарським судом
Харківської області винесено ухвалу по
справі №61/230-10, якою суд скасував
постанову про відкриття виконавчого
провадження від 07.08.2012р., винесену
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Кушнір Л. В., згідно якої відкрито
виконавче провадження №34207337 з
виконання наказу Господарського суду
Харківської області від 26.06.2012р. по
справі №61/230-10 в частині пункту 2, яким
передбачено боржнику самостійно
виконати: рішення суду, а саме, сплатити
заборгованість згідно виконавчого
документа у строк до семи днів з
моменту винесення (отримання)
постанови про відкриття виконавчого
провадження.

Ухвала господарського суду
Харківської області від 21.02.2013р. по
справі №61/230-10 залишена без змін
постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 18.03.2013р. по
справі №61/230-10.

14.11.2013 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
ДВС України Юхименко О.С. винесено
постанову про стягнення виконавчого
збору за наказом № 61/230-10, виданим
господарським судом 26.06.2012 року. Розмір
виконавчого збору визначений
державним виконавцем у розмірі 5897328,76
грн. із розрахунку 10 відсотків суми, що
підлягає стягненню за кредитним
договором №5 від 18.06.2008р. (а.с. 176 т.7).

Звертаючись до суду зі скаргою на дії
ВДВС щодо визнання недійсною постанову
про стягнення з боржника виконавчого
збору від 14.11.2013 року, винесену у
виконавчому провадженні № 34207337,
скаржник посилається на те, що
зазначеною постановою державного
виконавця встановлено виконавчий збір
у розмірі 5897328,76 грн. із розрахунку 10
відсотків від загальної суми
заборгованості за кредитним договором
№5 від 18.06.2008р., в той час коли, розмір
відповідальності боржника за
невиконання третьою особою зобов'язань
за вказаним кредитним договогом,
відповідно до ст. 11 Закону України "Про
іпотеку", обмежується початковою
вартістю предмета іпотеки в сумі 3273302,00
грн., встановленої наказом
господарського суду Харківської
області від 26.06.12 р. по справі № 61/230-10.
Такі обставини, на думку позивача,
свідчать про порушення його прав та
охоронюваних законом інтересів і є
підставою для їх захисту у судовому
порядку.

З огляду на той факт, що рішенням
Господарського суду Харківської
області від 10.10.2011р. та постановою
Харківського апеляційного
господарського суду від 12.06.2012р. по
справі №61/230-10 звернуто стягнення саме
на предмет іпотеки з визначенням його
початкової вартості в сумі 3273302,00 грн.,
виконання якого повинно бути здійснено
саме за рахунок цього майна та
наведеною вартістю шляхом його продажу
на прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження,
Господарський суд Харківської області
прийшов до висновку, що постанова
державного виконавця про стягнення з
боржника виконавчого збору від 14.11.2013р.
щодо стягнення виконавчого збору у
розмірі 5897328,76 грн. із розрахунку 10
відсотків від загальної суми
заборгованості за кредитним договором
№5 від 18.06.2008р. є неправомірною.

Державний виконавець з даною правовою
позицією суду не погоджується, вважає,
що розрахунок суми виконавчого збору,
був здійснений ним з дотриманням вимог
чинного законодавства, у розмір 10
відсотків від суми, що підлягає
стягненню.

Колегія суддів зазначає, що дана
позиція державного виконавця не
узгоджується з нормами чинного
законодавства, та не спростовує
висновків суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 9.13. п. 9 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17 жовтня 2012 року № 9 "Про
деякі питання практики виконання
рішень, ухвал, постанов господарських
судів України", за результатами
розгляду скарги виноситься ухвала, в
якій господарський суд або визнає
доводи заявника правомірними і залежно
від їх змісту визнає постанову
державного виконавця щодо здійснення
заходів виконавчого провадження
недійсною, або визнає дії чи
бездіяльність органу Державної
виконавчої служби незаконними, чи
визнає недійсними наслідки виконавчих
дій, або зобов'язує орган державної
виконавчої служби здійснити певні
виконавчі дії, якщо він ухиляється від
їх виконання без достатніх підстав, або
визнає доводи скаржника
неправомірними і скаргу відхиляє.

Так ч. 2 ст. 25 Закону України "Про
виконавче провадження", передбачено, що
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про виконавче провадження", у разі
невиконання боржником рішення,
зокрема, майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом.

З аналізу вищенаведених положень,
колегія суддів робить висновок, що сума
виконавчого збору розраховується
виключно з вартості предмета
примусового виконання, а отже,
обмежується вартістю майна боржника,
яке стягується або сумою коштів, що
стягуються.

Як вже було зазначено раніше, між
стягувачем (іпотекодержатель), третьою
особою (ПАТ "Зембанк", боржник) та
боржником (іпотекодавець) було
укладено договір іпотеки №5/2,
відповідно до умов якого, боржник з
метою забезпечення виконання ПАТ
"Зембанк" зобов'язань з повернення
кредиту за кредитним договором №5 від
18.06.2008р. (основне зобов'язання), передав
стягувачу нерухоме майно (предмет
іпотеки), а саме: нежитлові приміщення
3-го поверху №95, 96, 97, 98, 99, 100, 104, 105, 106, 107 в
літ. "А-7" площею 180,9 кв.м., які
знаходяться за адресою: м.Харків, м-н
Рози Люксембург, 10 та нежитлові
приміщення 6-го поверху №187а, 187-193, 195, 198,
198а, 199, 199а в літ. "А-7" площею 213,2 кв.м., які
знаходяться за адресою: м.Харків, м-н
Рози Люксембург, 10.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
іпотеку", іпотека це вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Майновий поручитель - це особа, яка
передає в іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання зобов'язання
іншої особи-боржника.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України
"Про іпотеку", за рахунок предмета
іпотеки іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
зауважує, що вимогою позивача
(предметом позову) по справі №61/230-10,
згідно із рішення Господарського суду
Харківської області, є звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
продажу його на прилюдних торгах з
початковою загальною вартістю 3273302,00
грн. у межах процедури виконавчого
провадження, а не стягнення з боржника
суми заборгованості у розмірі 58973287,65
грн. Тобто, в даному випадку розмір
вимог позивача по справі №61/230-10
складається з вартості предмета
іпотеки на який звернуто стягнення.

Таким чином, предметом примусового
виконання у даній справі є виключно
лише реалізація предмета іпотеки на
прилюдних торгах з початковою ціною,
визначеною у рішенні суду в сумі 3273302,00
грн., з наступним спрямуванням
виручених від продажу коштів на
погашення основного боргу та покриття
витрат, пов'язаних з виконанням саме
цього рішення суду.

А отже і сума виконавчого збору в
даному випадку повинна бути
розрахована з вартості предмета
примусового виконання - вартості майна
боржника (предмета іпотеки).

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про
іпотеку", майновий поручитель несе
відповідальність перед
іпотекодержателем за невиконання
боржником основного зобов'язання
виключно в межах вартості предмета
іпотеки.

Враховуючи вищевикладені норми
матеріального права, суд приходить до
висновку, що скаржник, як майновий
поручитель, дійсно поручився за
основного боржника - ПАТ "ЗЕМБАНК" нести
відповідальність за кредитним
договором №5 від 18.06.2008р. в повному
обсязі, але при цьому, враховуючи ст.11
Закону України "Про іпотеку", розмір
відповідальності відповідача
обмежується вартістю предмета іпотеки
в сумі 3273302,00 грн., встановленої наказом
господарського суду Харківської
області від 26.06.12 р. по справі № 61/230-10.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого господарського суду
України від 02.07.2014р. по даній справі.

Підсумовуючи вищенаведене, зважаючи на
той факт, що рішенням Господарського
суду Харківської області від 10.10.2011р. та
постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 12.06.2012р. по
справі №61/230-10 звернуто стягнення саме
на предмет іпотеки з визначенням його
початкової вартості в сумі 3273302,00 грн.,
виконання якого повинно бути здійснено
саме за рахунок цього майна та
наведеною вартістю шляхом його продажу
на прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження, колегія
суддів Харківського апеляційного
господарського суду наголошує про
неправомірність розрахунку державним
виконавцем суми виконавчого збору, із
розрахунку 10 відсотків від загальної
суми заборгованості за кредитним
договором №5 від 18.06.2008р. І як наслідок,
колегія суддів погоджується з правовою
позицією Господарського суду
Харківської області, що постанова
державного виконавця про стягнення з
боржника виконавчого збору від 14.11.2013р.
щодо стягнення виконавчого збору у
розмірі 5897328,76 грн є неправомірною.

Враховуючи, що доводи, викладені в
апеляційний скарзі, не знайшли свого
підтвердження в матеріалах справи,
колегія суддів вважає, що при прийнятті
ухвали місцевий господарський суд
забезпечив дотримання вимог чинного
законодавства щодо всебічного, повного
та об'єктивного дослідження усіх
фактичних обставин справи та дав
належну правову оцінку наявним у
матеріалах справи доказам, через що
ухвала Господарського суду
Харківської області від 30 липня 2014 року
по справі № 61/230-10 підлягає залишенню
без змін, а апеляційна скарга - без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст.
105, 106 Господарського процесуального
кодексу України колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
виконавчої служби України м. Київ
залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду
Харківської області від 30 липня 2014 року
по справі № 61/230-10 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено 24
вересня 2014 року.

Головуючий суддя
Бондаренко В.П.

Суддя
Ільїн О.В.

Суддя
Россолов В.В.