ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року Справа № 921/224/14-г/17

Вищий господарський суд України в
складі колегії суддів:

Черкащенка М.М.- головуючий, Жукової
Л.В. (доповідач), Нєсвєтової
Н.М.,розглянувши касаційну скарги
товариства з обмеженою
відповідальністю "Стар Софт" на
рішеннягосподарського суду
Тернопільської області від 06.05.2014 р.та
постановуЛьвівського апеляційного
господарського суду від 23.07.2014 р.у
справі № 921/224/14-г/17 господарського суду
Тернопільської областіза
позовомтовариства з обмеженою
відповідальністю "Стар Софт"до1.
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Тернопільській області в особі Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Тернопільській області, 2. приватного
підприємства "Нива-В.Ш."за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача-1 публічне
акціонерне товариство акціонерний
банк "Укргазбанк" провизнання
недійсним договору № 2014026 від 06.02.2014р. в
судовому засіданні взяли участь
представники від:

позивача: не з`явилися;

відповідача1: не з`явилися;

відповідача 2: не з`явилися;

третьої особи: Берегуляк В.Ф. (дов. від
23.01.2014р.),

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Тернопільської області від 06.05.2014 року
(суддя: Андрусик Н.О.) по справі
№921/221/14-г/17 у задоволенні позовних
вимог про визнання недійсним договору
№2014026 від 06.02.2014р відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 23.07.2014 р.
(головуючий суддя: Бойко С.М., судді:
Бонк Т.Б., Юрченко Я.О.), в задоволенні
апеляційної скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю "Стар Софт"
відмовлено. Рішення господарського
суду Тернопільської області від 06.05.2014
р. у справі №921/224/14-г/17 залишено без
змін.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Стар Софт" подало до
Вищого господарського суду України
касаційну скаргу, в якій просить суд
скасувати рішення господарського суду
Тернопільської області від 06.05.2014 року
та постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 23.07.2014 р. у
справі №921/224/14-г/17, а справу передати на
новий розгляд до господарського суду
Тернопільської області.

В обґрунтування своїх вимог, скаржник
посилається на те, що судами попередніх
інстанцій належним чином не досліджені
всі обставини справи, крім того
неправильно застосовані норми чинного
законодавства.

Публічне акціонерне товариство
акціонерний банк "Укргазбанк" подало до
суду заперечення на касаційну скаргу, в
яких повністю заперечує викладені в
ній доводи та просить залишити в силі
рішення суду першої інстанції та
постанову апеляційного господарського
суду.

Клопотання позивача про відкладення
розгляду справи, у зв'язку з
знаходженням представника позивача на
лікарняному судом касаційної
інстанції не задовольняється, оскільки
ухвалою Вищого господарського суду
України від 11.09.2014р. явка представників
сторін обов'язковою не визнавалася,
додаткові документи від них не
витребувалися, з урахуванням
особливостей розгляду скарги судом
касаційної інстанції, передбачених ст.
1117 ГПК України, колегія суддів вважає,
що неявка представника позивача не
перешкоджає розгляду справи за
наявними матеріалами відповідно до
ст.1115 ГПК України та не є підставою для
відкладення розгляду справи.

Заслухавши представника третьої особи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши, згідно ч.1 ст.1117
Господарського процесуального кодексу
України, наявні матеріали справи на
предмет правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх
встановлення в судових рішеннях,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що 22.03.2005р. між
Публічним акціонерним товариством
"Акціонерним банком "Укргазбанк" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Стар Софт" укладено
кредитний договір №9, за умовами якого
Банк надав Позичальнику кредит в сумі 30
000,00 доларів США на строк з 22.03.2005р. по
21.03.2006р. зі сплатою процентів за
користування кредитом виходячи з 14%
річних, та з урахуванням додаткових
угод, зокрема, №3 від 27.12.2005 року про
внесення змін до кредитного договору
та №9 від 22.03.2005р. Позичальнику виділено
кредит на загальну суму 942 000,00
(дев'ятсот сорок дві тисячі) доларів США
3 (трьома) траншами - 330 000, 00 дол. США, 320
000,00 дол. США та 292 000,00 дол. США на строк з
22.03.2005р. по 22.03.2011р., зі сплатою процентів
за користування кредитом виходячи з 14,5
% річних, з наступним графіком
погашення суми основної
заборгованості: до 22.03.2010 року - 471 000,00
(чотириста сімдесят одна тисяча)
доларів США; до 22.03.2011 року - 471 000,00
(чотириста сімдесят одна тисяча)
доларів США.

В забезпечення повернення кредиту
Банку передано в іпотеку нерухомість,
зокрема, згідно договору іпотеки №3973
від 16.10.2006р. однокімнатна квартира,
загальною площею 42,9 кв.м., житловою
площею, 23,4 кв.м., що знаходиться за
адресою: м.Тернопіль, вул. Валова,16/1, яка
належить позивачу на праві власності
на підставі нотаріально посвідченого
договору дарування квартири від
07.04.2006р., що зареєстровано ТОВ
"Тернопільське міське бюро технічної
інвентаризації" 20.09.2006р. в Реєстрі прав
власності на нерухоме майно за №16113114.

Внаслідок неналежного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором господарським судом
Тернопільської області у вересні 2012
року було прийнято рішення про
стягнення з Товариства на користь
Банку боргу в сумі 106 923,77 дол. США, що
становить 851 647 грн. 83 копійки та пені 42
273,13грн., шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки: а) однокімнатну
квартиру, загальною площею 42,9 кв.м., що
знаходиться в м.Тернополі по
вул.Валова, 16/1, вартістю 173 533, 00 грн.; б)
приміщення офісу №6, загальною площею
137,5 кв.м., що знаходиться в м.Тернополі
по вул.Валова,5, вартість предмета
іпотеки 745 746,00 грн., про що 12.12.2012 р. судом
видано наказ та 27.12.2012 р. державним
виконавцем Відділу примусового
виконання рішень управління ДВС ГУЮ у
Тернопільській області відкрито
виконавче провадження ВП №35805530,
накладено арешт на майно, а 12.02.2013р.
складено Акти опису та арешту майна.

В подальшому державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
Управління ДВС ГУЮ у Тернопільській
області вказане вище нерухоме майно,
передано на реалізацію.

Як вбачається з наданої ДВС довідки
№03.3-32/В-2/1518 від 15.04.2014р. про хід
виконання наказу господарського суду
№1/42/5022-549/2012, перші торги, призначені
спеціалізованою організацією
Тернопільською філією ПП "СП Юстиція"
на 06.05.2013р., а згодом і другі торги,
призначені на 17.06.2013р., не відбулися у
зв'язку з відсутністю зареєстрованих
покупців та зупиненням 13.06.2013р.
виконавчого провадження на підставі
ухвали господарського суду від 07.06.2013р.
№1/42/5022-549/2012.

07.11.2013р. винесено постанову про
поновлення виконавчого провадження, у
зв'язку зі скасуванням судом заходів
забезпечення позову (ухвала від
05.11.2013р.). Крім того, ухвалою
господарського суду Тернопільської
області від 15.07.2013р. при розгляді скарги
на дії ДВС скасовано два акти від
14.05.2013р. про уцінку на 24% від стартової
ціни нерухомого майна, що належить
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Стар Софт", та того,
що не було реалізоване на перших
прилюдних торгах.

12.11.2013 р. ДВС проведено уцінку
арештованого іпотечного майна на 1% від
початкової ціни предмета іпотеки без
урахування ПДВ за погодженням зі
стягувачем, боржником та представником
торговельної організації.

Треті торги, які призначені на 05.12.2013р.
теж не відбулися у зв'язку з тим, що
наказом ДВС України №113/2 від 28.11.2013 року
Приватне підприємство "Спеціалізоване
підприємство "Юстиція" (далі - ПП "СП
"Юстиція") виключено з переліку
спеціалізованих організацій, з якими
органами державної виконавчої служби
можуть укладатися договори про
реалізацію арештованого майна,
відповідно в односторонньому порядку
було розірвано Генеральний договір №1
від 06.01.2012р. про реалізацію
арештованого майна, на яке звернено
стягнення державними виконавцями при
примусовому виконанні рішень,
укладений між ДВС України та ПП "СП
"Юстиція".

28.11.2013р. Відділом примусового виконання
рішень управління ДВС ГУЮ у
Тернопільській області повідомлено ПП
"СП "Юстиція" про розірвання договору
№21/056/13/і та договору №21/057/13/і про
надання послуг по організації і
проведенню прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна (предмета іпотеки) (приміщення
офісу та однокімнатної квартири
відповідно).

Таким чином, зважаючи на факт
розірвання і Генерального договору №3
від 06.01.2012р., укладеного між ДВС України
та ТОВ "Укрспецторг Групп" про
реалізацію арештованого майна, на яке
звернено стягнення державними
виконавцями при примусовому виконанні
рішень, єдиною спеціалізованою
торгівельною організацією на кінець
2013р., якій надано право реалізовувати
арештоване майно, на яке звернено
стягнення державними виконавцями,
шляхом продажу на прилюдних торгах та з
якою ДВС України укладено Генеральний
договір №4 від 23.01.2012р., залишалося
Приватне підприємства "Нива-В.Ш.".

Тому, 10.02.2014р. між Відділом примусового
виконання рішень управління ДВС ГУЮ у
Тернопільській області в особі
начальника Хічія А.М., який діяв на
підставі Положення про відділ та
філією 20 Приватного підприємства
"Нива-В.Ш." в особі директора Туницького
Т.Ю., що діяв на підставі довіреності
№1763/13 від 31.12.2013р. було укладено договір
№2014026 "Про надання послуг по
організації і проведенню прилюдних
торгів з реалізації арештованого
нерухомого майна, що є предметом
іпотеки" (далі - спірний договір).

Предметом цього договору відповідно до
п.1.1. є здійснення сторонами дій,
пов'язаних з виконанням умов
Генерального договору №4 від 23.01.2012р.
про реалізацію арештованого майна, на
яке звернено стягнення державними
виконавцями при примусовому виконанні
рішень з надання послуг по організації
та проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, що є предметом іпотеки.

Відповідно до п.1.2. спірного договору
спеціалізована організація
(відповідач -2) надає послуги Відділу
ДВС (Відповідачу-1) по організації та
проведенню прилюдних торгів з
реалізації арештованого державним
виконавцем нерухомого майна (предмета
іпотеки), у порядку, встановленому
Законом України "Про виконавче
провадження", Законом України "Про
іпотеку", Тимчасовим положенням про
порядок проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, затвердженого наказом Мінюсту
України №68/5 від 27.10.1999р. та інше.

Сторонами договору визначено, що на
прилюдні торги передається нерухоме
майно (предмет іпотеки) за наступною
характеристикою: майно арештовано на
підставі постанови про відкриття
виконавчого провадження №35805530 від
27.12.2012р., сума стягнення - 911 794,45 грн. Акт
опису й арешту майна: від 12.02.2014р. Крім
того, сторонами було зазначено
найменування майна - однокімнатна
квартира, заг. площею 42,9 кв.м., з
зазначенням його адреси, яке
передається на прилюдні торги, ціна
предмета іпотеки, що визначена у наказі
господарського суду Тернопільської
області №1/42/5022-549/2012 від 12.12.2012р.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.179 ГК України при
укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору, зокрема, на основі вільного
волевиявлення, коли сторони мають
право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не
суперечать законодавству.

Сторони в договорі не можуть
відступити від положень актів
цивільного законодавства, якщо в цих
актах прямо вказано про це, а також у
разі, якщо обов'язковість для сторін
положень актів цивільного
законодавства випливає з їх змісту або
із суті відносин між сторонами".

Сторони вільні у виборі предмету
договору, визначенні зобов'язань,
будь-яких інших умов господарських
відносин, що не суперечать
законодавству.

При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору (ч.3 ст.180 ГК України). Дані
положення закону кореспондуються з
приписами ст.638 ЦК України .

Згідно з ч.3 ст.215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Отже, виходячи із наведених приписів,
позивач, звертаючись до суду із даним
позовом та вимагаючи визнати недійсним
договір, не будучи стороною за цим
договором, зобов'язаний довести, яким
чином оспорюваний ним договір порушує
(зачіпає) його права та законні
інтереси, а суд, в свою чергу,
перевірити доводи та докази, якими
позивач обґрунтовує свої вимоги, і в
залежності від встановленого вирішити
питання про наявність чи відсутність
підстав для правового захисту
позивача.

Господарськими судами встановлено, що
зі змісту предмету та умов договору
№2014026, вбачається, що між сторонами
правочину (відповідачами у справі)
укладено договір про надання послуг.
Спірний договір не містить положень,
визначених у п.3.1. Тимчасового
положення з приводу надання органом
ДВС спеціалізованій організації
доручення на реалізацію арештованого
майна на прилюдних торгах, які б давали
можливість трактувати, що в даному
випадку орган ДВС діяв як суб'єкт
владних повноважень, який делегує
частину наданих йому повноважень
торгівельній організації та виключало
б інститут вільного волевиявлення
сторін при його укладенні. Також
вбачається, що за умовами спірного
договору сторони спільно вчиняють дії,
спрямовані на досягнення мети -
реалізації нерухомого майна, що
належить позивачу, а згідно п.1.2
договору - Організація надає Відділу
послуги, що цілком відповідають
ст.ст.626, 901 ЦК України. Умови, які
викладені у спірному договорі,
відповідають чинному законодавству
України та волі сторін, а сам договір
містить всі необхідні істотні умови.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Так, на виконання договору №2014026 від
10.02.2014р. Філією 20 ПП "НИВА - В.Ш." було
проведено одні прилюдні торги (05.03.2014р.),
на яких було реалізовано арештоване
майно позивача, відтак, твердження
позивача щодо проведення 05.03.2014р.
прилюдних торгів вчетверте не
відповідають дійсним обставинам,
оскільки спростовуються наявними у
справі доказами.

Відповідно до ч.4 ст.66 Закону України
"Про виконавче провадження" у разі
звернення стягнення на майно боржника -
юридичної особи витрати, пов'язані з
організацією та проведенням прилюдних
торгів, не повинні перевищувати п'яти
відсотків вартості реалізації майна.

Згідно зі ст.44 Закону України "Про
іпотеку", положення якого підлягають
обов'язковому застосуванню у разі
реалізації предмету іпотеки, у
прилюдних торгах мають право брати
участь фізичні і юридичні особи, які
сплатили гарантійний внесок і можуть
відповідно до закону бути покупцями
нерухомого майна, що реалізується.
Розмір гарантійних внесків не може
перевищувати 5 відсотків початкової
ціни продажу предмета іпотеки.

Відповідно до п.3.1 Тимчасового
положення про порядок проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого нерухомого майна,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 27.10.1999р. №68/5 та
зареєстрованого в указаному
Міністерстві 02.11.1999р. за №745/4038 (далі -
Тимчасове положення), орган державної
виконавчої служби укладає із
спеціалізованою організацією договір,
яким доручає реалізацію майна
спеціалізованій організації за
визначену винагороду за надані послуги
з реалізації арештованого майна, яка
встановлюється у відсотковому
відношенні до продажної ціни лота.

Розмір винагороди за надані послуги з
реалізації арештованого майна не
повинен перевищувати з урахуванням
витрат, пов'язаних з організацією та
проведенням реалізації майна, та
податку на додану вартість 15 відсотків
від вартості майна. При цьому витрати,
пов'язані з організацією та
проведенням реалізації майна, не
повинні перевищувати 5 відсотків
вартості реалізації майна.

У підпункті 3.13 пункту 3 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013р. № 11 "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
зазначено: "За змістом положень Закону
України "Про виконавче провадження" та
Інструкції про проведення виконавчих
дій, затвердженої Міністерством
юстиції України від 15.12.1999р. № 74/5,
державний виконавець здійснює
підготовчі дії з метою проведення
прилюдних торгів, а самі прилюдні торги
з реалізації майна проводяться
спеціалізованими організаціями, з
якими Державною виконавчою службою
укладається відповідний договір (пункт
5.11 названої Інструкції). З урахуванням
правової процедури реалізації майна на
прилюдних торгах, яка полягає в продажу
майна, тобто в забезпеченні переходу
права власності на майно боржника, на
яке звернуто стягнення, до покупця -
учасника прилюдних торгів, та
особливостей, передбачених
законодавством щодо проведення
прилюдних торгів, у тому числі
складання за результатами їх
проведення акта про проведення
прилюдних торгів, слід мати на увазі, що
складання такого акта є оформленням
договірних відносин купівлі-продажу
майна на прилюдних торгах, а відтак є
правочином, який може визнаватися
недійсним у судовому порядку.
Предметом спору може бути як протокол
відповідних торгів із зазначенням
сторін та істотних умов, так і договір
купівлі-продажу, якщо він укладався.

Тимчасовим положенням передбачені
певні правила проведення прилюдних
торгів, а саме: по-перше, правила, які
визначають процедуру підготовки,
проведення торгів (опублікування
інформаційного повідомлення певного
змісту про реалізацію нерухомого
майна; направлення письмового
повідомлення державному виконавцю,
стягувачу та боржнику про дату, час,
місце проведення прилюдних торгів, а
також стартову ціну реалізації майна)
(розд. 3); по-друге, правила, які
регулюють сам порядок проведення
торгів (розд. 4); по-третє, ті правила, які
стосуються оформлення кінцевих
результатів торгів (розд. 6).

За таких обставин, при укладенні
спірного договору норми діючого
законодавства щодо визначення
вартості винагороди організації не
порушено, оскільки розмір винагороди
спеціалізованій організації
встановлено саме у Тимчасовому
положенні, і який не повинен
перевищувати 15% від вартості майна,
такий же розмір сторонами визначено і у
договорі, тому, посилання позивача на
норми ст. 66 Закону України "Про
виконавче провадження" з огляду на
вищенаведений правовий аналіз
нормативних актів, є помилковим та
необґрунтованим, а договір в цій
частині також відповідає чинному
законодавству.

Твердження скаржника про відсутність у
відділу примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у Тернопільській
області належних повноважень на
укладення спірного договору є
недоведеними та необґрунтованими з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу службу"
(ч. 2 ст. 2 Закону України "Про виконавче
провадження").

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України
"Про державну виконавчу службу"
державний виконавець є представником
влади і здійснює примусове виконання
судових рішень, постановлених іменем
України, та рішень інших органів
(посадових осіб), виконання яких
покладено на державну виконавчу
службу, у порядку, передбаченому
законом.

Згідно п.7.2 Положення про Відділ
примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у Тернопільській
області, затвердженого наказом
начальника ГУЮ у Тернопільській
області №520-ОД від 065.10.2011р., начальник
відділу організовує роботу відділу
відповідно до покладених на нього
посадовою інструкцією повноважень,
здійснює перевірку роботи державних
виконавців та користується правами,
наданими Законом України "Про
виконавче провадження". Відділ
здійснює необхідні заходи щодо
своєчасного, повного і неупередженого
виконання рішень (п.5.1.).

Отже, з урахуванням викладеного вище,
господарські суди попередніх
інстанцій дійшли вірного висновку, що
начальник відділу примусового
виконання рішень управління ДВС ГУЮ у
Тернопільській області як посадова
особа, яка вчиняє виконавчі дії,
направлені на виконання рішень, є
державним виконавцем, тому має
повноваження на укладення договору з
торгівельною організацією щодо
проведення прилюдних торгів по
реалізації арештованого нерухомого
майна.

Доводи скаржника, які по суті
стосуються переоцінки обставин справи
та доказів у справі, були предметом
розгляду у судах першої та апеляційної
інстанцій та обґрунтовано ними
відхилені, не можуть бути підставою для
скасування судових актів у справі. Так,
відповідно до ч.2 ст.1117 ГПК України,
касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене, колегія суддів
Вищого господарського суду України
дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, а тому оскаржувані рішення та
постанова залишаються без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Стар Софт"
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Тернопільської області від 06.05.2014 р. та
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 23.07.2014 р. у
справі № 921/224/14-г/17 залишити без змін.

Головуючий
Черкащенко
М.М.

Судді
Жукова
Л.В.

Нєсвєтова
Н.М.