КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2014 р. Справа№ 925/103/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Власова Ю.Л.

Шаптали Є.Ю.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_2 - адвокат;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Азот"

на рішення господарського суду
Черкаської області від 10.04.2014

у справі № 925/103/14 (суддя Курченко Н.М.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Азот"

до Публічного акціонерного товариства
"Черкасиобленерго"

про визнання недійсним договору
постачання електричної енергії та
угоди реструктуризації боргу,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Черкаської області від 10.04.2014 у справі
№ 925/103/14, повний текст якого складено
15.04.2014, в позові Публічного
акціонерного товариства "Азот" до
Публічного акціонерного товариства
"Черкасиобленерго" про визнання
недійсним договору постачання
електричної енергії та угоди
реструктуризації боргу - відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду
мотивоване тим, що доводи позивача щодо
підстав визнання недійсними, укладених
між позивачем та відповідачем договору
постачання електричної енергії та
угоди реструктуризації боргу, не
знайшли свого підтвердження під час
розгляду справи.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду
Черкаської області від 10.04.2014 у справі
№ 925/103/14 - скасувати та прийняти нове,
яким позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що в силу приписів п. 13 ст. 13 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» відповідач не
мав права укладати договір про
постачання електричної енергії №524-213/24
від 24.05.2005 та угоду реструктуризації
боргу №140-213 від 23.03.2013 без погодження з
розпорядником майна призначеного
судом у справі про банкрутство
відповідача.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Азот" по справі № 925/103/14 передано на
розгляд судді Київського апеляційного
господарського суду Станіку С.Р., для
розгляду апеляційної скарги
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя: Станік С.Р., судді:
Власов Ю.Л., Корсакова Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 13.06.2014
Публічному акціонерному товариству
"Азот" поновлено строк на апеляційне
оскарження рішення господарського
суду Черкаської області від 10.04.2014 по
справі № 925/103/14, апеляційну скаргу
прийнято до провадження та порушено
апеляційне провадження. Розгляд справи
призначено на 16.07.2014 о 10:50 год.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду Тищенко А.І. від
16.07.2014 справу № 925/103/14 передано на
розгляд колегії суддів у складі:
головуючий суддя Станік С.Р., судді:
Власов Ю.Л., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 16.07.2014 справу №
925/103/14 прийнято до провадження колегії
суддів Київського апеляційного
господарського суду у складі:
головуючий суддя Станік С.Р., судді:
Власов Ю.Л., Шаптала Є.Ю., розгляд справи
№ 925/103/14 вирішено здійснювати в раніше
призначеному судовому засіданні -
16.07.2014.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 16.07.2014 розгляд
справи відкладено на 03.09.2014.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду Тищенко А.І. від
03.09.2014 справу №925/103/14 передано на
розгляд колегії суддів у складі:
головуючий суддя Власов Ю.Л., судді:
Самсін Р.І., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.09.2014 справу
№925/103/14 прийнято до провадження
колегії суддів Київського
апеляційного господарського суду у
складі: головуючий суддя Власов Ю.Л.,
судді: Самсін Р.І., Шаптала Є.Ю., розгляд
справи призначено на 01.10.2014 об 11:40 год.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду Тищенко А.І. від
08.09.2014 справу №925/103/14 передано на
розгляд колегії суддів у складі:
головуючий суддя Станік С.Р., судді:
Власов Ю.Л., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 08.09.2014 справу
№925/103/14 прийнято до провадження
колегії суддів Київського
апеляційного господарського суду у
складі: головуючий суддя Станік С.Р.,
судді: Власов Ю.Л., Шаптала Є.Ю. Розгляд
справи вирішено здійснювати в раніше
призначеному судовому засіданні -
01.10.2014 об 11:40 год.

В судовому засіданні 01.10.2014 представник
відповідача проти апеляційної скарги
заперечував.

Позивач в судове засідання 01.10.2014 своїх
представників не направив, однак, 01.10.2014
до Київського апеляційного
господарського суду від позивача
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи, посилаючись на
неможливість представників позивача
з'явитись в судове засідання,
призначене на 01.10.2014, в зв'язку з участю
представників позивача в інших судових
засіданнях.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд відкладає в
межах строків, встановлених статтею 69
цього Кодексу, розгляд справи, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні. Такими
обставинами, зокрема, є нез'явлення в
засідання представників сторін, інших
учасників судового процесу.

Згідно з п. 3.9.2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору. Господарський суд з
урахуванням обставин конкретної
справи може відхилити доводи учасника
судового процесу - підприємства,
установи, організації, іншої юридичної
особи, державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

З огляду на викладене, враховуючи те, що
про день, час та місце проведення
судового засідання позивач був
повідомлений належним чином та не був
позбавлений права і можливості
забезпечити за необхідності участь у
судовому засіданні іншого
представника, судова колегія вважає
можливим розглянути справу у
відсутності представників позивача, за
наявними у справі матеріалами.

Згідно з статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
оцінивши наявні у справі докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення місцевого
господарського суду має бути залишено
без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено місцевим господарським
судом та підтверджується матеріалами
справи, ухвалою господарського суду
Черкаської області від 14.05.2004 у справі
№01/1494 порушено провадження у справі
про банкрутство відповідача
Відкритого акціонерного товрисвта
"Черкасиобленерго" (правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
"Черкасиобленерго"), введено мораторій
на задоволення майнових вимог
кредиторів.

Ухвалою господарського суду
Черкаської області від 15.10.2004 у справі
№01/1494 введено процедуру санації
відповідача строком на 12 місяців,
керуючим санації призначено
ліцензованого арбітражного керуючого
Бондаренка Е.М.

24.05.2005 між відповідачем Відкритим
акціонерним товариством
"Черкасиобленерго" (правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
"Черкасиобленерго" в особі
генерального директора Алєщенка О.І.,
що діє на підставі Статуту, як
постачальником та позивачем Відкритим
акціонерним товариством "Азот"
(правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство "Азот") в особі
генерального директора Бєлого В.П., що
діє на підставі Статуту, як споживачем,
укладено договір №524-213/24 про
постачання електричної енергії ВАТ
"Черкасиобленерго" для ВАТ "Азот" (далі -
договір).

Відповідно до розділу 1 договору
відповідач постачає електричну
енергію позивачу, а позивач оплачує
відповідачу її вартість та здійснює
інші платежі згідно з умовами цього
договору та додатками до договору, що є
його невід'ємними частинами.
Постачання або транзит електричної
енергії позивачу від іншої
Електропостачальної організації може
здійснюватись тільки після укладення
договору позивача з іншою
Електропостачальною організацією та
узгодженням його з відповідачем. По
закінченні дії договору позивача з
іншою Електропостачальною
організацією, всі положення цього
договору автоматично набирають
чинність.

До договору сторони уклали додатки: №1
"Обсяги очікуваного постачання
електричної енергії споживачу та
субспоживачу"; №2 "Акт розмежування
балансової належності електромереж та
експлуатаційної відповідальності
сторін"; №3 "Порядок розрахунків"; №4
"Звіт про фактичне споживання
електричної енергії"; №5 "Порядок
розрахунків за надання послуг за
перетікання реактивної
електроенергії"; №7 "Порядок участі
Споживача в графіках обмеження
електроспоживання та графіках
відключень; №8 "Розрахунок втрат
електричної енергії в мережах
споживача"; №9 "Перелік місць
встановлення електролічильників з
урахуванням тарифної групи точок
вводу, за якими здійснюється
розрахунок за спожиту електроенергію
на Черкаському ВАТ "Азот"; №10 "Данні про
відпуск електроенергії субспоживачам".

07.03.2007 між відповідачем, в особі
комерційного директора Алєщенка О.І.,
що діє на підставі Статуту та
позивачем, в особі генерального
директора Бєлого В.П. укладено
додаткову угоду №1 до договору про
постачання електричної енергії ВАТ
"Черкасиобленерго" для ВАТ "Азот"
№524-213/24 від 24.05.2005, яким сторони внесли
зміни до розділу 7 "Облік електричної
енергії та порядок розрахунків" та у
додатки №№5, 8, 9.

08.11.2010 між відповідачем та позивачем,
укладено додаткову угоду №2 до
договору №524-213/24 від 24.05.2005, за умовами
якої сторони прийшли до згоди, що
продаж електричної енергії позивачу
відповідачем припиняється за
договором про постачання електричної
енергії №524-213/24 від 24.05.2005 на строк дії
договору про купівлю-продаж
електроенергії №108-213 від 13.02.2009,
укладеного між позивачем та
відповідачем за нерегульованим
тарифом з 00 год. 01.11.2010. На 01.11.2010
кредиторська заборгованість складає 50
747 753,69 грн.

23.03.2012 між відповідачем, в особі голови
правління Власенка Ю.П., що діє на
підставі Статуту, як кредитором, та
позивачем, в особі генерального
директора Коваля А.А., що діє на
підставі Статуту, як боржником
укладено угоду №140-213 реструктуризації
боргу (далі - угода про
реструктуризацію), предметом якої є
умови і порядок сплати позивачем
відповідачу заборгованості, яка
нарахована відповідно до укладеного
договору про постачання електричної
енергії №524-213/24 від 24.05.2005.

Відповідно до п.1.2 угоди про
реструктуризацію, позивач визнає, що
станом на день укладення угоди,
заборгованість перед відповідачем за
поставлену електричну енергію у період
з 01.09.2010 по 31.10.2010 відповідно до договору
про постачання електроенергії
становить 50 704 646,63 грн. і зобов'язується
оплатити відповідачу зазначену суму
заборгованості у період з 15.06.2012 до
15.11.2013 рівними частинами відповідно до
графіку погашення заборгованості
(додаток №1 до угоди), який є невід'ємною
частиною даної угоди.

Додатком №1 до угоди про
реструктуризацію узгоджений графік
погашення заборгованості з 15.06.2012 по
15.11.2013, по 2 816 924,81 грн. щомісячно.

28.03.2012 між відповідачем, в особі першого
заступника голови правління Гончарова
К.М., який діє на підставі довіреності
№62/09-01 від 05.01.2012 та позивачем, в особі
голови правління Склярова В.Л., що діє
на підставі Статуту укладено додаткову
угоду №3 про внесення змін до договору
про постачання електричної енергії
щодо припинення - відновлення продажу
(постачання) електричної енергії, якою
сторони прийшли до згоди, що продаж
електричної енергії позивачу за
договором про постачання електричної
енергії №524-213/24 від 24.05.2005, відповідачем
припиняється з 00 год. 01.04.2012. Орієнтовна
сума остаточного розрахунку за
електричну енергію спожиту в березні
2012 складає 22 700 000 грн.

Відповідно до балансу відповідача
станом на 31.03.2012 балансова вартість
активів товариства складає 540 798 тис.
грн.

Листом від 21.02.2014 №1/2/14 розпорядник
майна відповідача Литвин В.В.
підтвердив своє погодження укладеного
23.03.2012 договору реструктуризації боргу
з позивачем на суму 50 704 646,63 грн.

Згідно розрахунку різниці нарахування
за відпущену електричну енергію
позивачу за 2005-2014, доданого
відповідачем до пояснень від 19.03.2014, у
вказаний період нарахована сума 777 237
007,83 грн., вартість за тарифами березня
2014 - 1 380 805 214 грн., різниця - 349 734 101,25 грн.
Контррозрахунок позивач не подав.

Як зазначав позивач, укладаючи спірні
договір та угоду, сторони порушили п.13
ст.13 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", у редакції на
дату вчинення спірних договору та
угоди (аналогічна норма міститься у п.8
ст.22 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", у редакції на
дату подання позову), якою встановлено,
що керівник або орган управління
боржника виключно за погодженням з
розпорядником майна укладає угоди щодо
розпорядження іншим майном боржника,
балансова вартість якого складає понад
один відсоток балансової вартості
активів боржника. Згідно балансу
відповідача станом на 31.03.2012 балансова
вартість його активів становить 54 079
800,00 грн., отже один відсоток становить -
5 407 980,00 грн., що значно перевищує суму
укладеного спірного договору.
Статутний капітал відповідача складає
37 098 333,00 грн., що також менше сум спірних
договору на угоди. Таким чином,
відповідач не мав права укладати
спірні договір та угоду без погодження
з розпорядником майна, призначеного
судом у справі про банкрутство
відповідача, що є підставою для
визнання недійсними зазначених
договору та угоди.

Крім того, як зазначав позивач, спірний
договір підписаний зі сторони
відповідача генеральним директором
Алещенко О.І., який діяв на підставі
Статуту, а спірна угода підписана
першим заступником голови правління
Гончаровим К.М., який діяв на підставі
довіреності особи. Оскільки на дату
укладання спірної угоди голова
правління не мав права вчиняти
правочин без погодження з
розпорядником майна, призначеного
судом у справі про банкрутство
відповідача, то і представник
відповідача за довіреністю не мав
права на підписання спірної угоди.
Оскільки на дату укладання спірних
договору та угоди особи, які їх
підписали від імені відповідача, не
мали права їх підписувати, то
вищевказані спірні договір та угода не
створюють, не змінюють та не припиняють
цивільні права і обов'язки відповідача
та позивача, отже згідно ст.203, ч.1 ст.215
Цивільного кодексу України та ст.207
Господарського кодексу України вони
підлягають визнанню недійсними.

Заперечуючи проти позову, відповідач
зазначав, що спірний договір укладений
у відповідності до вимог чинного
законодавства, зокрема, ст.179
Господарського кодексу України, ст.714
Цивільного кодексу України, Правил
користування електричною енергією,
затверджених постановою Національної
комісії з питань регулювання
електроенергетики України від 31.07.1996
№28. В зв'язку з неналежним виконанням
умов спірного договору у позивача
виникла заборгованість, з метою
погашення якої, була укладена спірна
угода реструктуризації боргу.

Також відповідач зазначав, що згідно
ст.633 Цивільного кодексу України
спірний договір є публічним, отже
відповідач, як постачальник
електричної енергії, зобов'язаний
укладати договори на постачання
електричної енергії з усіма
споживачами, які розташовані на
території Черкаської області, окрім
цього, відповідач має статус природних
монополій, тому не мав права
відмовитись від укладання договору і
не зобов'язаний був отримувати
погодження розпорядника майна на
укладення договору; право споживача на
отримання електричної енергії не може
залежати від згоди розпорядника майна
чи іншої особи, оскільки це не
передбачено чинним законодавством
України. Спірна угода не є правочином
щодо розпорядження майном, укладення
цієї угоди було погоджено з
розпорядником майна Литвином В.В.,
спірна угода підписана правомочним
представником.

Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу
України за договором постачання
енергетичними та іншими ресурсами
через приєднану мережу одна сторона
(постачальник) зобов'язується надавати
другій стороні (споживачеві,
абонентові) енергетичні та інші
ресурси, передбачені договором, а
споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного
кодексу України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

В Постанові Вищого господарського суду
України №11 від 29.05.2013 №11 "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
зазначено, що загальні підстави і
наслідки недійсності правочинів
(господарських договорів) встановлені
статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208
ГК України. Правила, встановлені цими
нормами, повинні застосовуватися
господарськими судами в усіх випадках,
коли правочин вчинений з порушенням
загальних вимог частин першої-третьої,
п'ятої статті 203 ЦК України і не
підпадає під дію інших норм, які
встановлюють підстави та наслідки
недійсності правочинів.

Відповідно до п. 3.4. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України,
від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними" наступне
схвалення юридичною особою правочину,
вчиненого від її імені представником, з
перевищенням повноважень,
унеможливлює визнання такого
правочину недійсним (стаття 241 ЦК
України). Настання передбачених цією
статтею наслідків ставиться в
залежність від того, чи було в
подальшому схвалено правочин особою,
від імені якої його вчинено; тому
господарський суд повинен у розгляді
відповідної справи з'ясовувати
пов'язані з цим обставини. Доказами
такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т. ін.). Наведене
стосується й тих випадків, коли
правочин вчинений не представником
юридичної особи з перевищенням
повноважень, а особою, яка взагалі не
мала повноважень щодо вчинення даного
правочину.

Відповідно до п. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" припис абзацу першого
частини третьої статті 92 ЦК України
зобов'язує орган або особу, яка
виступає від імені юридичної особи не
перевищувати своїх повноважень.
Водночас саме лише порушення даного
обов'язку не є підставою для визнання
недійсними правочинів, вчинених цими
органами (особами) від імені юридичної
особи з третіми особами, оскільки у
відносинах із третіми особами
обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження (абзац
другий частини третьої статті 92 ЦК
України). У зв'язку з наведеним
господарському суду слід виходити з
того, що контрагент юридичної особи
знає (або повинен знати) про обмеження
повноважень цієї особи, якщо: такі
обмеження передбачені законом
(наприклад, абзацом другим частини
другої статті 98 ЦК України); про
відповідні обмеження було вміщено
відомості у відкритому доступі на
офіційному веб-сайті розпорядника
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців.

Згідно ст.26 Закону України "Про
електроенергетику" споживання енергії
можливе лише на підставі договору з
енергопостачальником. Споживач
енергії зобов'язаний додержуватись
вимог нормативно-технічних документів
та договору про постачання енергії.

Частиною 6 статті 24 Закону України "Про
електроенергетику" (в редакції, що
діяла станом на 24.05.2005, тобто на дату
укладання спірного договору)
встановлено, що енергопостачальники,
що здійснюють постачання електричної
енергії на закріпленій території, не
мають права відмовити споживачу, який
розташований на цій території, в
укладенні договору на постачання
електричної енергії.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про природні монополії» суб'єкт
природної монополії - суб'єкт
господарювання (юридична особа)
будь-якої форми власності, який
виробляє (реалізує) товари на ринку, що
перебуває у стані природної монополії;
суміжний ринок - товарний ринок, що не
перебуває у стані природної монополії,
для суб'єктів якого реалізація
вироблених товарів або використання
товарів інших суб'єктів господарювання
неможливе без безпосереднього
використання товарів, що виробляються
(реалізуються) суб'єктами природних
монополій.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України
«Про природні монополії» до суміжних
ринків, що регулюються відповідно до
цього Закону, належить постачання
електричної енергії.

Згідно з ч. 2 ст. 10 Закону України «Про
природні монополії» суб'єкти природних
монополій не можуть вчиняти дії, які
призводять або можуть призвести до
неможливості виробництва (реалізації)
товарів, щодо яких здійснюється
регулювання відповідно до цього
Закону, або до заміни їх іншими
товарами, не однаковими за споживчими
характеристиками.

Колегією суддів Київського
апеляційного господарського суду
встановлено, що після порушення
провадження у справі №01/1494 про
банкрутство відповідача (ухвалою
господарського суду Черкаської
області від 14.05.2004), введення мораторію
на задоволення майнових вимог
кредиторів, введення процедури санації
відповідача строком на 12 місяців,
призначення керуючим санації
ліцензованого арбітражного керуючого
Бондаренка Е.М. (ухвалою господарського
суду Черкаської області від 15.10.2004 у
справі №01/1494), а саме, 24.05.2005 між
відповідачем в особі генерального
директора Алєщенка О.І., що діє на
підставі Статуту, як постачальником та
позивачем, як споживачем, укладено
договір №524-213/24 про постачання
електричної енергії.

В подальшому між відповідачем та
позивачем укладено: 07.03.2007 додаткову
угоду №1 до договору про постачання
електричної енергії та додаткову угоду
№2 до договору; 28.03.2012 між відповідачем,
в особі першого заступника голови
правління Гончарова К.М., який діє на
підставі довіреності №62/09-01 від 05.01.2012
та позивачем укладено додаткову угоду
№3.

Внаслідок неналежного виконання
договірних зобов'язань щодо строків,
порядку та розміру оплати за спожиту
електричну енергію позивач заборгував
відповідачу за поставлену електричну
енергію у період з 01.09.2010 по 31.10.2010 суму
50 704 646,63 грн., в зв'язку з чим 23.03.2012 між
відповідачем, в особі голови правління
Власенка Ю.П., що діє на підставі
Статуту, як кредитором, та позивачем, як
боржником укладено угоду №140-213
реструктуризації боргу, згідно з якою
зазначений борг підлягав сплаті
рівними частинами у період з 15.06.2012 по
15.11.2013 року по 2 816 924,81 грн. щомісячно
згідно узгодженого графіку погашення
заборгованості (додаток №1 до Угоди).

Листом №1/2/14 від 21.02.2014 розпорядник
майна відповідача Литвин В.В.
підтвердив своє погодження укладеного
у лютому 2012 договору реструктуризації
боргу з позивачем на суму 50 704 646,63 грн.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що статутом відповідача метою його
діяльності визначено найбільш повне
задоволення потреб споживачів
електричної енергії, на дату укладання
спірного договору відповідач мав
статус природних монополій і згідно з
ч.2 ст.10 Закону України "Про природні
монополії" не міг вчиняти дії, які
призводять або можуть призвести до
неможливості виробництва (реалізації)
електроенергії, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те, що укладення спірного
договору на постачання електричної
енергії в силу вимог Закону України
"Про природні монополії" було
обов'язковим, і відповідач, як
енергопостачальник, не мав права
відмовити позивачу у його укладенні,
незалежно від того, що знаходиться у
процедурі банкрутства і незалежно від
волі розпорядника майна.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
спірні договір та угода
реструктуризації боргу не підпадають
під ознаки правочинів, які згідно
Статуту не може укладати голова
правління. А також, як вбачається з
фактичних обставин справи, спірні
договір і угода виконувались
сторонами, що свідчить про схвалення
договору і угоди особою, від імені якої
вони укладались.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
позивача про те, що в силу приписів п. 13
ст. 13 Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» відповідач не
мав права укладати договір про
постачання електричної енергії №524-213/24
від 24.05.2005 та угоду реструктуризації
боргу №140-213 від 23.03.2013 без погодження з
розпорядником майна призначеного
судом у справі про банкрутство
колегією суддів Київського
апеляційного господарського суду
відхиляються з огляду на
нижчевикладене.

Пунктом 13 статті 13 Закону України "Про
банкрутство" (в редакції станом на дату
укладання спірного договору 24.05.2005)
передбачено, що керівник або орган
управління боржника виключно за
погодженням з розпорядником майна
укладає угоди щодо:

- передачі нерухомого майна в
оренду, заставу, внесення зазначеного
майна як внеску до статутного фонду
господарського товариства або
розпорядження таким майном іншим
чином;

- одержання та видачі позик
(кредитів), поручительства і видачі
гарантій, уступки вимоги, переведення
боргу, а також передачі в довірче
управління майна боржника;

- розпорядження іншим майном
боржника, балансова вартість якого
складає понад один відсоток балансової
вартості активів боржника".

Однак, ні, укладений між позивачем та
відповідачем договір про постачання
електричної енергії №524-213/24 від 24.05.2005,
ні укладена між сторонами угода
реструктуризації боргу №140-213 від 23.03.2013
за своїм змістом та правовою природою
не підпадають під ознаки договорів, які
згідно з п.13 ст.13 Закону України "Про
банкрутство" підлягають укладенню
виключно за погодженням з
розпорядником майна.

Отже, враховуючи те, що укладення
спірного договору про постачання
електричної енергії в силу вимог
закону було обов'язковим, і відповідач,
як енергопостачальник, на мав права
відмовити позивачу у його укладенні,
незалежно від того, що знаходиться у
процедурі банкрутства і незалежно від
волі розпорядника майна, за своїм
змістом та правовою природою спірні
договір та угода не підпадають під
ознаки договорів, які згідно з п.13 ст.13
Закону України "Про банкрутство"
підлягають укладенню виключно за
погодженням з розпорядником майна,
колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про те, що позовні
вимоги за позовом Публічного
акціонерного товариства "Азот" про
визнання недійсним договору
постачання електричної енергії та
угоди реструктуризації боргу
задоволенню не підлягають.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є:

1) неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду приходить до
висновку, що доводи апелянта, викладені
в апеляційній скарзі, не спростовують
висновків господарського суду першої
інстанції, викладених в оскаржуваному
рішенні, господарський суд першої
інстанції під час вирішення спору
вірно встановив фактичні обставини
справи, належним чином дослідив наявні
докази, дав їм належну оцінку та
прийняв законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права,
а тому, рішення підлягає залишенню без
змін, а апеляційна скарга - без
задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної
скарги, у відповідності до вимог статті
49 Господарського процесуального
кодексу України, покладається судом на
апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Азот» на
рішення господарського суду
Черкаської області від 10.04.2014 у справі
№ 925/103/14 - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
Черкаської області від 10.04.2014 у справі
№ 925/103/14 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 925/103/14 повернути
до місцевого господарського суду.

Постанова апеляційного господарського
суду набирає законної сили з дня її
прийняття. Постанову апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено до Вищого господарського
суду України у порядку та строки,
передбачені Господарським
процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя
С.Р. Станік

Судді
Ю.Л. Власов

Є.Ю. Шаптала