м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
УХВАЛА

Справа № 33/463 23.09.14Суддя Мудрий С.М.,
розглянувши скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про скасування
постанови державного виконавця у
справі

за позовом акціонерного товариства
"Індустріально-експортний банк"

до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

про стягнення 6 736 277,92 грн.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_1 - паспорт серії
НОМЕР_1, виданий Шевченківським РУ ГУ
МВС України в м. Києві від 04.11.1995 року;

від ВДВС: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство
"Індустріально-експортний банк"
звернулося до господарського суду м.
Києва з позовною заявою до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 6
736 277,92 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 01.06.2010 року у справі №33/463 позов
задоволено повністю. Розірвано
кредитний договір № 112/05-ю від 26.12.2005
року укладений між акціонерним
товариством "Індустріально-експортний
банк" та суб'єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_1. Стягнуто з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 або з
будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
судового рішення, на користь
акціонерного товариства
"Індустріально-експортний банк"
основну заборгованість по кредиту в
розмірі 506 666,54 євро, що станом на 22.09.2009
р. за курсом НБУ становить 5 319 998,67 грн.,
заборгованість по сплаті відсотків за
кредитом в розмірі 180 875,00 євро, що
станом на 22.09.2009 р. за курсом НБУ
становить 1 899 187,00 грн., витрати по
сплаті державного мита в сумі 25 585,00 грн.
та 312,50 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

16.07.2010 року, на виконання рішення
господарського суду міста Києва від
01.06.2010 року, видано наказ.

07.07.2014 року до відділу діловодства
господарського суду м. Києва від
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
надійшла скарга про скасування
постанови державного виконавця.

Відповідно до резолюції Голови
господарського суду м. Києва Князькова
В.В. від 07.07.2014 року зазначена скарга
передана на розгляд судді Сіваковій
В.В.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 09.07.2014 року (суддя Сівакова В.В.)
призначено розгляд справи на 22.07.2014
року.

Розпорядженням заступника голови
господарського суду м. Києва Ковтуна
С.А. від 14.07.2014 року розгляд справи № 33/463
доручено здійснювати судді Мудрому С.М.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 14.07.2014 року (суддя Мудрий С.М.)
справу прийнято до провадження.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 22.07.2014 року розгляд скарги
відкладено на 12.08.2014 року.

Розпорядженням заступника Голови
господарського суду м. Києва Ковтуна
С.А. від 12.08.2014 року розгляд справи № 33/463
доручено здійснювати судді Трофименко
Т.Ю.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 12.08.2014 року (суддя Трофименко Т.Ю.)
розгляд скарги призначено на 23.09.2014
року.

Розпорядженням в.о. голови
господарського суду м. Києва Ковтуна
С.А. від 05.09.2014 року розгляд справи № 33/463
доручено здійснювати судді Мудрому С.М.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 05.09.2014 року (суддя Мудрий С.М.)
прийнято справу до провадження.

У судове засідання 23.09.2014 року
представники позивача та ВДВС не
з'явилися, про поважні причини неявки
суд не повідомили, хоча про час та дату
судового засідання повідомлені
належним чином, що підтверджується
повідомленнями про вручення поштового
відправлення № 013, 018
відповідно, але 07.08.2014 року до
загального відділу діловодства
господарського суду міста Києва ВДВС
подав пояснення по справі.

Представник (скаржника) відповідача
скаргу підтримав, просив суд
задовольнити.

Заслухавши представника скаржника та
дослідивши наявні докази, суд вважає,
що скарга фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про скасування постанови
державного виконавця не підлягає
задоволенню.

Відповідно до статті 115 ГПК України
судові рішення ухвалюються іменем
України і є обов'язковими до виконання
на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначаються Законом України «Про
виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Скаржник зазначає, що постанова
державного виконавця про арешт майна
боржника боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 18.06.2014
року № ВП 22173200 є неправомірною,
оскільки, відповідно до договору
факторингу № 18/10 від 25 жовтня 2010 року,
укладеного між товариством з обмеженою
відповідальністю «АУЗ Фактоинг» та
публічним акціонерним товариством
«Індустріально-експертний банк» ,
фактор зобов'язався передати грошові
кошти в розпорядження клієнта за плату,
а клієнт зобов'язується відступити
факторові право вимоги, визначене у
реєстрі прав вимог та рішенням
господарського суду міста Києва від
01.06.2010 року стягнуто кошти з
розрахункового рахунку № 3001 у АТ
«Індекс-Банк» або з будь-якого рахунку,
виявленого державним виконавцем під
час виконання судового рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про виконавче
провадження» державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.п. 1, 5, 6 ч. 2 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом; накладати арешт на майно
боржника, опечатувати, вилучати,
передавати таке майно на зберігання та
реалізовувати його в установленому
законодавством порядку; накладати
арешт на кошти та інші цінності
боржника, зокрема на кошти, які
перебувають на рахунках і вкладах у
банках, інших фінансових установах, на
рахунки в цінних паперах, а також
опечатувати каси, приміщення і місця
зберігання грошей.

Відповідно до ч. 1, 2, 4, 5 ст. 52 Закону
України «Про виконавче провадження»,
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації. Стягнення за
виконавчими документами звертається в
першу чергу на кошти боржника у гривнях
та іноземній валюті, інші цінності, у
тому числі кошти на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитарних установах. На кошти та
інші цінності боржника, що знаходяться
на рахунках, вкладах та на зберіганні у
банках чи інших фінансових установах,
накладається арешт. Арешт поширюється
також на кошти на рахунках, які будуть
відкриті після винесення постанови про
накладення арешту. У разі відсутності у
боржника коштів та інших цінностей,
достатніх для задоволення вимог
стягувача, стягнення звертається також
на належне боржнику інше майно, за
винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення. Звернення стягнення на
майно боржника не зупиняє звернення
стягнення на кошти боржника. Боржник
має право запропонувати ті види майна
чи предмети, на які необхідно в першу
чергу звернути стягнення. Черговість
стягнення на кошти та інше майно
боржника остаточно визначається
державним виконавцем.

Згідно з ч. 1 ст. 57 Закону України «Про
виконавче провадження», арешт майна
боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення.

Відповідно до ч. 2. ст. 57 ЗУ «Про
виконавче провадження», арешт на майно
боржника може накладатися державним
виконавцем шляхом: винесення постанови
про арешт коштів та інших цінностей
боржника, що знаходяться на рахунках і
вкладах чи на зберіганні у банках або
інших фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Згідно ч. 3 ст. 57 ЗУ «Про виконавче
провадження» постановами,
передбаченими частиною другою цієї
статті, може бути накладений арешт у
розмірі суми стягнення з урахуванням
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.
Копії постанови, якою накладено арешт
на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборони на його відчуження.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України
«Про виконавче провадження», сторони
виконавчого провадження мають право
ознайомлюватися з матеріалами
виконавчого провадження, робити з них
виписки, знімати копії, заявляти
відводи у випадках, передбачених цим
Законом, оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця з
питань виконавчого провадження у
порядку, встановленому цим Законом,
подавати додаткові матеріали, заявляти
клопотання, брати участь у провадженні
виконавчих дій, давати усні та письмові
пояснення, висловлювати свої доводи та
міркування з усіх питань, що виникають
у ході виконавчого провадження, у тому
числі під час проведення експертизи,
заперечувати проти клопотань, доводів
та міркувань інших учасників
виконавчого провадження та
користуватися іншими правами, наданими
законом.

Відповідно ч. 1 ст. 121-2 ГПК України
скарги на дії чи бездіяльність органів
Державної виконавчої служби щодо
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів можуть бути подані
стягувачем, боржником або прокурором
протягом десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо,
або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Враховуючи вищезазначене,
господарський суд не вбачає в діях
державної виконавчої служби порушень
вимог Закону України "Про виконавче
провадження" та Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, тому скарга фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 скарга про
скасування постанови державного
виконавця є необґрунтованою та такою,
що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 86, 121-2 Господарського
процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про скасування
постанови державного виконавця від
18.06.2014 року відмовити.

Суддя
С. М. Мудрий