КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2014 р.
Справа№ 910/25146/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Лобаня О.І.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін: згідно
з протоколом судового засідання від
06.10.2014

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Укртрансгаз» в особі Бердичівського
лінійного виробничого управління
магістральних газопроводів філії
«Управління магістральних
газопроводів «Київтрансгаз» на
рішення господарського суду міста
Києва від 21.07.2014 (повне рішення
складено 25.07.2014)

у справі №910/25146/13 (суддя Митрохіна А.В.)

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю виробничо-фінансової
компанії «Промтехноінвест»

до публічного акціонерного товариства
«Укртрансгаз» в особі Бердичівського
лінійного виробничого управління
магістральних газопроводів філії
«Управління магістральних
газопроводів «Київтрансгаз»

про стягнення 100 454,96 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 21.07.2014 у справі №910/25146/13 позов
задоволено повністю.

Стягнуто з публічного акціонерного
товариства «Укртрансгаз» на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю виробничо-фінансової
компанії «Промтехноінвест» 96 970,66 грн.
основного боргу, 3 387,33 грн. 3% річних, 581,82
грн. компенсації втрат від інфляції та 2
018,80 грн. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, публічне акціонерне товариство
«Укртрансгаз» в особі Бердичівського
лінійного виробничого управління
магістральних газопроводів філії
«Управління магістральних
газопроводів «Київтрансгаз»
звернулось до апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 21.07.2014 у справі №910/25146/13 та
прийняти нове рішення суду, яким у
задоволенні позову відмовити. В своїх
доводах апелянт посилається на те, що
при прийнятті рішення судом першої
інстанції мало місце неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

Ухвалою від 01.09.2014 Київським
апеляційним господарським судом
прийнято до провадження вказану вище
апеляційну скаргу та призначено
розгляд справи №910/25146/13 у судовому
засіданні за участю повноважних
представників сторін.

Представник позивача брав участь у
судовому засіданні, в якому надав свої
пояснення й заперечив проти доводів,
які викладені в апеляційній скарзі,
просив апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду міста Києва від 06.10.2014 у справі
№910/25146/13 без змін.

Представник відповідача брав участь у
судовому засіданні, в якому надав свої
пояснення та підтримав доводи, які
викладені в апеляційній скарзі, просив
апеляційну скаргу задовольнити, а
рішення господарського суду міста
Києва від 21.07.2014 у справі №910/25146/13
скасувати та прийняти нове рішення
суду, яким у задоволенні позову
відмовити.

Згідно з ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі XII
Господарського процесуального кодексу
України.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Судова колегія Київського
апеляційного господарського суду,
розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
судового процесу, дослідивши
представлені докази в їх сукупності,
перевіривши правильність застосування
місцевим господарським судом норм
матеріального та процесуального права
встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
12.06.2012 між дочірньою компанією
«Укртрансгаз» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» (нині - публічне акціонерне
товариство «Укртрансгаз», замовник) в
особі Бердичівського лінійного
виробничого управління магістральних
газопроводів філії «Управління
магістральних газопроводів
«Київтрансгаз» та товариством з
обмеженою відповідальністю
виробничо-фінансовою компанією
«Промтехноінвест» (виконавець) було
укладено договір № на виконання
проектно-вишукувальних робіт (а.с. 13-17).

Відповідно до п. 1.1 договору замовник
доручає, а виконавець зобов'язується
виконати роботу з коригування робочого
проекту «Реконструкція установки
пінного пожежогасіння на КС Бердичів».
Замовник зобов'язується прийняти і
оплатити виконані роботи на умовах
даного договору.

Згідно з п. 2.1 договору вартість робіт
по договору згідно кошторису №1 на
проектні (вишукувальні) роботи та
протоколу узгодження договірної ціни
становить 96 970,66 грн., в т.ч. ПДВ - 16 161,78
грн.

За умовами п. 3.1 договору встановлено,
що оплата за виконані роботи згідно
календарного плану здійснюється
протягом 15-ти календарних днів з
моменту підписання акта
здачі-приймання робіт.

Пунктом 4.4 договору встановлено, що
підписання акту здачі-приймання робіт
замовником є підтвердженням
відсутності претензій до виконаних
робіт з його боку і являється підставою
для проведення розрахунків за виконані
роботи.

З матеріалів справи вбачається, що
10.10.2012 сторонами підписано акт
виконаних робіт до договору № від
12.06.2012 відповідно до якого роботи з
коригування робочого проекту
«Реконструкція установки пінного
пожежогасіння на КС «Бердичів»
позивачем виконано, позивач передав, а
відповідач прийняв
проектно-кошторисну документацію,
зауважень та претензій до роботи
позивача немає (а.с. 36).

Згідно із твердженнями позивача, взяті
на себе зобов'язання за договором
відповідач не виконав. Станом на 30.10.2013
у відповідача існує заборгованість
перед позивачем на суму 96 970,66 грн.
відповідно до акта звірки розрахунків
сторін (а.с. 43).

У грудні 2013 року товариство з
обмеженою відповідальністю
виробничо-фінансова компанія
«Промтехноінвест» звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до публічного акціонерного
товариства «Укртрансгаз» в особі
Бердичівського лінійного виробничого
управління магістральних газопроводів
філії «Управління магістральних
газопроводів «Київтрансгаз» про
стягнення 100 454,96 грн.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
12.11.2013 ТОВ ВФК «Промтехноінвест»
направив на адресу ПАТ «Укртрансгаз»
претензію №11-11/2013-3 від 11.11.2013 щодо
погашення заборгованості за виконання
проектно-вишукувальних робіт. Однак,
відповідач на претензію відповіді не
надав, сплату заборгованості за
договором № на виконання
проектно-вишукувальних робіт від 12.06.2012
не здійснив.

Згідно з ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За умовами п. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

За правовою природою договір №
від 12.06.2012 на виконання
проектно-вишукувальних робіт,
укладений між сторонами, є договором на
виконання науково-дослідних або
дослідно-конструкторських та
технологічних робіт.

Статтею 892 ЦК України визначено, що за
договором на виконання
науково-дослідних або
дослідно-конструкторських та
технологічних робіт підрядник
(виконавець) зобов'язується провести за
завданням замовника наукові
дослідження, розробити зразок нового
виробу та конструкторську
документацію на нього, нову технологію
тощо, а замовник зобов'язується
прийняти виконану роботу та оплатити
її.

Згідно з ст. 894 ЦК України виконавець
зобов'язаний передати, а замовник
прийняти та оплатити повністю
завершені науково-дослідні або
дослідно-конструкторські та
технологічні роботи. Договором можуть
бути передбачені прийняття та оплата
окремих етапів робіт або інший спосіб
оплати.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач виконав зобов'язання
передбачені договором № від
12.06.2012 щодо виконання робіт з
коригування робочого проекту
«Реконструкція установки пінного
пожежогасіння на КС Бердичів». Факт
виконання позивачем робіт за договором
підтверджується актом виконаних робіт
до договору № від 12.06.2012 року та
податковою накладною. Окрім того,
відповідач не заперечує, те що ТОВ ВФК
«Промтехноінвест» роботи виконані в
повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

За умовами ст. 527 ЦК України, боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 530 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач в порушення вимог
ст. 530 ЦК України не сплатив на користь
позивача вартість виконаних робіт за
договором № від 12.06.2012 на
виконання проектно-вишукувальних
робіт, в розмірі 96 970,66 грн.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
факт невиконання відповідачем
грошового зобов'язання належним чином
доведений, документально
обґрунтований та відповідачем не
спростовано.

З огляду на вищенаведене, на
переконання колегії суддів
апеляційного господарського суду,
місцевий господарський суд, при
прийнятті оскаржуваного рішення,
дійшов вірного висновку, що позовні
вимоги товариства з обмеженою
відповідальністю виробничо-фінансової
компанії «Промтехноінвест» про
стягнення 96 970,60 грн. підлягають
задоволенню.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Київський апеляційний господарський
суд, провівши перерахунок інфляційних
втрат та 3 % річних, дійшов висновку, що
розрахунок, який здійснено позивачем
та перевірено господарським судом
міста Києва є арифметично вірним, а
тому судом першої інстанції правомірно
задоволено позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача 3 387,33 грн. 3%
річних та суму інфляційних втрат в
розмірі 581,82 грн. за час прострочення.

Таким чином, із відповідача на користь
позивача підлягає стягненню 96 970,66 грн.
основного боргу, 3 387,33 грн. 3% річних та
581,82 грн. компенсації втрат від
інфляції.

Твердження відповідача про те, що даний
договір оспорюється ПАТ «Укртрансгаз»
з приводу визання його недійсним, на
переконання колегії суддів, не
заслуговує на увагу, оскільки рішенням
господарського суду міста Києва від
17.03.2014 у справі №910/1063/13, яке залишено
без змін постановою Київського
апеляційного господарського суду від
11.06.2014 у позові ПАТ «Укртрансгаз» в
особі філії «Управління магістральних
газопроводів «Київтрансгаз» ПАТ
«Укртрансгаз» відмовлено.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Нормами ст. 43 ГПК України визначено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний
господарський суд вважає, що рішення
господарського суду міста Києва від
21.07.2014 у справі №910/25146/13 прийнято після
повного з'ясування обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими, та відповідністю
висновків, викладених в рішенні суду
обставинам справи, а також у зв'язку із
правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
і є таким що відповідає нормам закону.

Зважаючи на те, що доводи відповідача
законних та обґрунтованих висновків
суду першої інстанції не спростовують,
рішення господарського суду міста
Києва від 21.07.2014 у справі №910/25146/13 слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Укртрансгаз» в особі Бердичівського
лінійного виробничого управління
магістральних газопроводів філії
«Управління магістральних
газопроводів «Київтрансгаз» - без
задоволення.

Судові витрати розподіляються
відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Укртрансгаз»
в особі Бердичівського лінійного
виробничого управління магістральних
газопроводів філії «Управління
магістральних газопроводів
«Київтрансгаз» на рішення
господарського суду міста Києва від
21.07.2014 у справі №910/25146/13 залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 21.07.2014 у справі №910/25146/13
залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/25146/13 повернути
до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
А.Г. Майданевич

Судді
О.І. Лобань

Р.В. Федорчук