ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб-сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2014 р.
Справа № 923/1057/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Нікітенка С.В., при
секретарі Гапоновій К.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Херсон

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, с.
Чорнобаївка

Білозерського району Херсонської
області

про стягнення 58907,78 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_3 - представник,
довіреність від 01.07.2014р.;

від відповідача - не прибув.

Суть спору: фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 (позивач) звернувся до суду з
позовом, в якому просить стягнути з
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
(відповідач) заборгованість у розмірі
58907,78 грн., з якої: 50400,00 - сума основного
боргу, 5846,40 грн. - сума інфляційних втрат
та 2661,38 грн. - сума 3% річних.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує посиланнями на умови
договору оренди житлового приміщення
від 15.04.2012р., положення ст.ст. 526, 530, 549-552,
625 ЦК України та ст.ст. 193, 222, 283, 285 ГК
України.

У зв'язку із клопотанням ОСОБА_2 про
відкладення розгляду справи на 25.09.2014р.
для надання часу на підготовку відзиву
на позовну заяву, суд ухвалою від
07.08.2014р. продовжив строк вирішення
спору по справі №923/1057/14 на п'ятнадцять
днів - до 02.10.2014р., та відклав розгляд
справи на 25.09.2014р.

Відповідач у судове засідання 25.09.2014р.
не прибув, витребуваних судом
документів не надав, про причини своєї
неявки суд не повідомив, хоча був
належним чином повідомлений про дату,
час та місце розгляду справи.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, неявка
представника сторони у судове
засідання може бути підставою для
відкладення розгляду справи, коли з-за
такої неявки неможливо розглянути
певну справу.

У пункті 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" №18
від 26.12.2011 року зазначено, що у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Таким чином, неявка у судове засідання
представника відповідача не
унеможливлює розгляд справи №923/1057/14,
не є підставою для відкладення її
розгляду.

За таких обставин, відповідно до статті
75 ГПК України, справа розглядається без
участі представника відповідача, за
наявними в ній матеріалами, яких
достатньо для вирішення спору по суті.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що 15 квітня
2012 року між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1
(орендодавець) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 (орендар)
було укладено договір оренди житлового
приміщення.

Згідно розділу 1 договору, орендодавець
передає, а орендатор бере у тимчасове
володіння та користування
двоповерхове житлове приміщення
загальною площею 83,0 кв. м. для
здійснення офісної діяльності, за
адресою: АДРЕСА_1.

На підставі п.2.3., 2.4., 2.5. договору,
передача житлового приміщення в оренду
оформляється актом здачі-приймання, у
якому зазначається технічний стан
приміщення на момент здавання в оренду.
Житлове приміщення та майно вважаються
фактично переданими в оренду з моменту
підписання акту здачі-приймання. У
момент підписання акту здачі-приймання
орендодавець передає орендареві ключі
від житлового приміщення.

Відповідно до п.3.1. договору, він діє з
моменту його підписання та до 15 квітня
2013 року.

На підставі п.4.1. договору, за оренду
приміщення та користування майном
орендар сплачує орендодавцю договірну
орендну плату у розмірі 4200,00 грн. за
кожний місяць, з дня підписання акту
здачі-приймання.

Згідно п.4.2. договору, орендна плата за
поточний місяць сплачується готівкою
через касу орендаря, або в
безготівковому порядку на
розрахунковий рахунок орендодавця не
пізніше 8 числа кожного поточного
місяця.

Пунктами 7.1., 7.3., 7.4., 7.5. договору, сторони
передбачили, що після закінчення
терміну оренди орендар зобов'язаний
передати орендодавцю приміщення та
майно, що орендується, протягом 5 днів з
моменту закінчення терміну оренди за
актом здачі-приймання. Приміщення та
майно вважаються фактично переданими
орендодавцю з моменту підписання акту
здачі-приймання. У момент підписання
акту здачі-приймання орендар передає
орендодавцю ключі від приміщення.
Приміщення та майно повинні бути
передані орендодавцю у тому ж стані, в
якому вони були передані в оренду, з
урахуванням нормального зносу.

Як вбачається з матеріалів справи,
моментом початку дії договору є момент
підписання акту здачі-приймання
приміщення, а саме: 15 квітня 2012 року, а
моментом закінчення договірних
зобов'язань між сторонами - 15 квітня 2013
року.

Матеріали справи свідчать, що
відповідач в порушення умов договору,
за період з 15.04.2012р. по 14.03.2013р. не
сплачував позивачу орендну плату, в
результаті чого, станом на 15.07.2014р. за
ним утворилася заборгованість перед
позивачем у розмірі 50400,00 грн.

Позивач зазначає, що станом на день
звернення з позовом до суду, сума
заборгованості відповідача перед
позивачем по орендній платі за період з
15.04.2012р. по 15.03.2013р. становить 50400,00 грн.

Проаналізувавши заявлені позовні
вимоги з положеннями чинного
законодавства, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 174 Господарського
кодексу України, договір є підставою
для виникнення цивільних прав і
обов'язків (господарських зобов'язань).

Відповідно до положень ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст. 193 ГК
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання, відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язання є
правовідношенням, у якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь іншої сторони (кредитора) певну
дію (передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші), чи
утриматися від виконання певних дій, а
інша сторона має право вимагати
виконання такого обов'язку.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 285 ГК України передбачено, що
орендар зобов'язаний своєчасно і у
повному обсязі сплачувати орендну
плату.

Згідно п. 1, п. 2 ст. 762 ЦК України за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму.

Позовна вимога в частині стягнення
суми боргу по орендній платі (сума
основного боргу) підлягає задоволенню
частково, лише у розмірі 46136,77 грн., з
огляду на наступне.

Дослідивши розрахунок позивача по сумі
основного боргу, суд вважає його
частково необґрунтованим.

Так, позивач рахує відповідачу орендну
плату за 16 днів квітня 2012 року у розмірі
4200,00 грн. та за 14 днів березня 2013 року
також 4200,00 грн., як за повні місяці
оренди.

Суд вважає, що даний розрахунок є
невірним, так як не можна нараховувати
орендну плату повністю за весь місяць
оренди при тому, що орендар
користувався приміщенням в першому
місяці оренди лише 16 днів, а в
останньому місяці оренди 14 днів.

Судом здійснено перерахунок сум
орендної плати за 16 днів квітня 2012р. та
за 14 днів березня 2013 року, яка становить
2240,00 грн. та 1896,77 грн. відповідно.

Таким чином, позовна вимога в частині
стягнення суми орендної плати
(основного боргу) підлягає задоволенню
частково, лише у розмірі 46136,77 грн. Сума
основного боргу у розмірі 4263,23 грн.
заявлена позивачем до стягнення
безпідставно, а тому в цій частині
вимоги задоволенню не підлягають.

Доказів погашення заявленої до
стягнення суми основного боргу у
розмірі 46136,77 грн., відповідачем суду не
надано.

З огляду на викладене, позовні
вимоги в частині стягнення суми
основного боргу у розмірі 46136,77 грн. є
доведеними і обґрунтованими.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення інфляційних втрат та 3%
річних, ст. 625 ЦК України допускає, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Індекс інфляції є статистичною
інформацією, яка щомісячно надається
Держкомстатом та публікується в газеті
"Урядовий кур'єр" та на офіційному
веб-сайті Державного комітету
статистики України (http://www.ukrstat.gov.ua).
Вимагати сплати суми боргу з
врахуванням індексу інфляції є правом
кредитора. Індекс інфляції,
застосований у розрахунку відповідача,
відповідає таким даним.

В разі, якщо сторони в договорі не
передбачили сплату процентів річних та
їх розмір, підлягають сплаті три
проценти річних від простроченої суми
за весь час прострочення. Проценти
річних є самостійною формою
цивільно-правової відповідальності за
порушення грошових зобов'язань та
можуть стягуватися поряд із пенею.

Вимоги в частині стягнення
інфляційних втрат та 3% річних
підлягають задоволенню частково, з
огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач
нараховує 3% річних з 8 числа місяця, в
той час, як відповідно до умов договору
(п.4.2.) орендна плата сплачується не
пізніше 8 числа кожного поточного
місяця. Тобто 8 число місяця є останнім
днем коли відповідач повинен сплатити
орендну плату.

Таким чином, прострочена
заборгованість по орендній платі
виникає з 9 числа кожного поточного
місяця.

Суд також зазначає, що позивач
необґрунтовано нараховує інфляційні
втрати за 15 днів липня 2014 року, оскільки
дане нарахування здійснюється якщо
прострочена заборгованість у місяці
становила більше 15 днів, чого в даному
випадку не має.

Суд, за допомогою калькулятора
підрахунку заборгованості та штрафних
санкцій системи "Ліга" (з врахуванням
Порядку проведення підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій,
затвердженого листом Верховного Суду
України від 03.04.1997р. №62-97р.
"Рекомендації відносно порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ") по кожному
періоду окремо перерахував інфляційні
втрати (за період з 09.05.2012р. по 30.06.2014р.)
та 3% річних (за період з 09.05.2012р. по
15.07.2014р.)

За розрахунком суду, сума
інфляційних втрат за період з 09.05.2012р.
по 30.06.2014р. становить 5247,82 грн.

За розрахунком суду, сума 3% річних
за період з 09.05.2012р. по 15.07.2014р. становить
2355,72 грн.

Таким чином, позовні вимоги щодо
стягнення інфляційних втрат та 3%
річних підлягають задоволенню
частково, лише у розмірі 5247,82 грн. та
2355,72 грн. відповідно.

В іншій частині позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Доказів погашення суми
інфляційних втрат у розмірі 5247,82 грн. та
суми 3% річних у розмірі 2355,72 грн.
відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, позовні
вимоги в частині стягнення суми
інфляційних втрат у розмірі 5247,82 грн. та
суми 3% річних у розмірі 2355,72 грн., є
доведеними.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34
ГПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки
ті докази, які мають значення для
справи.

Обставини справи, які відповідно
до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідач позовні вимоги
належними та доступними засобами
доказування не спростував, а наявні в
матеріалах справи документи свідчать
про часткову обґрунтованість позовних
вимог.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
заявлені позивачем вимоги підлягають
частковому задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору
відповідно до ст. 49 ГПК України
відносяться на сторони пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення і повідомлено
представникам позивача про дату
складення повного рішення.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний
номер - НОМЕР_1) на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (73000, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_2) суму
основного боргу у розмірі 46136,77 грн.,
суму інфляційних втрат у розмірі 5247,82
грн., суму 3% річних у розмірі 2355,72 грн. та
судовий збір у розмірі 1666,73 грн.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Наказ видати стягувачу після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 30.09.2014р.

Суддя
С.В. Нікітенко