ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2014 р.
Справа № 922/2207/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Могилєвкін Ю.О.,

суддя Пушай В.І. , суддя Барбашова С.В.

при секретарі Казаковій О.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2

першого відповідача - Шемаєв В.В., Бєлая
І.М.

другого відповідача - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх.№2294Х/3-9)
на рішення господарського суду
Харківської області від 05.08.14 у справі
№ 922/2207/14

за позовом Фізична особа -
підприємець ОСОБА_1, м. Харків

до 1) Акціонерної компанії
"Харківобленерго" м. Харків

2) Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_5, с. Покотилівка

про визнання недійсним договору про
постачання електричної енергії

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2014 року фізична особа -
підприємець ОСОБА_1, м. Харків
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом до
відповідачів - Акціонерної компанії
"Харківобленерго" м. Харків (першого
відповідача) та Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_5, с. Покотилівка
(другого відповідача) про визнання
недійсним договору про постачання
електричної енергії №03-7060 від 02.04.2004
року. В обґрунтування позовних вимог,
позивач посилається на положення ст.ст.
179, 188, 207 Господарського кодексу
України, ст.ст. 319, 651 Цивільного кодексу
України.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 05.08.2014 року по
справі №922/2207/14 (суддя Буракова А.М.) у
задоволенні позовних вимог відмовлено
повністю.

Позивач з рішенням господарського суду
першої інстанції не погодився,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилається на порушення норм
матеріального права при його
прийнятті, просить скасувати рішення
господарського суду повністю та
прийняти нове рішення у справі, яким
задовольнити позовні вимоги та визнати
недійсним договір постачання
електроенергії між Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_5 та Акціонерною
компанією "Харківобленерго".

В апеляційній скарзі зазначив, що
всупереч укладеному між позивачем та
1-им відповідачем договору № 036851 на
користування електричною енергією від
14.02.2003 року, який станом на момент
звернення позивача з даним позовом до
суду є діючим та жодною із сторін не
розірваний, 02.04.2004 року між першим
відповідачем та другим відповідачем
було укладено Договір про постачання
електричної енергії за тією ж адресою
(АДРЕСА_1) за № 03-7060, на підставі
технічних умов від 18.12.2003 року за №
11/616, що в свою чергу суперечить
Постанові Національної комісії з
питань регулювання електроенергетики
України від 31.07.1996 року №28 "Про
затвердження правил користування
електричної енергією". З урахуванням
чого, позивач вважає, що договір про
постачання електричної енергії за №
03-7060 від 02.04.2004 року укладений між
першим відповідачем та другим
відповідачем є недійсним.

Позивач вказує на те, що про існування
укладеного між першим відповідачем та
другим відповідачем договору про
постачання електричної енергії за №
03-7060 від 02.04.2004 року, позивач дізнався
лише після отримання відповіді від АК
"Харківобленерго" за № 26 Е 03/15-373202 від
02.08.2013 року, якою було повідомлено
позивача про вказаний договір та про
припинення договірних відносин між
позивачем та першим відповідачем за
Договором № 036851 на користування
електричною енергією від 14.02.2003 року.

Відповідач вважає рішення суду
законним та обґрунтованим, прийнятим
відповідно до норм чинного
законодавства, надав відзив на
апеляційну скаргу, в якому просить
рішення залишити без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення, посилаючись на
те, що твердження скаржника викладені в
апеляційній скарзі, ґрунтуються на
припущеннях, що не підтверджені
документально та спростовуються
наявними у справі доказами, а саме
позивачем не доведено факт наявності
підстав для визнання договору про
постачання електричної енергії №03-7060
від 02.04.2004 недійсним.

В доповненні до відзиву на апеляційну
скаргу зазначив, що нові технічні
умови на один і той же об'єкт не
видавались, а перший відповідач за
заявою другого відповідача лише
підтвердив електропостачання
приміщення по АДРЕСА_1 з потужністю 35
квт за III категорією надійності по
існуючому вводу від ТП 616 згідно
технічних умов 11/616 від 05.04.2002.

Розпорядженням голови Харківського
апеляційного господарського суду від
05.09.2014 року у зв'язку з відпусткою судді
Плужника О.В., для розгляду даної справи
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя
Пушай В.І., суддя Барбашова С.В.

В судовому засіданні 08.09.2014 оголошено
перерву до 22.09.2014 року.

Судова колегія, повторно розглянувши
справу, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення встановила, що
18.03.2002 року позивачем та другим
відповідачем за договором
купівлі-продажу придбано у рівних
частках: підвал - приміщення 29-30; 1-й
поверх, - приміщення 10-21 ; 21а; 22-33; 33а; 34; 70;
загальною площею 419,2 кв.м. у нежитловій
будівлі літ. А-5 (А п'ять), розташованого
за адресою: АДРЕСА_1. Отже, з 2002 року
ОСОБА_5 разом з ОСОБА_1 користувався
придбаними нежитловими приміщеннями
на праві спільної часткової власності.

14.02.2003 року між Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (позивачем) та
Акціонерною компанією
"Харківобленерго" (першим відповідачем)
було укладено договір № 036851 на
користування електричною енергією за
адресою: АДРЕСА_1, відповідно до умов
якого перший відповідач зобов`язався
постачати позивачу електричну енергію
як різновид товарної продукції в межах
35 кВт потужності, дозволеної для
використання технічними умовами,
згідно з визначеними позивачем цим
договором умовами та обсягами
постачання електроенергії за тарифами,
що розраховуються в порядку,
установленому Національною Комісією
регулювання електроенергетики, на
підставі технічних умов від 05.04.2002 року
за № 11/616.

Судом першої інстанції встановлено, що
26.03.2003 року рішенням Виконавчого
комітету Харківської міської ради № 290
"Про надання ОСОБА_5, дозволу на
реконструкцію нежитлових приміщень
першого поверху по АДРЕСА_1 під магазин
непродовольчих товарів з улаштуванням
окремих входів" надано дозвіл на
реконструкцію вказаного приміщення.
Вказаним рішенням було зобов'язано
другого відповідача одержати
архітектурно - планувальне завдання на
розробку робочого проекту
реконструкції в управлінні
містобудування та архітектури:
розробити та погодити з управлінням
містобудування та архітектури робочий
проект на реконструкцію; одержати та
виконати технічні умови управління
соціально-економічного розвитку,
планування та обліку по пайовій участі
у розвитку соціальної та
інженерно-транспортної інфраструктури
міста; зареєструвати об'єкт
реконструкції в інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю
головного управління містобудування,
архітектури та земельних відносин;
після закінчення реконструкції об'єкта
здати до експлуатації в установленому
порядку.

В результаті реконструкції нежитлових
приміщень першого поверху по АДРЕСА_1,
другим відповідачем 18.12.2003 року було
отримано технічні умови 11/616,
відповідно до яких зазначено, що ХМЕМ
підтверджують електропостачання
приміщень за адресою АДРЕСА_1 з
потужністю 35 кВт по III категорії
електрозабезпечення по існуючому
вводу від ТП 616.

Як свідчать матеріали справи,
державним інспектором охорони праці
Харківської інспекції державного
нагляду в енергетиці 24.01.2004 року
введено в експлуатацію
електроустановки дозволеної
потужності 35 кВт за технічними умовами
отриманими 2-им відповідачем 18.12.2003 року
№ 11/616, виданими ХМЕМ АК
«Харківобленерго» та на підставі
Акту-допуску №102 введення в
експлуатацію електроустановки.

Посилання скаржника на те, що першим
відповідачем видані нові технічні
умови на об'єкт, для забезпечення
потреб якого вже укладений договір про
постачання електричної енергії, є
безпідставними, оскільки сам документ,
виданий першим відповідачем лише
підтверджує електропостачання
приміщення з певною потужністю по
існуючий схемі згідно технічних умов,
які видані раніше.

Відповідно до ст. 27 Законом України від
20.04.2000, № 1699-ІІІ "Про планування і
забудову територій" підготовка та
комплектування вихідних даних
здійснюється підприємствами,
установами та організаціями в порядку,
встановленому законодавством.

Крім того, до 2005 року питання
приєднання електроустановок до
електричних мереж не врегульовано на
законодавчому рівні.

14 грудня 2005 року Національною комісією
регулювання електроенергетики України
прийнято постанову "Про затвердження
Правил приєднання електроустановок до
електричних мереж", зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 19 січня
2006 р. за N 42/11916.

Таким чином, при переукладанні
договорів про постачання електричної
енергії за заявою нового споживача
після обстеження електроустановки
надавався документ, яким
підтверджується електропостачання
приміщення з певною потужністю по
існуючий схемі згідно технічних умов,
які видані раніше (в разі, якщо схема
підключення та потужність
електроустановки не змінюються).

Отже, нові технічні умови на один і той
же об'єкт не видавались, а компанія за
заявою ОСОБА_6 лише підтвердила
електропостачання приміщення по
АДРЕСА_1 з потужністю 35 квт. за III
категорією надійності по існуючому
вводу від ТП 616 згідно технічних умов
11/616 від 05.04.2002.

Судом першої інстанції обґрунтовано
встановлено, що між першим
відповідачем та другим відповідачем,
на підставі вказаних технічних умов
укладено договір № 03-7060 від 02.04.2004 року
про постачання електричної енергії, на
вже реконструйоване нежитлове
приміщення першого поверху по АДРЕСА_1,
під магазин непродовольчих товарів,
який виконується обома сторонами.
Окрім того, судом встановлено, що
вказаний договір виконувався не лише
сторонами за договором, а й самим
позивачем починаючи з травня 2013 року,
про що свідчать виписка по рахунку 2 - го
відповідача. (арк.с. 136-137).

26.10.2005 року Державною приймальною
комісією складено Акт про прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта, зареєстрований інспекцією
Держбудконтролю м. Харкова 02.11.2005 року
за №22/17 та затвердженого Рішенням
Харківського міськвиконкому від 02.11.2005
року за №1434.

Твердження позивача про те, що договір
№ 036851 на користування електричною
енергією від 14.02.2003 року, станом на
момент розгляду справи діє та жодною із
сторін не розірваний, необгрунтовані,
оскільки момент розірвання договору,
який укладено між Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (позивач) та
Акціонерною компанією
"Харківобленерго" (перший відповідач)
за № 036851 на користування
електричною енергією за адресою:
АДРЕСА_1 не можливо, адже згідно Акту №13
від 09.12.2010 року "Про вилучення та
знищення документів, не внесених до
Національного архівного фонду",
затвердженого Головою правління С.В.
Кириком, з якого також вбачається, що
всі документи за період з 2000-2006 роки
знищені шляхом спалення.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України, яка містить
аналогічні положення, зобов'язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Суд першої інстанції зробив
правомірний висновок, що договір № 036851
на користування електричною енергією
від 14.02.2003 року не виконується жодною
із сторін цього договору з 2004 року,
першим відповідачем не виставлялись
рахунки на оплату, а позивачем, в свою
чергу не сплачувались рахунку за
електричну енергію з 2004 року та
останній платіж здійснено позивачем
ще у 13.02.2004 року.

Господарський суд дійшов
обґрунтованого висновку, про те, що
фактично єдиним договором, який діє
станом на момент розгляду справи та
виконується усіма учасниками даного
судового процесу є Договір про
постачання електричної енергії №03-7060
від 02.04.2004 року, який укладений між
першим та другим відповідачем.

Матеріали справи свідчать, що рішенням
Московського районного суду міста
Харкова від 24.12.2012 року та рішенням
Апеляційного суду Харківської області
по справі №2-886/11 від 17.04.2014 року
виділено зі спільної часткової
власності ОСОБА_1 нежитлові приміщення
у нежитловій будівлі літ. А-5 за адресою:
АДРЕСА_1 площею 266,05 кв.м., що відповідає
його ідеальній частці, а саме з
приміщень підвалу підсобне приміщення
« 29» площею 26,4 кв.м., сходову клітину «
30» площею 15,6 кв.м. з приміщень першого
поверху частину торгівельного залу «
20» площею 185.35 кв.м.. вбиральню « 21»
площею 13 кв.м., душ « 22» площею 1.7 КВ.М.,
вмивальник « 23» площею 2,6 кв.м.,
вбиральню « 24» площею 1,8 кв.м.. коридор «
25» площею 5,3 кв.м., кабінет « 33» площею 11,2
кв.м., сходову клітину « 34» площею 14.8
кв.м. (арк.с 37), та зобов'язано ОСОБА_1
обладнати самостійними системами
водопостачання, каналізації, опалення,
електропостачання на виділені зі
спільної часткової власності
нежитлові приміщення належні позивачу.

Судом першої інстанції правомірно
встановлено, що на момент розгляду
справи, доказів реєстрації права
власності, у встановленому законом
порядку, позивачем та другим
відповідачем на виділені зі спільної
часткової власності нежитлові
приміщення, не надано.

Між тим, як вбачається з матеріалів
справи, з моменту набрання рішенням
Апеляційного суду Харківської області
від 17.04.2013 р. законної сили, спільне
майно ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було розділено,
внаслідок чого створилося два різні
об'єкти нерухомого майна, що в свою
чергу свідчить про необхідність
укладення договорів на надання послуг
енергопостачання на виділені в
приватну власність приміщення окремо
щодо кожного зі споживачів.

Згідно з ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочинну є недодержання
в момент вчинення правочинну стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до 203 ЦК України
(загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочинну) 1.
Зміст правочинну не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; 2. Особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; 3. Волевиявлення учасника
правочинну має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі; 4.
Правочин має вчинитися у формі,
встановленій законом; 5. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
6. Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Пунктом 7 та п. 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", якими
передбачено, що правочин може бути
визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом. Отже, в даній
справі необхідною умовою для визнання
договору недійсним є умова щодо
встановлення обставин, передбачених
ст. 215, ст. 203 ЦК України.

Відповідно до абзацу п'ятого п.2.10.
Постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013р. №11,
у силу припису статті 204 ЦК України
правомірність правочину презюмується.
Отже, обов'язок доведення наявності
обставин, з якими закон пов'язує
визнання господарськім судом
оспорюваного правочину недійсним,
покладається на позивача (прокурора - в
разі подання ним відповідного позову).

Посилання позивача в апеляційній
скарзі на недійсність договору про
постачання електричної енергії №03-7060
від 02.04.2004 року необґрунтоване,
оскільки позивачем не доведено факт
наявності підстав для визнання
зазначеного договору недійсним в
розумінні ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Суд першої інстанції обґрунтовано
відмовив у задоволені позовних вимог
щодо визнання договору про постачання
електричної енергії №03-7060 від 02.04.2004
року недійсним.

Відповідно до статті 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
що позивачем не виконано.

Таким чином, висновки викладені в
рішенні господарського суду,
відповідають нормам матеріального та
процесуального права, а мотиви
позивача не можуть бути підставою для
його скасування, керуючись ст. ст. 215, 203
ЦК України, ст. ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. ст.
105 ГПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду
Харківської області від 05.08.14 у справі
№ 922/2207/14 залишити без
змін, а апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови складено 29.09.14

Головуючий суддя
Могилєвкін Ю.О.

Суддя
Пушай В.І.

Суддя
Барбашова С.В.