ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2014 р.Справа № 916/2197/13Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого: Мирошниченко М. А.,

суддів: Головей В. М. та Шевченко В. В.,

(Склад колегії суддів сформовано на
підставі автоматичного розподілу
справ між суддями та розпорядження
голови суду № 2129 від 03.09.2014 р.)

при секретарі судового засідання -
Ляшенко М.І.

за участю представників:

ОСБЖБ "Одесит" - Білотіл Г.В. (на підставі
доручення),

ДП "Компроміс" - Поліщук А.В. (на
підставі доручення),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одеса апеляційну скаргу
Дочірнього підприємства "Компроміс" на
рішення господарського суду Одеської
області від 21.08.2014 р. по справі № 916/2197/13
за позовом Об'єднання співвласників
багатоквартирного житлового будинку
"Одесит" до Дочірнього підприємства
"Компроміс" про стягнення 107 178,58 грн.

ВСТАНОВИЛА:

19.08.2013 р. Об'єднання співвласників
багатоквартирного жилого будинку
„Одесит" (далі позивач) звернулось в
господарський суд Одеської області з
позовом до Дочірнього підприємства
„Компроміс" (далі відповідач) про
стягнення 98 321,56 грн. заборгованості за
надані житлово-комунальні послуги та 8
857,02 грн. 3% річних за прострочення
виконання грошового зобов'язання.

Позовні вимоги з посланням на
положення ст. 173 ГК України, ст. ст. 11, 322
ЦК України, ст. ст. 4, 11, 12, 13, 20, 23 Закону
України „Про об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку", ст. 20
Закону України „Про
житлово-комунальні послуги", Правила
користування приміщеннями житлових
будинків (в редакції постанови
Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 р.
№ 45) позивач обґрунтовані тим, що він в
період з серпня 2010 р. до липня 2013 р.
надавав відповідачу належним чином
житлово-комунальні послуги, проте
останній за них не розрахувався (т. 1
а.с.2-4 )

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 21.08.2013 р. (суддею Меденцевим
П.А.) порушено провадження у справі №
916/2197/13. (т. 1 а.с. 1)

Рішенням господарського суду Одеської
області від 13.09.2013 р. по справі 916/2197/13
позов задоволено. (т. 1 а.с. 58-62)

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 05.11.2013 р.
рішення господарського суду Одеської
області від 13.09.2013 р. по справі № 916/2197/13
скасовано, у позові в частині стягнення
79 704,04 грн. боргу відмовлено, в частині
позовних вимог про стягнення 18617,52 грн.
боргу провадження у справі припинено
на підставі п.2 ч.1 ст.80 ГПК України. (т. 1
а.с. 120-125)

Постановою Вищого господарського суду
України від 16.01.2014 р. постанову
Одеського апеляційного господарського
суду від 05.11.2013 р. та рішення
господарського суду Одеської області
від 13.09.2013 р. у справі № 916/2197/13
скасовано, а справу скеровано на новий
розгляд до господарського суду
Одеської області.

Постанова касаційного господарського
суду мотивована тим, що суди попередніх
інстанцій: не з'ясували, за які саме
послуги пред'явлено до стягнення
спірну суму боргу та її правову
природу; не дослідили, чи надавалися
відповідачу послуги, вартість яких
заявлена до стягнення, чи укладалися
позивачем з іншими підприємствами
договори на надання таких послуг та хто
безпосередньо їх надає; не визначили
підстави для нарахування позивачем
вартості таких послуг. (т. 1 а.с. 172-177)

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 31.01.2014 р. справу № 916/2197/13
прийнято до свого провадження суддею
Лічманом Л.В. (т. 1 а.с. 181)

24.02.2014 р. позивач до місцевого
господарського суду надав заяву про
уточнення позовних вимог, з якої
вбачається, що позивач збільшив ціну
позову та просив суд стягнути з ДП
„Компроміс" 97 503,64 грн. заборгованості
за надані житлово-комунальні послуги
протягом квітня 2011 р. - січня 2014 р., 8 310,51
грн. 3% річних та 1 638,06 грн. інфляційних
втрат, нарахованих на загальну суму
боргу за прострочення виконання
грошового зобов'язання в період з 01.04.2011
р. по 31.01.2014 р. (т. 1 а.с. 187-189)

Також 24.02.2014 р. позивач до суду першої
інстанції надав письмові пояснення по
суті спору з урахуванням постанови
Вищого господарського суду України від
16.01.2014 р. В письмових пояснення позивач
зазначив, що він за договорами
житлово-комунальних послуг є
колективним замовником таких послуг, а
тому позивач несе повну
відповідальність за своєчасну сплату
вартості фактично спожитих членами
об'єднання комунальних послуг. Тобто
відповідач повинен сплатити за послуги
з утримання будинку і споруд та
прибудинкової території та послуги
опалення. Позивач зазначив, що між ним
та постачальниками комунальних послуг
було укладено договори, з метою
забезпечення надання власникам
квартир житлово-комунальних послуг.
Також позивач зазначив період за який
відповідач повинен розрахуватись,
оскільки він є власником квартир та
приміщень у будинку № 9а, які входять до
складу цілісного житлового комплексу і
ДП «Компроміс».

Крім того позивач виклав свою позицію
щодо необхідності погодження у органів
місцевого самоврядування розмірів
платежів, встановлених ОСББ на оплату
житлово-комунальних послуг та
укладання договору між позивачем та
відповідачем. (т. 2 а.с. 1-5)

09.04.2014 р. відповідач до місцевого
господарського суду надав відзив на
позов, в якому зазначив, що за даним
предметом спору вже розглядались
справи № 28-34-10-978 та 26/17-1549-2011.
Посилаючись на приписи статей Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» та Порядок доведення до
споживачів інформації про перелік
житлово-комунальних послуг, структуру
цін/тарифів, зміну цін/тарифів з
обґрунтуванням її необхідності та про
врахування відповідної позиції
територіальних громад, затвердженого
Наказом Міністерства регіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарська
України 30.07.2012 р. № 390 відповідач
зазначив, що тарифи по наданню
житлово-комунальних послуг повинні
обов'язково бути поданні для
узгодження з органом місцевого
самоврядування, а також встановлені з
урахуванням встановленого рішенням
органом місцевого самоврядування
тарифу. Проте тарифи встановлені
позивачем не були узгодженні з
органами місцевого самоврядування. (т. 2
а.с. 242-244)

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 14.04.2014 р. справу № 916/2197/13
призначено до колегіального розгляду
на підставі ст.4-6 ГПК України. (т.3 а.с. 2)

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 17.04.2014 р. колегією суддів у
складі головуючого судді Лічмана Л.В.
та суддів Мостепаненко Ю.І., Гуляк Г.І.
прийнято справу до свого провадження.
(т. 3 а.с. 5)

08.05.2014 р. від позивача до місцевого
господарського суду надійшла заява про
відвід судді господарського суду
Одеської області Гуляк Г.І. (т. 3 а.с. 8)

19.05.2014 р. позивач до суду першої
інстанції надав письмові пояснення на
відзив відповідача, в яких зазначив, що
при прийнятті постанови від 17.10.2011 р. по
справі № 26/17-1549-2011 про стягнення 74 605,44
грн. судом не розглядались вимоги
позивача щодо стягнення
заборгованості з відповідача за
майбутній період. Також позивач
зазначив, що він не є ні виконавцем, ні
постачальником, ні виробником
житлово-комунальних послуг, а тому не
надає і не виробляє таких послуг, а
відтак і не формує цін чи тарифів на
послуги, які б підлягали встановленню
(затвердженню) органами місцевого
самоврядування. (т. 2 а.с. 21-22)

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 19.05.2014 р. відмовлено ОСББ
„Одесит" у задоволенні письмової заяви
про відвід судді Гуляк Г.І. (т. 3 а.с. 26-27)

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 22.05.2014 р. колегією суддів у
складі головуючого судді Лічмана Л.В.
та суддів Мостепаненко Ю.І., Панченко
О.Л. прийнято справу до свого
провадження. (т. 3 а.с. 31)

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 16.06.2014 р. на підставі ч. 1 ст.
79 ГПК України зупинено провадження у
справі № 916/2197/13 до вирішення пов'язаної
з нею справою № 916/440/14.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 18.07.2014 р. на підставі ч. 3 ст.
79 ГПК України поновлено провадження у
справі № 916/2197/13. (т. 3 а.с. 47)

Рішенням господарського суду Одеської
області від 21.08.2014 р. (повний текст
складено та підписано головуючим
суддею Лічманом Л.В. та суддями
Мостепаненко Ю.І., Панченко О.Л. 22.08.2014 р.)
позовні вимоги задоволено частково, а
саме стягнуто з відповідача на користь
позивача 97 503,64 грн. основного боргу та 1
950,07 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції прийнято
з посиланням на норми чинного
законодавства України, з наступним
обґрунтуванням. Незалежно від членства
в об'єднанні власники квартир в
будинку, де засновано ОСББ, мають
оплачувати вартість послуг, які надано
об'єднанню як колективному замовнику
за договорами з постачальниками
комунальних послуг. Розмір внеску
визначається загальними зборами ОСББ.
При цьому жодними нормативно-правовими
актами не передбачено затвердження або
погодження органами місцевого
самоврядування розмірів цих внесків та
платежів.

Відхиляючи посилання відповідача на
рішення господарських судів по справам
№ 28-34-10-978 та № 26/17-1549-2011 місцевий суд
зазначив, що висновки судів, які
відповідач називає встановленням
юридичних фактів, є тлумаченням норм
права в аспекті спірних правовідносин,
тому не мають преюдиціального
значення.

Відмовляючи позивачу у задоволенні
вимоги щодо стягнення 3% річних та
інфляційних, суд зазначив, що з
урахуванням підтвердження матеріалами
справи прострочення ДП „Компроміс"
виконання грошового зобов'язання по
оплаті внесків ОСББ „Одесит" має право
на стягнення 3% річних та інфляційних
втрат, проте не у спосіб, використаний
позивачем, адже останній здійснив
нарахування встановлених ст. 625 ЦК
України заходів відповідальності на
загальну суму боргу, яка формувалась з
квітня 2011 р. по січень 2014 р. за такий же
період прострочення, що є помилковим.
(т. 3 а.с. 74-80)

Не погоджуючись з прийнятим рішення
суду першої інстанції відповідач - ДП
«Компроміс» звернувся до Одеського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та прийняти нове, яким
відмовити позивачу в задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування заявлених вимог
скаржник зазначив ті ж самі доводи, що і
у відзиві позов у суді першої
інстанції. Крім того скаржник послався
на постанови Вищого господарського
суду України від 02.07.2014 р. по справі №
908/3643/13 та 908/3463/13 від 02.07.2014 р.

Ухвалою Одеського апеляційного
господарського суду від 04.09.2014 р.
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 02.10.2014 р. о 12:00 год., про що сторони,
згідно приписів ст. 98 ГПК України, були
належним чином повідомлені.

У письмових поясненнях на скаргу
позивач просив суд залишити її без
задоволення, а рішення місцевого суду
без змін.

Фіксація судового засідання
здійснювалась за допомогою технічних
засобів.

Представник скаржника в усних
поясненнях наданих суду просив суд
задовольнити скаргу на викладених у
ній підставах, скасувати рішення
місцевого суду та ухвалити нове, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Представник позивача в усних
поясненнях наданих суду просив суд
залишити скаргу без задоволення, а
рішення місцевого суду - без змін.

Згідно ст. 85 ГПК України, в судовому
засіданні оголошувались лише вступна
та резолютивна частини судової
постанови.

Заслухавши усні пояснення учасників
процесу, ознайомившись з доводами
апеляційної скарги, запереченнями на
неї, дослідивши обставини справи та
наявні у ній докази, відповідність
викладених в рішенні висновків цим
обставинам і доказам, а також
перевіривши додержання та
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи,
співвласниками житлових та нежитлових
приміщень багатоквартирного житлового
будинку №9-А по Ліндерсовському
бульвару у м. Одеса було утворено
об'єднання співвласників „Одесит".

Матеріали справи також свідчать, що
багатоквартирний житловий будинок №9-А
по Ліндерсовському бульвару у м. Одеса
обладнаний власною котельною, яка
надає теплопостачання лише цьому
будинку, тобто цей будинок не
підключено до центральної системи
опалення.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач не є членом вищевказаного
об'єднання, однак, на підставі договору
купівлі-продажу від 30.10.2002 року є
власником приміщень загальною площею
423,8 кв. м. (в т.ч. житлового приміщення
площею 215,1 кв.м.), розташованих у
вказаному будинку і між ним і позивачем
договір на відшкодування витрат на
утримання будинку не укладався.

Відповідно до приписів ст. 360 ЦК України
співвласник відповідно до своєї
частки у спільній частковій власності
зобов'язаний брати участь у витратах на
управління, утримання та збереження
спільного майна.

Згідно статті 13 Закону України „Про
об'єднання співвласників
багатоквартирних будинків" (далі -
Закон) у разі відмови власника
приміщення укладати договір або
сплачувати обов'язкові платежі на
утримання та ремонт неподільного майна
та відповідної частки загального майна
об'єднання має право звернення до суду
для стягнення нарахованих платежів у
судовому порядку. Право на звернення до
суду виникає у об'єднання через
шістдесят днів з дня припинення
платежів або відмови в укладенні
договору.

З вищезазначених норм права
вбачається, що відповідач, який є
співвласником будинку, однак не є
членом позивача зобов'язаний приймати
участь у витратах на управління,
утримання та збереження будинку, а
позивача наділено правом у разі не
здійснення відповідачем таких дій
звернутись до суду з позовом про
стягнення цих витрат.

Матеріали справи також свідчать, що
багатоквартирний житловий будинок
№9-А по Ліндерсовському бульвару у м.
Одеса обладнаний власною котельною,
яка надає теплопостачання лише цьому
будинку, тобто цей будинок не
підключено до центральної системи
опалення.

Позивач просив у позові стягнути з
відповідача витрати (заборгованість)
на утримання будинку в сумі 107 452,21 грн.,
з урахуванням заяви про збільшення
суми позовних вимог, які складаються з
наступного:

за період з квітня 2011 року по січень 2012
року:

-вартість послуг на опалення за 1 кв.м. у
сумі 3,19 грн.;

-вартість послуг на утримання будинку
та прибудинкової території за 1 кв.м. у
сумі 3,20 грн.;

за період з січня 2012 року по травень 2012
року:

- вартість послуг на опалення за 1 кв.м. у
сумі 3,19 грн.;

-вартість послуг на утримання будинку
та прибудинкової території за 1 кв.м. у
сумі 3,20 грн.;

за період з травня 2012 р. по 31.01.2014р.:

- вартість послуг на опалення за 1 кв.м. у
сумі 3,19 грн.;

-вартість послуг на утримання будинку
та прибудинкової території за 1 кв.м. у
сумі 3,81 грн.;

Крім того, позивач просив стягнути
втрати від інфляції за період з 01.04.2011 р.
по 31.01.2014 р. у сумі 1638,06 грн. та 3% річних
нараховані на суму заборгованості за
період з 01.04.2011 р. по 31.01.2014 р. у сумі 8310,51
грн..

Місцевий господарський суд, як вже
зазначалось вище стягнув з відповідача
суму основної заборгованості за період
з 01.04.2011 р. по 31.01.2014 р., а в задоволенні
решті вимог відмовив.

Згідно ст..4 Закону України „Про
об'єднання співвласників
багатоквартирних будинків" об'єднання
створюється для забезпечення і захисту
прав його членів та дотримання їхніх
обов'язків, належного утримання та
використання неподільного і
загального майна, забезпечення
своєчасного надходження коштів для
сплати всіх платежів, передбачених
законодавством та статутними
документами.

Основна діяльність об'єднання полягає
у здійсненні функцій, що забезпечують
реалізацію прав власників приміщень на
володіння та користування спільним
майном членів об'єднання, належне
утримання будинку та прибудинкової
території, сприяння членам об'єднання в
отриманні житлово-комунальних та інших
послуг належної якості за
обґрунтованими цінами та виконання
ними своїх зобов'язань, пов'язаних з
діяльністю об'єднання.

Об'єднання може здійснювати
господарську діяльність для
забезпечення власних потреб
безпосередньо або шляхом укладення
договорів з фізичними чи юридичними
особами.

Об'єднання є неприбутковою
організацією і не має на меті одержання
прибутку для його розподілу між
членами об'єднання.

Згідно статті 10 Закону України „Про
об'єднання співвласників
багатоквартирних будинків" вищим
органом управління об'єднання є
загальні збори. До виключної
компетенції загальних зборів членів
об'єднання, серед іншого, відноситься
визначення розмірів внесків та
платежів членами об'єднання. За
результатами розгляду питань
віднесених до компетенції загальних
зборів приймається рішення.

Такі ж самі положення, щодо мети
створення та компетенції загальних
зборів позивача та порядку вирішення
ними питань містяться у Статуті
позивача. (т. 1 а.с. 14-20)

В матеріалах справи наявні протоколи з
загальних зборів членів позивача, з
яких вбачається, що за їх результатами
прийняло рішення про встановлення
(зміну) тарифів на витрати по
управлінню, утриманню та збереженню
спільного майна та встановлення тарифу
на опалення. (т. 1 а.с. 26-33).

Відповідно до статті 19 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги"
відносини між учасниками договірних
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг здійснюються виключно на
договірних засадах, причому учасниками
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг є: власник, споживач, виконавець,
виробник. При цьому зазначено, що
балансоутримувач та управитель
залежно від цивільно-правових угод
можуть бути споживачем, виконавцем або
виробником.

Власником у розумінні статті 1 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги" є "фізична або юридична особа,
якій належить право володіння,
користування та розпоряджання
приміщенням, будинком, спорудою,
житловим комплексом або комплексом
будинків і споруд, зареєстроване у
встановленому законом порядку".

Оскільки відповідно до статті 382
Цивільного кодексу України у дво - або
багатоквартирному будинку приміщення
загального користування, опорні
конструкції будинку, механічне,
електричне, сантехнічне та інше
обладнання належать власникам квартир,
і оскільки позивач не с власником таких
квартир, то він не є власником будинку
чи окремих приміщень і обладнання в
ньому та не підпадає під визначення
"власника" відповідно до Закону України
"Про житлово-комунальні послуги".

Виробником у розумінні статті 1 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги" є "суб'єкт господарювання, який
виробляє або створює
житлово-комунальні послуги", а
виконавцем - "суб'єкт господарювання,
предметом діяльності якого є надання
житлово-комунальної послуги споживачу
відповідно до умов договору".

Нормативно-правовим актом, який
визначає основні засади
господарювання в Україні і регулює
господарські відносини, що виникають у
процесі організації та здійснення
господарської діяльності, між
суб'єктами господарювання, а також між
цими суб'єктами та іншими учасниками
відносин у сфері господарювання, є
Господарський кодекс України. Стаття 55
Господарського кодексу України
відносить до суб'єктів господарювання
осіб, які здійснюють господарську
діяльність.

Стаття 3 Господарського Кодексу
України визначає господарську
діяльність як "діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру" що мають цінову
визначеність". При цьому у вказаній
статті зазначається, що "діяльність
негосподарюючих суб'єктів, спрямована
на створення і підтримання необхідних
матеріально-технічних умов їх
функціонування, що здійснюється за
участі або без участі суб'єктів
господарювання, є господарчим
забезпеченням діяльності
негосподарюючих суб'єктів", а не
господарською діяльністю.

Аналіз зазначених правових норм та
Статуту позивача надає можливість суду
апеляційної інстанції зробити
висновок, що позивач не здійснює
господарської діяльності у розумінні
та ст.ст. 3 і 55 Господарського кодексу
України і його діяльність спрямована
на створення і підтримання необхідних
матеріально-технічних умов його
функціонування, що здійснюється за
участі або без участі суб'єктів
господарювання, а відтак ця діяльність
є господарчим забезпеченням
діяльності негосподарюючого суб'єкту,
а не господарською діяльністю, і що
позивач не є виробником та/або
виконавцем вказаних у позові послуг, а
відтак не повинен узгоджувати тарифи
(плати/збори) на утримання будинку та
прибудинкової території, а також на
теплопостачання, яке здійснюється
власною котельною, з органами
місцевого самоврядування, а лише
затверджувати їх рішенням загальних
зборів його членів, що ним і було
зроблено.

Слід зазначити, що такої позиції, щодо
того об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку (в даному
випадку позивач), не повинно
узгоджувати тарифи (плати/збори) на
утримання будинку та прибудинкової
території, а також на теплопостачання,
яке здійснюється власною котельною, з
органами місцевого самоврядування, а
лише затвердити їх рішенням загальних
зборів його членів притримується і
Міністерство регіонального розвитку;
будівництва та житлово-комунального
господарства України у своїх листах
від 26.04.2011, № 7/15-4687 "Щодо статусу ОСББ як
учасника відносин у сфері
житлово-комунальних послуг" та від
15.08.2011, № 7/14-8961 "Щодо процедури
погодження/затвердження
тарифів/платежів на житлово-комунальні
послуги для ОСББ та ЖБК органами
місцевого самоврядування", а саме цьому
Міністерству, згідно чинного
законодавства України, надано право
роз'яснювати застосування правових
норм в цих відносинах.

З огляду на накладене колегія суддів
апеляційної інстанції дійшла висновку,
що доводи скаржника про те, що
встановлені позивачем, зазначені у
позові, тарифи (плати/збори) на послуги
стягнення заборгованості по яким є
предметом цього спору, є незаконними,
оскільки неузгодженні з органами
місцевого самоврядування є хибними та
не можуть прийматись до уваги.

Враховуючи викладене та перевіривши
здійснений позивачем розрахунок суми
заборгованості, колегія суддів
апеляційної інстанції дійшла висновку,
що місцевий суд обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги позивача
про стягнення з відповідача, за
визначений у позові період часу, 97 503,64
грн. заборгованості за послуги на
утримання будинку та прибудинкової
території, а також за теплопостачання,
яке здійснюється власною котельною, за
встановленими позивачем (загальними
зборами позивача) тарифами.

Посилання скаржника, як в суді першої
інстанції (відзиві на позов) так і у
скарзі на постанови Вищого
господарського суду України по
конкретним справам не може прийматись
до уваги, оскільки ці судові рішення
згідно приписів ГПК України не мають
статусу джерела права і на відміну від
рішень Верховного суду України не є
обов'язковими для врахування судами
при розгляді аналогічних спорів.

Враховуючи викладене колегія суддів не
вбачає правових підстав для
задоволення апеляційної скарги і
скасування рішення суду першої
інстанції в частині задоволення позову
про стягнення заборгованості в сумі 97
503,64 грн. за вказані в позові послуги.

Водночас колегія суддів вважає, що
місцевий суд дійшов обґрунтованого
висновку в частині відмови в
задоволенні решти позовних вимог щодо
стягнення 3% річних та інфляційних
втрат, оскільки використаний позивачем
спосіб цих нарахувань є помилковим.

Слід зазначити, що позивач не оспорював
в апеляційному порядку рішення
місцевого суду в цієї частині, тобто
фактично погодився з ним.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 99,101-105 ГПК України, колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства "Компроміс" залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду Одеської області від 21.08.2014 р. по
справі № 916/2197/13-без змін.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України,
набуває законної сили з дня її
оголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 02.10.2014
р.

Головуючий:
Мирошниченко М. А.

Судді:
Головей В.М.

Шевченко В.В.