КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2014 р.
Справа№ 910/14348/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Авдеєва П.В.

Куксова В.В.

секретар судового засідання - Пугачова
А.С.,

за участю представників сторін: згідно
протоколу судового засідання від 14.10.2014
року по справі № 910/14348/14 (в матеріалах
справи)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
заступника прокурора Центрального
регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері на
рішення господарського суду міста
Києва від 19.08.2014 року (оформленого
відповідно до ст. 84 ГПК України 26.08.2014
року) по справі № 910/14348/14 (суддя -
Смирнова Ю.М.)

За позовом Заступник прокурора
Центрального регіону України з нагляду

за додержанням законів у
воєнній сфері інтересах держави в
особі

Міністерства внутрішніх
справ України

державного підприємства
"Українське авіаційно-транспортне

підприємство "Хорів-Авіа"

до приватного акціонерного
товариства "Авіакомпанія "Українські

вертольоти"

про припинення дії договору
оренди

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Центрального
регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
звернувся до господарського суду міста
Києва з позовом в інтересах держави в
особі Міністерства внутрішніх справ
України та Державного підприємства
"Українське авіаційно-транспортне
підприємство "Хорів-Авіа" до Приватного
акціонерного товариства "Авіакомпанія
"Українські вертольоти" про припинення
дії договору оренди вертольоту МІ-8МТ,
заводський номер 94708, від 27.01.2014
№УВ.АРВ-12-001, укладеного між позивачем-2
та відповідачем, а також зобов'язання
відповідача повернути позивачу-2
вертоліт МІ-8МТ, заводський номер 94708.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 19.08.2014 року у справі № 910/14348/14
у задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з рішенням місцевого
суду, заступник прокурора Центрального
регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
звернувся з апеляційною скаргою до
Київського апеляційного
господарського суду та просить
скасувати рішення та прийняти нове,
яким задовольнити позов повністю.

Апеляційну скаргу скаржник мотивує
тим, що судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи та має місце
невідповідність висновків, викладених
у рішенні місцевого суду обставинам
справи. Зокрема, прокурор зазначає, що
місцевим судом не було прийнято до
уваги того, що існують законні та
обґрунтовані підстави для припинення
договору оренди від 15.10.2002 року,
договору суборенди від 27.01.2010 року та
зобов'язання відповідача-2 повернути
спірний вертоліт позивачу-2 у зв'язку із
настанням форс-мажорних обставин, а
саме проведення антитерористичної
операції на території низки регіонів
України, та посилається на положення
п.п. 11.1, 11.3 договору оренди та п.п. 12.1, 12.5
договору суборенди.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
заступника прокурора Центрального
регіону України з нагляду за
додержанням законів на рішення
господарського суду міста Києва від
19.08.2014 року по справі № 910/14348/14 передано
на розгляд колегії суддів Київського
апеляційного господарського суду у
складі: Яковлєва М.Л. (головуючий),
Авдеєва П.В., Куксова В.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 15.09.2014 року по
справі № 910/14348/14 прийнято апеляційну
скаргу заступника прокурора
Центрального регіону України з нагляду
за додержанням законів у воєнній сфері
до провадження і призначено перегляд
рішення на 14.10.2014 року.

Приватним акціонерним товариством
"Авіакомпанія "Українські вертольоти"
на підставі ст. 96 ГПК України надано до
суду відзив на апеляційну скаргу, в
якому відповідач просить у задоволенні
апеляційної скарги прокурора на
рішення господарського суду міста
Києва від 19.08.2014 року у справі № 910/14348/14
відмовити повністю, а рішення залишити
без змін.

Прокурор був присутнім в судовому
засіданні та надав свої пояснення,
якими підтримав доводи, що викладені в
апеляційній скарзі та просив
апеляційну скаргу задовольнити, а
рішення господарського суду міста
Києва від 19.08.2014 року скасувати та
прийняти нове, яким задовольнити
позову повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні надав свої пояснення та
просив рішення господарського суду
міста Києва від 19.08.2014 року залишити без
змін, а апеляційну скаргу заступника
прокурора Центрального регіону
України з нагляду за додержанням
законів - без задоволення.

Представник позивача-1 в судовому
засіданні надав свої пояснення та
просив рішення господарського суду
міста Києва від 19.08.2014 року залишити без
змін, а апеляційну скаргу заступника
прокурора Центрального регіону
України з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері - без
задоволення.

Представник позивача-2 в судове
засідання не з'явився, причини неявки
не повідомив, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення.

Неявка в судове засідання зазначених
представників не перешкоджає розгляду
скарги. Подальше відкладення призведе
до затягування та порушення строків
розгляду скарги, а тому постанова
приймається за наявними в справі
матеріалами, яких достатньо для
повного та об'єктивного розгляду.
Наведене не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції".

Враховуючи викладене, а також
наявність в матеріалах справи всіх
необхідних для перегляду рішення
доказів, апеляційний суд вважає за
можливе здійснити розгляд апеляційної
скарги за відсутністю представника
позивача-2, проти чого також не
заперечують представники сторін ,
присутні у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
виступ представників сторін,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
проаналізувавши застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, а рішення
господарського суду міста Києва від
19.08.2014 року по справі № 910/14348/14 -
залишається без змін, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК
України, у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Договір - це категорія цивільного
права, яка визначається як
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. До зобов'язань, що виникають
з договорів, застосовуються загальні
положення про зобов'язання, якщо інше
не випливає із закону або самого
договору. Як і будь-який правочин, він є
вольовим актом, оскільки виражає
спільну волю сторін, що втілюється у
договорі. Змістом договору є, власне, ті
умови, на яких сторони погоджуються
виконувати договір, і вони мають
дотримуватися взятих на себе
зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи,
27.01.2010 року між державним підприємством
"Українське авіаційно-транспортне
підприємство "Хорів-Авіа"
(орендодавець, позивач-2) та приватним
акціонерним товариством "Авіакомпанія
"Українські вертольоти" (орендар,
відповідач) було укладено договір
№УВ.АРВ-12-001 про оренду вертольоту
МІ-8МТ, заводський номер 94708 (договір,
а.с. 12-20)

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України за
договором оренди одна сторона
(орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності.

Ч. 6 ст. 283 ГК України визначено, що до
відносин оренди застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом.

Згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

За змістом даних норм Цивільного та
Господарського кодексів України
договір оренди - реальний, двосторонній
та оплатний договір. Договір оренди є
двостороннім, оскільки кожна із сторін
цього договору несе обов'язки на
користь іншої сторони.

Законом можуть бути передбачені
особливості укладення та виконання
договору найму (оренди).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України
„Про оренду державного та
комунального майна" від 10.04.1992 року №
2269-XII, в редакції Закону України від
23.12.1997 року № 768/97-ВР, цей Закон регулює
організаційні відносини, пов'язані з
передачею в оренду майна державних
підприємств та організацій.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України „Про
оренду державного та комунального
майна", в редакції Закону України від
29.06.2004 року № 1905-IV, орендою є засноване
на договорі строкове платне
користування майном, необхідним
орендареві для здійснення
підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до п.п.1.1, 2.1 договору
орендодавець передає, а орендар на
правах оренди приймає в строкове
платне володіння та користування
окреме індивідуально визначене майно -
вертоліт МІ-8МТ, заводський номер 94708
(далі - ПС), балансова вартість якого
становить 853 225,00 грн. з технічним
майном, устаткуванням з комплекту 1:1,
необхідним для виконання усіх видів
авіаційних робіт за цивільними
процедурами на території України та за
її межами. Перебіг строку оренди
починається з наступного дня після
підписання сторонами Акту
приймання-передачі (а.с. 30).

Відповідно до п.15.1 договору останній
укладено строком на 8 років і він діє з
27.01.2010 року до 26.01.2018 року включно.

01.02.2010 року між позивачем-2 та
відповідачем було складено та
підписано Акт приймання-передачі
об'єкту оренди (а.с. 30).

Протягом 2010-2013 років між сторонами
договору було укладено низку
додаткових угод до нього (а.с. 21-29), якими
вносилися зміни до розділів 4-9, 15, 17.

Так, додатковою угодою № 7 від 17.08.2013
року було скориговано строк дії
договору з 8 до 13 років і визначено, що
договір діє з 27.01.2010 року до 31.01.2023 року
включно (а.с. 29).

Відповідно до п. 15.6 договору
одностороння відмова від нього не
допускається. Чинність цього договору
припиняється внаслідок: закінчення
строку, на який його було укладено;
загибелі орендованого ПС; достроково
за взаємною згодою сторін або за
рішенням суду; банкрутства орендаря;
ліквідації орендаря - юридичної особи.

Звертаючись до суду з позовом прокурор
зазначив про виникнення форс-мажорних
обставин, зумовлених особливим
періодом в державі, наслідком чого є
необхідність припинити дію спірного
договору та зобов'язання відповідача
повернути об'єкт оренди позивачу-2.

Однак, з зазначеними обставинами не
погодились як позивачі, так і
відповідач заперечували проти позову,
наголошуючи на його безпідставності та
недоцільності.

Відмовляючи у позові суд першої
інстанції визнавши позовні вимоги
необґрунтованими і непідтвердженими
належними доказами.

Дослідивши матеріали справи колегія
суддів встановила наступне.

Відповідно до ст. ст. 626, 627 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Відповідно до статті 6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами
(ст. ст. 628, 629 Цивільного кодексу
України).

В ст. 638 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст.
526 Цивільного кодексу України, де
встановлено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Посилаючись на п.п. 7.1.14, 12.1 договору, з
огляду на виникнення форс-мажорних
обставин прокуратура просила суд
припинити дію укладеного між
позивачем-2 та відповідачем договору та
зобов'язати відповідача повернути
позивачу-2 об'єкт оренди.

В апеляційній скарзі прокуратура
посилалася на ст. 207 Господарського
кодексу України та ст. 607 Цивільного
кодексу України, ототожнюючи поняття
"правочину" (договору) та "зобов'язання",
а також "припинення правочину" та
"припинення зобов'язання".

Однак, як вірно зазначив місцевий
господарський суд у своєму рішенні,
згідно з чинним законодавством поняття
правочину та зобов'язання є відмінними,
оскільки зобов'язання виникає, в тому
числі з відповідного правочину, а тому
поняття "припинення зобов'язання" не є
тотожним поняттю "припинення
правочину". Існування обставин, з якими
положення відповідного правочину
передбачають зміну чи припинення
відповідного зобов'язання не можуть
бути підставами для зміни чи
припинення такого правочину в цілому.

Згідно зі ст. 651 Цивільного кодексу
України зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Порядок зміни та розірвання
господарських договорів визначений в
ст. 188 Господарського кодексу України,
відповідно до якої сторона договору,
яка вважає за необхідне змінити або
розірвати договір, повинна надіслати
пропозиції про це другій стороні за
договором. Сторона договору, яка
одержала пропозицію про зміну чи
розірвання договору, у двадцятиденний
строк після одержання пропозиції
повідомляє другу сторону про
результати її розгляду. У разі якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
(розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.

В процесі судового розгляду було
встановлено, що позивач-2, як
орендодавець, не звертався до
відповідача з пропозицією про
припинення дії договору. Доказів на
підтвердження протилежного ані
місцевому господарському суду, ані
суду апеляційної інстанції не надано.

Закон України "Про оренду державного та
комунального майна" регулює:
організаційні відносини, пов'язані з
передачею в оренду майна державних
підприємств, установ та організацій,
підприємств, заснованих на майні, що
належить Автономній Республіці Крим
або перебуває у комунальній власності
(далі - підприємства), їх структурних
підрозділів та іншого окремого
індивідуально визначеного майна, що
перебуває в державній та комунальній
власності; майнові відносини між
орендодавцями та орендарями щодо
господарського використання
державного майна, майна, що належить
Автономній Республіці Крим або
перебуває у комунальній власності.

Згідно зі ст. ст. 26, 27 названого Закону
одностороння відмова від договору
оренди не допускається. Договір оренди
припиняється в разі: закінчення строку,
на який його було укладено;
приватизації об'єкта оренди орендарем
(за участю орендаря); банкрутства
орендаря; загибелі об'єкта оренди;
ліквідації юридичної особи, яка була
орендарем або орендодавцем. Договір
оренди може бути розірвано за
погодженням сторін. На вимогу однієї із
сторін договір оренди може бути
достроково розірвано за рішенням суду
у разі невиконання сторонами своїх
зобов'язань та з інших підстав,
передбачених законодавчими актами
України. У разі розірвання договору
оренди, закінчення строку його дії та
відмови від його продовження або
банкрутства орендаря він зобов'язаний
повернути орендодавцеві об'єкт оренди
на умовах, зазначених у договорі
оренди.

Колегією суду не приймається до уваги
посилання прокуратури на п. 12.1
договору, як на підставу для його
припинення, з наступних підстав.

В п. 12.1 договору передбачено, що сторони
звільняються від відповідальності за
повне або часткове невиконання своїх
зобов'язань за цим Договором, якщо
невиконання стало наслідком обставин
непереборної сили (форс-мажор), які
виникли в результаті непередбачених і
непереборних подій надзвичайного
характеру, як-то: стихійних лих
(повеней, пожеж, землетрусів, поганих
метеорологічних умов, ураганів тощо),
військових дій будь-якого характеру,
вибухів, блокад, страйків, локаутів,
масових заворушень, заборон державних
органів і т.д. на час дії такого роду
обставин.

Прокуратура в позові та в апеляційній
скарзі наголошувала на неможливості
подальшого виконання зобов'язань за
спірним договором, оскільки орендоване
повітряне судно необхідне для
застосування по наведенню
конституційного ладу на всій території
нашої держави, у тому числі недопущенню
вибухів та блокад населених пунктів.

Дійсно, з огляду на положення Указу
виконуючого обов'язки Президента
України від 14.04.2014 року №405/2014, Законів
України "Про затвердження Указу
Президента України "Про часткову
мобілізацію" від 17.03.2014 року №1126-VII, від
06.05.2014 року №1240-VII, Закону України "Про
оборону" в державі вбачається
існування особливого періоду.

Умовами вищезгаданого п. 12.1 договору
визначено підстави для звільнення
сторін від відповідальності за повне
або часткове невиконання своїх
зобов'язань у зв'язку із настанням
фарс-мажорних обставин, а не припинення
зобов'язань сторін.

Підстави припинення дії договору
визначені в п. 15.6 останнього і
прокуратура в позовній заяві не
зазначила жодної з таких підстав.

Окрім того, відповідно до п.п. 12.2, 12.3
договору сторона, для якої створилась
неможливість виконання зобов'язань,
повинна обов'язково, протягом семи днів
письмово повідомити іншу сторону про
настання обставин, що перешкоджають
виконанню зобов'язань. Належним
доказом наявності обставин форс-мажору
та їх тривалості є сертифікат
торгово-промислової палати, інші
докази.

Однак позивач-2, як орендодавець, не
звертався до відповідача з
повідомленням про настання
форс-мажорних обставин та неможливість
виконання зобов'язань.

Також відповідно до пояснень позивача-1
на сьогоднішній день є недоцільним
повернення орендованого майна
(вертольота МІ-8МТ), оскільки на даний
час держава в особі позивача-1 не має
нагальної потреби у використанні
вказаного майна. До того ж, вертоліт
МІ-8МТ залучено до виконання завдань у
складі миротворчих місій ООН, а тому
його вилучення призведе до значних
фінансових втрат.

Враховуючи умови спірного договору, а
також положення діючого законодавства,
колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про необґрунтованість доводів
прокуратури щодо існування передумов
для припинення дії спірного договору у
зв'язку з виникненням форс-мажорних
обставин, пов'язаних з особливим
періодом в державі, оскільки ані в
договорі, ані в наведених правових
нормах не передбачено такої підстави
для припинення дії договору оренди.

Вищевказані обставини свідчать про
необґрунтованість та документальну
непідтвердженість позовної вимоги про
припинення дії договору, у зв'язку з чим
в цій частині позов задоволенню не
підлягає.

Відносно позовної вимоги про
зобов'язання відповідача повернути
позивачу-2 об'єкт оренди, судом було
з'ясовано наступне.

В розділі 7 договору наведені обов'язки
орендаря (відповідача), згідно з п.7.1.14
якого у разі припинення договору
орендар зобов'язується повернути
орендодавцю ПС відповідно до вимог п.6.10
цього договору, технічне майно та
устаткування з комплексу 1:1, що
передавалось у відповідності до п.1.1, а
також передати разом з ПС всі агрегати,
які раніше були передані орендодавцем
для установки на ПС в процесі його
експлуатації.

Тобто, сторонами було узгоджено
порядок повернення орендованого
повітряного судна у разі припинення
договору оренди.

Оскільки в процесі судового розгляду
було встановлено відсутність
передумов для припинення дії договору,
підстави, з якими п. 7.1.14 договору
пов'язує виникнення обов'язку
відповідача повернути орендоване
майно, відсутні і в цій частині вимог
позов задоволенню не підлягає.

Внаслідок цього, доводи апеляційної
скарги є безпідставними та
необґрунтованими та не можуть бути
підставою для скасування рішення
місцевого суду.

За правилами ст. 4-7 ГПК України, судове
рішення приймається колегіально за
результатами обговорення усіх
обставин справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень та подати до
суду відповідні докази.

Як встановлено ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 року "Про судове рішення"
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Виходячи з викладеного вище, колегія
суддів Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, а рішення господарського
суду міста Києва від 19.08.2014 року у
справі № 910/14348/14 - залишається без змін.

З огляду на вищезазначене, керуючись
ст. ст. 4-7, 33, 43, 99, 101-103, 105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу заступника
прокурора Центрального регіону
України з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері на рішення
господарського суду міста Києва від
19.08.2014 року (оформленого відповідно до
ст. 84 ГПК України 26.08.2014 року) по справі
№ 910/14348/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 19.08.2014 року у справі № 910/14348/14
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/14348/14 повернути
до господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено до Вищого господарського
суду України у порядку, передбаченому
ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного
господарського суду за наслідками
перегляду відповідно до ст. 105 ГПК
України набирає законної сили з дня її
прийняття.

Головуючий суддя
М.Л. Яковлєв

Судді
П.В. Авдеєв

В.В. Куксов