м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «АВ метал
груп»ДоТовариства з обмеженою
відповідальністю «Пожежний
профілактик»Простягнення 26 985,76грн.
Суддя Спичак О.М.
Представники сторін:
від позивача: Голубнича І.Ю. - дов. № б/н
від 02.01.2014 року;
від відповідача: Лисенко І.О. - дов. № б/н
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «АВ метал груп»
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Пожежний
профілактик» про стягнення 21 000,00 грн.
основного боргу, 2 325,97 грн. пені, 3 202,08
грн. інфляційних втрат та 447,12 грн. три
відсотки річних, у зв'язку з неналежним
виконанням умов договору № 43/К від
Ухвалою суду від 26.08.2014 року було
порушено провадження у справі та
призначено її розгляд на 12.09.2014 року.
Представник позивача 12.09.2014 року через
відділ діловодства Господарського
суду міста Києва подав клопотання про
долучення доказів до матеріалів
справи, а в судовому засіданні
підтримав вищезазначене клопотання.
Представник відповідача в судове
засідання 12.09.2014 року не з'явився,
вимоги ухвали суду не виконав, про дату
та час слухання справи був
повідомлений належним чином, проте до
канцелярії суду подав клопотання про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
неможливістю направити уповноваженого
представника на судове засідання.
У зв'язку з неявкою в судове засідання
представника відповідача, суд
задовольнив клопотання представника
відповідача та відклав розгляд справи
В судовому засіданні 29.09.2014 року
представник позивача надав усні
пояснення по суті заявлених позовних
вимог відповідно до яких позовні
вимоги підтримав в повному обсязі.
Представник відповідача 29.09.2014 року
через відділ діловодства
Господарського суду містка Києва подав
відзив на позовну заяву, а в судовому
засіданні надав усні пояснення по суті
спору, відповідно до яких проти
позовних вимог в частині стягнення
штрафних санкцій заперечував.
У судовому засіданні 29.09.2014 р. судом
оголошено перерву до 03.10.2014 р.
У судовому засіданні 03.10.2014 р.
представник позивача надав усні
пояснення по суті спору, відповідно до
яких просив суд задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача подав
оригінали платіжних доручень
Відповідно до положень статті 75 ГПК
України справа розглядається за
наявними в ній матеріалами.
В судовому засіданні 29.09.2014 року на
підставі ст. 85 ГПК України оголошено
вступну та резолютивну частини рішення
суду.
Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва,
11.01.2013 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «АВ метал груп»»
(постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Пожежний
профілактик» (покупець) було укладено
договір № 43/К, відповідно до пункту 1.1
якого постачальник зобов'язаний у
порядку та строки, встановлені
договором, передати у власність
покупця нержавіючий металопрокат
(товар), асортимент, кількість і ціна
якого вказуються в специфікації/ях
та/або в рахунках на оплату, що є
невід'ємною частиною даного договору, а
покупець зобов'язується прийняти товар
та оплатити його на умовах, визначених
Умови зазначеного договору свідчать
про те, що за своєю правовою природою
він є договором поставки.
У відповідності до частини 1 статті 712
Цивільного кодексу України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
В пункті 2.3 вищезазначеного договору
вказано, що прийом товару за кількістю
і якістю здійснюється сторонами на
складі у відповідності до умов
поставки, згідно із діючим
законодавством України та умовами
Умовами п. 2.4 договору встановлено, що
прийом товару за кількістю та якістю
здійснюється матеріально
відповідальним представником покупця
за довіреністю на отримання
товарно-матеріальних цінностей,
оформленою у відповідності з вимогами
діючого законодавства України: за
кількістю - згідно із накладною, за
якістю - згідно із супровідними
документами, що посвідчують якість
товару, який поставляється.
На виконання умов договору поставки
між сторонами було укладено додатки до
договору № 43/К від 31.01.2013, в яких
сторонами було погоджено реквізити
постачальника і покупця, строк дії
договору, найменування, кількість та
Згідно з п. 3.1 договору всі розрахунки
за даним договором відбуваються
виключно в національній валюті України
Умовами п. 3.2 договору встановлено, що
оплата здійснюється покупцем в
безготівковому порядку шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок постачальника. Фактом
оплати вважається надходження
грошових коштів на поточний рахунок
В п. 3.3. договору, сторони погодили
порядок розрахунків: покупець,
відповідно, протягом 10-ти календарних
днів після отримання продукції
перераховує кошти на розрахунковий
рахунок постачальника в розмірі 100%
вартості поставленого товару.
Разом з тим п. 5.2 специфікації № 01 до
договору № 43/К від 11.01.2013 року
встановлено, що покупець протягом 24
календарних днів після отримання
продукції перераховує кошти на
розрахунковий рахунок постачальника в
розмірі 100 % вартості поставленого
товару, але не пізніше 31.01.2014 року.
Умовами п. 7.2 договору передбачено, що у
випадку порушення строку оплати за
товар, що поставляється, покупець
зобов'язаний сплатити постачальнику
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, від простроченого платежу,
за кожний день порушення строку.
Пунктом 11.1 договору встановлено, що цей
договір вступає в силу з моменту його
підписання уповноваженими
представниками сторін та діє до 31
Як стверджує позивач, ним на виконання
умов договору № 43/К 11.01.2013 р. на адресу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Пожежний
профілактик» було поставлено товар на
суму 34 000,00 грн., що підтверджується
видатковою накладною № 2000015 від 08.01.2014
р. та довіреністю на отримання
товарно-матеріальних цінностей, копії
якої містяться в матеріалах справи.
В свою чергу, відповідач поставлений
товар оплатив частково на суму 13 000,00
грн. (підтверджується платіжними
від 01.08.2014р. копії яких містяться в
матеріалах справи), у зв'язку з чим
заборгованість відповідача за
поставку товару згідно договору № 43/К
від 11.01.2013 р. становить 21 000,00 грн.
Враховуючи наведене, позивач просить
господарський суд стягнути з
відповідача 21 000,00 грн. основного боргу,
2 335,65 грн. пені, 3 202,08 грн. інфляційних
втрат та 448,03 грн. три відсотки річних, у
зв'язку з неналежним виконанням умов
договору № 43/К від 11.01.2013 р.
Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача підлягають
задоволенню частково з наступних
Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.
До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.
Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.
Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
Умовою виконання зобов'язання - є строк
(термін) його виконання. Дотримання
строку виконання є одним із критеріїв
належного виконання зобов'язання,
оскільки прострочення є одним із
проявів порушення зобов'язання. Строк
(термін) виконання зобов'язання за
загальним правилом, узгоджується
сторонами в договорі.
Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.
В п. 3.3. договору, сторони погодили
порядок розрахунків: покупець,
відповідно, протягом 10-ти календарних
днів після отримання продукції
перераховує кошти на розрахунковий
рахунок постачальника в розмірі 100%
вартості поставленого товару.
Разом з тим п. 5.2 специфікації № 01 до
договору № 43/К від 11.01.2013 року
встановлено, що покупець протягом 24
календарних днів після отримання
продукції перераховує кошти на
розрахунковий рахунок постачальника в
розмірі 100 % вартості поставленого
товару, але не пізніше 31.01.2014 року.
З матеріалів справи вбачається, що
позивачем на виконання умов договору №
43/К від 11.01.2013 р. на адресу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Пожежний
профілактик» було поставлено товар на
суму 34 000,00 грн., що підтверджується
видатковою накладною № 2000015 від 15.01.2013
року та довіреністю № 1 від 08.01.2014 року
на отримання товарно-матеріальних
цінностей, копії яких містяться в
матеріалах справи.
В свою чергу, відповідач поставлений
товар оплатив частково на суму 13 000,00
грн. (підтверджується платіжними
дорученнями), у зв'язку з чим
заборгованість відповідача на момент
подачі позовної заяви становила 21 000,00
При цьому, з наданих відповідачем
платіжних доручень вбачає 10 000,00 грн., у
зв'язку з чим заборгованість
останнього перед позивачем становить 11
Відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті
80 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд
припиняє провадження у справі, якщо
відсутній предмет спору.
Таким чином, провадження у справі в
частині позовних вимог щодо стягнення
10 000,00 грн. боргу за поставлений товар
підлягає припиненню в зв'язку з
відсутністю предмету спору.
Отже наявні у справі матеріали
свідчать про обґрунтованість вимог
позивача в частині стягнення 11 000,00 грн.
боргу за договором поставки № 43/К від
Позивач за прострочення строків сплати
за поставлений товар, керуючись
пунктом 7.2 договору, нарахував та
просить стягнути з відповідача 2 335,65
грн. пені за період нарахування з 02.02.2014
Відповідно до ч.1. статті 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.
Статтею 610 Цивільного кодексу України
встановлено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.
Відповідно до статті 611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
Згідно п.1. статті 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
Господарському кодексі України
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.
Згідно статті 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Згідно з ч. 6 статті 232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.
Відповідно до інформаційного листа
№01-06/928/2012 від 17.07.2012 «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права» сказано, що
нарахування неустойки за прострочення
виконання зобов'язання за шість
місяців, що передують моменту
звернення з позовом, можливе лише в
тому випадку якщо період нарахування
неустойки не перевищує одного року від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано, тобто сторони у договорі
можуть визначити початок нарахування
пені інакше, ніж від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано, але в
межах одного року від цього дня.
Відповідно до ч. 4 статті 631 Цивільного
кодексу України, закінчення строку
договору не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.
Судом встановлено, що відповідачем
прострочено виконання свого обов'язку
по своєчасній оплаті отриманого товару
за договором № 43/К від 11.01.2013 р. р., адже
всупереч п. 5.2 специфікації № 01 до
договору № 43/К від 11.01.2013 року у
визначений строк до 31.01.2014 р. не було
здійснено оплату за отриманий товар в
повному обсязі, тобто відповідачем
допущено прострочення виконання свого
зобов'язання, що є підставами для
застосування до відповідача
господарських санкцій, обумовлених
договором, та відповідальності за
несвоєчасне виконання зобов'язання.
Умовами п. 7.2 договору встановлено, що
за порушення строків виконання за цим
договором сторона, яка допустила
прострочку, сплачує другій стороні
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, нарахованої на суму
простроченого зобов'язання за кожен
Здійснивши перерахунок пені з
урахуванням умов договору,
прострочення по сплаті грошового
зобов'язання, застосовуючи порядок
розрахунків погоджений сторонами,
господарський суд приходить до
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення пені підлягають задоволенню
частково у розмірі 2 325,97 грн.
Товариство з обмеженою
відповідальністю «АВ метал груп»
просить суд також стягнути з
відповідача 448,03 грн. три відсотки
річних та 3 202,08 грн. інфляційних
нарахувань за період прострочення з
02.02.2013 р. до 19.08.2014 р.
Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.
Здійснивши перерахунок трьох
відсотків річних та інфляційних
нарахувань з урахуванням умов
договору, прострочення відповідачем
сплати грошового зобов'язання та
порядку розрахунків погодженого
сторонами, господарський суд дійшов до
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення 3 % річних підлягають
задоволенню частково у розмірі 447,12
грн., а інфляційні нарахування
підлягають задоволенню повністю у
розмірі 3 202,08 грн.
Згідно з положеннями ч. 7 ст. 6 Закону
України «Про судовий збір» розподіл
судового збору між сторонами та
перевірка повноти сплати судового
збору здійснюються відповідно до
процесуального законодавства.
У випадках застосування статті 80 ГПК
України, суд має вирішити питання про
розподіл між сторонами господарських
витрат, тобто про покладення таких
витрат або на позивача, або на
відповідача у справі.
Об'єктом справляння судового збору
згідно положень ст. 3 Закону України
«Про судовий збір» є сам факт подання
до суду позовної заяви, за результатами
розгляду якої судом вчинені відповідні
дії - вирішено питання про порушення
провадження у справі, винесено
відповідну ухвалу, здійснено
повідомлення учасників процесу про
розгляд справи в судовому засіданні,
витребувано у сторін необхідні для
розгляду справи документи та інше.
В разі, якщо наслідком припинення
провадження у справі стали дії
відповідача (сплата боргу після
звернення позивача з позовом до суду),
здійснені судові витрати покладаються
Як вбачається з наданих сторонами
документів, спір між сторонами
частково було врегульовано внаслідок
сплати відповідачем 10 000,00 грн., проте і
виник він внаслідок неправильних дій
останнього. У зв'язку з чим, суд вважає
за доцільне стягнути з відповідача на
користь позивача судовий збір,
оскільки часткову сплату
заборгованості було здійснено після
подання позивачем позовної заяви до
суду.
Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 80, 82-85 ГПК
України, Господарський суд міста Києва,
1. Позовні вимоги задовольнити
2. Провадження в частині стягнення 10 000,00
грн. боргу припинити на підставі п. 1-1
ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального
3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Пожежний
Київ, вул. Оболонська, буд 4, ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «АВ метал груп»
Дніпропетровськ, вул. Шолом-Алейхема,
тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, 2 325
(дві тисячі триста двадцять п'ять) грн. 97
коп. пені, 3 202 (три тисячі двісті дві)
грн. 08 коп. інфляційних втрат, 447
(чотириста сорок сім) грн. 12 коп. три
відсотки річних та 1 826 (одна тисяча
вісімсот двадцять шість) грн. 28 коп.
судового збору.
3. В решті позовних вимог відмовити.
Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено

08.10.2014 р.

Суддя
Спичак О.М.