КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2014 р. Справа№ 910/1887/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

за участю представників:

від прокуратури - представник не
прибув;

від позивача - Корнієнко Т.Ю.,
довіреність № 56/1 від 30.01.2014;

відповідача - Демський А.Л., довіреність
№ 48-4332 від 27.12.2013;

від третьої особи - представник не
прибув;

розглянувши апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс"
на рішення господарського суду міста
Києва від 20.05.2014 у справі № 910/1887/14
(колегія суддів у складі: Ващенко Т.М. -
головуючий суддя, судді: Літвінова М.Є.,
Смирнова Ю.М.) за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
"Авіакомпанія "Хорс" до державного
підприємства "Завод 410 ЦА", за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - приватного
акціонерного товариства "Авіакомпанія
"Буковина" про стягнення 207 818,20 грн., за
участю Київської прокуратури з нагляду
за додержанням законів у воєнній сфері
Центрального регіону України

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс"
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовом до державного
підприємства "Завод 410 ЦА" про стягнення
207 818, 20 грн. упущеної вигоди.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 20.05.2014 у справі №
910/1887/14 у задоволенні позову відмовлено
повністю.

Суд першої інстанції при прийнятті
рішення по даній справі виходив з того,
що позивач не довів причинний зв'язок
між протиправними діями відповідача і
збитками, які були йому завдані.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду міста
Києва від 20.05.2014 у справі № 910/1887/14
скасувати та прийняти нове, яким
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
порушення відповідачем зобов'язання з
допуску до орендованих приміщень
пілотів для проходження навчання стало
підставою нездійснення тренувань, що в
свою чергу позбавило позивача
можливості отримати прибуток.

Представник апелянта - позивача у
справі в судовому засіданні 29.09.2014
надав пояснення, якими підтримав
апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судовому
засіданні 29.09.2014 проти апеляційної
скарги заперечив та просив залишити
рішення суду першої інстанції без змін,
а апеляційну скаргу без задоволення.

Прокуратура та третя особа не
скористалися правом на участь своїх
представників в судовому засіданні,
хоча про дату, час та місце судового
засідання були повідомлені належним
чином, про що свідчать повідомлення
про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо
неможливості бути присутнім у даному
судовому засіданні від прокуратури до
суду не надійшло.

Разом з тим, третя особа у своїх
поясненнях просила суд проводити
розгляд справи за відсутності
представника ПрАТ "Авіакомпанія
"Буковина".

За наведених обставин, апеляційна
скарга розглянута судом у даному
судовому засіданні по суті з
винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду
скасуванню з прийняттям нового - про
задоволення позову, з наступних
підстав.

Між Регіональним відділенням Фонду
державного майна України по місту
Києву (орендодавець) та товариством з
обмеженою відповідальністю
"Авіакомпанія "Хорс" (орендар) 30.09.2009
року було укладено договір оренди № 4476
нерухомого майна, що належить до
державної власності.

Відповідно до п. 1.1 договору
орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
державне нерухоме майно - нежитлові
приміщення загальною площею 506,10 кв.м,
розміщені на 1 та 2 поверхах будівлі
корпусу турбогвинтових літаків за
адресою: м. Київ, проспект
Повітрофлотський, 94, що перебуває на
балансі державного підприємства "Завод
410 ЦА", вартість якого визначена згідно
зі звітом про незалежну оцінку станом
на 31.03.2009 року і становить 1 942 980,00 грн.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що
майно передається в оренду з метою
розміщення авіаційного тренажеру.

Згідно п. 5.1 договору орендар
зобов'язується використовувати
орендоване майно відповідно до його
призначення та умов цього договору.

Орендодавець зобов'язується не вчиняти
дій, які б перешкоджали орендарю
користуватися орендованим майном на
умовах цього договору (п. 7.2
договору).

Між товариством з обмеженою
відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс"
(виконавець) та приватним акціонерним
товариством "Авіакомпанія "Буковина"
(замовник) 22.03.2011 укладено договір №
18/11-15 про надання послуг, згідно умов
якого (п. 1.1) виконавець надає замовнику
послуги по використанню пілотажного
тренажера для тренувань, підготовки та
проведення перевірок.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що
склад, кількість екіпажів, тривалість
тренування та строки виконаних робіт
визначаються заявками від замовника.

На виконання умов договору приватним
акціонерним товариством "Авіакомпанія
"Буковина" було направлено позивачу дві
заявки для проходження 01.10.2012 тренувань
на тренажері для 4 пілотів (по 2 по
кожній заявці) та інструктор, по 52
години занять на кожного пілота.

Так, вказані особи направлялися ПрАТ
"Авіакомпанія "Буковина" для тренувань
на належному позивачу тренажері, що
знаходиться в орендованому приміщенні
на території відповідача. Вартість
вказаних тренувань згідно виставлених
рахунків складає 207 818, 20 грн.

Проте, 01.10.2012 відповідачем на територію
заводу не були допущені інструктор
ПрАТ "Авіакомпанія "Буковина" Демідов
С.І., а також пілоти Labibi M.R. і Hassankalhori A.,
про що складено акт (а.с. 27).

Враховуючи не проведення запланованих
тренувать, рахунки-фактури на загальну
суму 207 818, 20 грн. ПрАТ "Авіакомпанія
"Буковина" оплачені не були.

Згодом, 27.10.2012, пілотами було отримано
допуск до пілотажного симулятора та
здійснено підготовку по 4 години
нальоту кожен.

Разом з тим, зазначені тренування
відрізняються від запланованих у
вищенаведений період за напрямом
підготовки.

Заплановані тренування (по 52 години)
пілотами здійснені так і не були.

Враховуючи не допуск відповідачем до
орендованих приміщень для проведення
навчань на авіаційному тренажері,
позивач звернувся до суду з позовом про
відновлення становища, яке існувало до
порушення прав та законних інтересів
товариства з обмеженою
відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс",
шляхом зобов'язання державного
підприємства "Завод 410 ЦА"
безперешкодно видавати тимчасові
перепустки працівникам та
відвідувачам товариства з обмеженою
відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс"
для допуску до орендованих приміщень
згідно умов договору.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 13.12.2012 року позов задоволено
повністю; відновлено становище, яке
існувало до порушення прав та законних
інтересів товариства з обмеженою
відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс",
шляхом зобов'язання державного
підприємства "Завод 410 ЦА"
безперешкодно видавати тимчасові
перепустки працівникам та
відвідувачам товариства з обмеженою
відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс"
для допуску до орендованих приміщень
згідно договору № 6143 від 29.02.2012 року
оренди нерухомого майна, що належить до
державної власності; відновлено
становище, яке існувало до порушення
прав та законних інтересів товариства
з обмеженою відповідальністю
"Авіакомпанія "Хорс", шляхом
зобов'язання державного підприємства
"Завод 410 ЦА" безперешкодно видавати
тимчасові перепустки працівникам
товариства з обмеженою
відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс"
та перепустки для ввезення і вивезення
матеріальних цінностей товариством з
обмеженою відповідальністю
"Авіакомпанія "Хорс", необхідних для
здійснення товариством з обмеженою
відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс"
господарської діяльності згідно
договору № 4476 від 30.09.2009 року оренди
нерухомого майна, що належить до
державної власності

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 19.03.13 р.
(залишена без змін постановою Вищого
господарського суду України від 17.06.13
р.) було змінено рішення господарського
суду міста Києва від 13.12.12 р. у справі №
5011-30/14874-2012, та відновлено становище, яке
існувало до порушення прав та законних
інтересів товариства з обмеженою
відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс",
шляхом зобов'язання державного
підприємства "Завод 410 ЦА"
безперешкодно видавати тимчасові
перепустки працівникам та
відвідувачам товариства з обмеженою
відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс",
у відповідності до Інструкції № 60 про
порядок організації та забезпечення
пропускного та внутрішнього
об'єктивного режиму на ДП "Завод 410 ЦА",
для допуску до орендованих приміщень
згідно Договору № 6143 від 29.02.12 р. оренди
нерухомого майна, що належить до
державної власності.

Зазначеними судовими актами було
встановлено неправомірність дій
відповідача з недопущення пілотів
01.10.2012 до тренувань у орендованому
позивачем приміщенні.

Отже, вказаний факт, відповідно до ст. 35
Господарського процесуального кодексу
України є преюдиційним і не потребує
доказування у даній справі.

Оскільки, у зв'язку з не допуском
відповідачем до приміщень, тренування
пілотів не було здійснено та
відповідно позивачем не отримано від
ПрАТ "Авіакомпанія "Буковина" оплату за
зазначені тренування, позивач
звернувся з даним позовом до суду про
стягнення з відповідача 207 818, 20 грн.
упущеної вигоди.

Відповідно до статті 16 Цивільного
кодексу України одним із способів
захисту цивільних прав та інтересів є
відшкодування збитків.

За змістом статті 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
відшкодування збитків.

Згідно ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу
України збитками є: втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Підставою для відшкодування збитків
відповідно до п. 1 ст. 611 Цивільного
кодексу України є порушення
зобов'язання.

Статтею 224 Господарського кодексу
України передбачено, що учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушені. Під
збитками розуміються витрати, зроблені
управленою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управне на
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарських
відносин.

Відшкодування збитків може бути
покладено на відповідача лише при
наявності передбачених законом умов,
сукупність яких створює склад
правопорушення, яке є підставою для
цивільної відповідальності відповідно
до ст. 623 Цивільного кодексу України.

Умовами покладення відповідальності
на винну сторону є наявність збитків,
протиправність дій цієї особи,
причинного зв'язку між діями особи та
збитками, які складають об'єктивну
сторону правопорушення, та вини особи,
внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об'єктивне зменшення
будь-яких майнових благ сторони за
договором, що обмежує його інтереси, як
учасника певних господарських
відносин і проявляється у витратах,
зроблених кредитором, втраті або
пошкодженні майна, а також не одержаних
кредитором доходів, які б він одержав,
якби зобов'язання було виконано
боржником.

Обов'язковою умовою покладення
відповідальності має бути
безпосередній причинний зв'язок між
неправомірними діями і збитками.
Збитки є наслідком, а невиконання
зобов'язань - причиною.

Чинним законодавством України
обов'язок доведення факту наявності
порушення відповідачем зобов'язання,
наявність та розмір понесених збитків,
а також причинно-наслідковий зв'язок
між правопорушенням і збитками
покладено на позивача.

Якщо позивач пред'являє вимогу про
відшкодування реальної шкоди та/або
упущеної вигоди, він має надати докази
наявності та розміру таких збитків
(платіжні або інші документи, що
підтверджують витрати, документи, що
підтверджують наявність пошкоджень,
знищення майна, неодержаного прибутку
тощо).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу
України доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене є упущеною вигодою.

Особа, яка має на меті відшкодувати
збитки у вигляді упущеної (втраченої)
вигоди, повинна довести, що ці доходи
(вигода) не є абстрактними, а дійсно
були б нею одержані, якщо б її право не
було порушено іншою особою, тобто у
разі належного виконання зобов'язання
іншою особою і тільки неправомірні дії
відповідача стали єдиною і достатньою
причиною, яка позбавила її можливості
отримати прибуток.

Як вже зазначалось вище,
неправомірність дій відповідача з не
допуску 01.10.12 р. на територію заводу
льотного складу ПрАТ "Авіакомпанія
"Буковина" встановлено судовими актами
у справі № 5011-30/14874-2012.

Відповідно до ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори) під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову
при вирішенні інших спорів, в яких
беруть участь ті самі сторони.

За змістом наведеної норми, неодмінною
умовою її застосування є один і той
самий склад сторін як у справі, що
розглядається господарським судом, так
і у справі (або справах) зі спору, що
вирішувався раніше, і в якій
встановлено певні факти, що мають
значення для розглядуваної справи.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими
при вирішенні інших справ та не
підлягають доказуванню, оскільки їх
істинність встановлено у рішенні, у
зв'язку з чим немає необхідності
встановлювати їх знову, піддаючи
сумніву істинність та стабільність
судового акту, який набрав законної
сили.

Норми статті 124 Конституції України
визначають обов'язковість виконання
усіма суб'єктами прав судового рішення
у вказаній справі.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1
Конвенції про захист прав та свобод
людини, згідно рішення Європейського
суду з прав людини від 25.07.02 року у
справі за заявою № 48553/99
"Совтрансавто-Холдінг" проти України", а
також згідно рішення Європейського
суду з прав людини від 28.10.99 року у
справі за заявою № 28342/95 "Брумареску
проти Румунії" встановлено, що існує
усталена судова практика конвенційних
органів щодо визначення основним
елементом верховенства права принципу
правової певності, який передбачає
серед іншого і те, що у будь-якому спорі
рішення суду, яке вступило в законну
силу, не може бути поставлено під
сумнів.

В силу частини 3 статті 4 ГПК України,
статті 17 Закону України "Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини"
згадані судові рішення та зміст самої
Конвенції про захист прав та свобод
людини є пріоритетним джерелом права
для національного суду.

Таким чином, рішення у справі
№5011-30/14874-2012 не може бути поставлено під
сумнів, а інші рішення, в тому числі і у
даній справі №910/1887/14, не можуть йому
суперечити.

Отже, неправомірність дій відповідача
з недопущення пілотів 01.10.2012 до
тренувань у орендованому позивачем
приміщенні, відповідно до ст. 35
Господарського процесуального кодексу
України є преюдиційним фактом і не
потребує доказування у даній справі.

Як вже зазначалось, обов'язковою умовою
покладення відповідальності має бути
безпосередній причинний зв'язок між
неправомірними діями і збитками.
Збитки є наслідком, а невиконання
зобов'язань - причиною.

У даному випадку неправомірні дії
відповідача з не допуску до
орендованих приміщень призвели до
того, що пілоти ПрАТ "Авіакомпанія
"Буковина" не пройшли запланованих
тренувань 01.10.2012, що в свою чергу мало
наслідком несплату грошових коштів
позивачу третьою особою.

Стосовно того, що нездійснені через не
допуск 01.10.2012 тренування (по 52 години на
кожного пілота) відрізняються від
тренувань, які пройшли пілоти
наприкінці жовтня 2012 (по 4 години) слід
зазначити наступне.

Необхідність здійснення тренувань для
проходження сертифікаційних та
кваліфікаційних перевірок для пілотів
визначено у Євростандартах, закріплено
Наказом №236 від 06.12.2000 р, затвердженим
Державним департаментом авіаційного
транспорту України (Укравіатранс).
Також, таке тренування відповідає JAR-OPS
1.955, що складається з: вивчення STD
(включаючи Лінійно Орієнтовану Льотну
Підготовку) та/або льотна підготовка;
перевірки придатності пілота на посаду
другого пілота, командира ПС; вивчення
обов'язків другого пілота, командира
ПС; серії тренувань, що здійснюється
під наглядом пілота-інструктора
(екзаменатора), пілоту необхідно
здійснити мінімум 10 секторів, щоб
отримати дозвіл на керування окремим
типом літака; завершення серії
тренувань, перевірок на посаду другого
пілота, командира ПС, як вказано в JAR-OPS
1.965(c) та кваліфіковане знання маршруту
і аеродрому, як вказано в JAR-OPS 1.975;
відпрацювання елементів Управління
Ресурсами Екіпажу (CRM) із застосуванням
психологічних прийомів.

Пункт 1 складає 20 годин; пункти 2-6
складають 28 годин, та завершуються
контрольною перевіркою тривалістю від
2 до 4 годин.

Вказане підтверджує необхідність
загальної тривалості тренування
обсягом 52 години для кожного пілота, що
відповідає заявкам ПрАТ "Авіакомпанія
"Буковина".

Крім того, відсутність проходження
згаданими вище пілотами тренувань
замовленого обсягу, що становить по 52
год. на особу, підтверджує відсутність
запису про таке тренування в Журналі
обліку нальоту на тренажері DC-9-82, за
період жовтень - грудень 2012 р. Копія
даного журналу подається до
Державіаслужби з метою перевірки
відповідності кандидатів на отримання
(підтвердження) права керування ПС.
Даний документ зберігається у
експлуатанта тренажеру та надається
контролюючим органам на перевірку у
разі такої вимоги.

Даний журнал є звітним документом та
підставою для оформлення завдань на
політ, на підставі яких
Державіаслужбою України пілотам
надається дозвіл (підтвердження) на
право виконання польотів на певному
виді повітряного судна.

Саме такі тренування були заплановані
на 01.10.2012. і мали на меті проходження
сертифікаційних та кваліфікаційних
перевірок для пілотів, що визначено у
Євростандартах та закріплено у
вказаному наказі Державного
департаменту Укравіатрансу.

Доводи відповідача про те, що згодом
пілотами було отримано допуск до
пілотажного стимулятора та здійснено
підготовку по 4 години нальоту кожен, не
спростовують обставину не проведення
запланованих тренувань, оскільки такі
тренування відрізняються за напрямом
підготовки та кінцевою метою - не
стосується проходження
сертифікаційних та кваліфікаційних
перевірок для пілотів передбачених у
Євростандартах та законодавстві
України.

Заплановані ж тренування, що мали бути
проведені з 01 по 06.10.2012 пілотами
здійснені так і не були саме через
неправомірні дії відповідача з не
допуску до тренажеру.

Наведене підтверджується також
наданими до матеріалів справи
письмовими поясненнями ПрАТ
"Авіакомпанія "Буковина".

Отже, у разі належного виконання
відповідачем зобов'язання з допуску до
орендованих приміщень пілотами було б
здійснено заплановані тренування, а
позивач відповідно отримав би грошові
кошти згідно виставлених ПрАТ
"Авіакомпанія "Буковина" рахунків.

Таким чином, неправомірні дії
відповідача стали причиною, яка
позбавила позивача можливості
отримати прибуток.

Доводи відповідача про те, що оскільки
умовами договору від 22.03.2011 №
18/11-15 про надання послуг передбачена 100%
передплата, то ПрАТ "Авіакомпанія
"Буковина" незалежно від проведення її
пілотами тренувань повинна була
сплатити грошові кошти на користь
позивача, відхиляються колегією
суддів, з огляду на наступне.

Направлення третьою особою - ПрАТ
"Авіакомпанія "Буковина" пілотів до
позивача та намагання інструктора
разом з пілотами потрапити до
тренажера свідчать про наявність воли
обох сторін по договору надання послуг
на здійснення тренувань до отримання
предоплати.

Частиною четвертою ст. 538 Цивільного
кодексу України встановлено, якщо
зустрічне виконання обов'язку
здійснено однією із сторін, незважаючи
на невиконання другою стороною свого
обов'язку, друга сторона повинна
виконати свій обов'язок.

При цьому, за ч. 2 ст. 538 Цивільного
кодексу України при зустрічному
виконанні зобов'язання сторони
повинні виконувати свої обов'язки
одночасно.

Отже, у випадку проведення
запланованих тренувань, в силу статті
538 Цивільного кодексу України було
зобов'язано здійснити оплату,
виставлених йому позивачем, рахунків,
одразу після проведення тренувань.

Крім цього, згідно пояснень ПрАТ
"Авіакомпанія "Буковина" оплата за
навчання пілотів, по домовленості з
позивачем, здійснювалась вже після
проведення тренувань, а оскільки, 01.10.2012
заплановані тренування проведені не
були ПрАТ "Авіакомпанія "Буковина"
рахунки відповідно не оплатило.

Отже в силу ст. 538 Цивільного кодексу
України авіакомпанія зобов'язана була
б сплатити за проведені тренування,
здійснення яких відповідало волі обох
сторін. Також, була і обопільна згода на
здійснення оплати після проведення
тренувань.

Третя особа, підтвердила, що виконала б
свої зобов'язання з оплати після
проведення тренувань, а також що не
зробила цього через не допуск її
пілотів через протиправні дії
відповідача.

За наведених обставин, порушення
відповідачем зобов'язання з допуску до
орендованих приміщень пілотів для
проходження навчання стало підставою
нездійснення тренувань, що в свою чергу
позбавило позивача можливості
отримати прибуток.

З огляду на викладене, позивачем
доведено наявність передбачених
законом умов, сукупність яких створює
склад правопорушення, яке є підставою
для цивільної відповідальності
відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу
України.

Отже, позовні вимоги про стягнення з
відповідача на користь позивача 207 818, 20
грн. упущеної вигоди є обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин. Обґрунтованим
визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, які мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини
2 статті 99 Господарського
процесуального кодексу України
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення у рішенні
місцевого господарського суду, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
господарським судом не було всебічно,
повно та об'єктивно розглянуто в
судовому процесі всі обставини справи
в їх сукупності, що призвело до
невірних висновків в частині відмови у
задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 103
Господарського процесуального кодексу
України за результатами розгляду
апеляційної скарги апеляційна
інстанція має право скасувати рішення
повністю або частково і прийняти нове
рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, колегія суддів дійшла
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а оскаржуване
рішення місцевого господарського суду
- скасуванню, з прийняттям нового
рішення про задоволення позовних
вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору за
подання позовної зави та апеляційної
скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"Авіакомпанія "Хорс" на рішення
господарського суду міста Києва від
20.05.2014 у справі № 910/1887/14 за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс"
до державного підприємства "Завод 410
ЦА", за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача -
приватного акціонерного товариства
"Авіакомпанія "Буковина" про стягнення
207 818,20 грн. задовольнити повністю.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 20.05.2014 у справі
№ 910/1887/14 про відмову у задоволенні
позову скасувати.

3. Прийняти нове рішення по справі №
910/1887/14, яким позов товариства з
обмеженою відповідальністю
"Авіакомпанія "Хорс" до державного
підприємства "Завод 410 ЦА", за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - приватного
акціонерного товариства "Авіакомпанія
"Буковина" про стягнення 207 818,20 грн.
задовольнити повністю.

Стягнути з державного підприємства
"Завод 410 ЦА" (м. Київ, пр.-т.
Повітрофлотський, б. 94, код за ) на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс"
(м. Київ, бул. Л. Українки, б. 34, код за
) 207 818 грн. 20 коп. упущеної
вигоди та судовий збір в сумі 4 156 грн. 36
коп.

4. Стягнути з державного підприємства
"Завод 410 ЦА" (м. Київ, пр.-т.
Повітрофлотський, б. 94, код за ) на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс"
(м. Київ, бул. Л. Українки, б. 34, код за
) судовий збір за подачу
апеляційної скарги у сумі 2 078 грн. 18 коп.

5. Доручити господарському суду міста
Києва видати відповідні накази.

6. Матеріали справи № 910/1887/14 повернути
до господарського суду міста Києва.

7. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановленому Господарським
процесуальним кодексом України
порядку та строки.

Головуючий суддя
Є.Ю. Пономаренко

Судді
М.А. Дідиченко

М.А. Руденко