ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року Справа № 918/389/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого суддів:Є.Борденюк І.Вовка,
С.Могилрозглянувши у відкритому
судовому засіданнікасаційну
скаргуПублічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"на
постановувід 12.08.2014Рівненського
апеляційного господарського судуу
справі№ 918/389/14за позовомПублічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз
України"доТовариства з обмеженою
відповідальністю
"Рівнетеплоенерго"простягнення
заборгованості у сумі 10 585 900,92 грнВ
судове засідання прибули
представники:позивачаСтарчик А.А. (дов.
від 18.04.2014 № 14-90) Заслухавши
суддю-доповідача - Є. Борденюк,
пояснення представника позивача та
перевіривши матеріали справи, Вищий
господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулось до
господарського суду з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго"
про стягнення заборгованості у сумі 10
585 900,92 грн, з яких 9 102 723,87 грн - основного
боргу, 391 791,19 грн - пені, 637 190,67 грн - 7 %
штрафу, 335 741,44 грн - 3 % річних, 118 453,75 грн -
інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду
Рівненської області від 12.05.2014 (суддя В.
Корсун), залишеним без зміни постановою
Рівненського апеляційного
господарського суду від 12.08.2014 (колегія
суддів: І. Павлюк, А. Гудак, М. Миханюк),
позов задоволений частково шляхом
присудження до стягнення з ТОВ
"Рівнетеплоенерго" на користь ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" 9 102 723,87 грн основного
боргу, 333 369,73 грн 3% річних, 118 335,41 грн
інфляційних втрат та 274 253,84 грн пені. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Судові рішення мотивовані наступним.

30.09.2011 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
(продавець) та КП "Теплотранссервіс"
(покупець) укладений договір №14/2481/11
про купівлю-продаж природного газу,
згідно з п.1.1 якого, продавець
зобов'язується передати у власність
покупцю у ІV кварталі 2011 року та у 2012
році імпортований природний газ для
виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами, а
покупець зобов'язується приймати та
оплачувати газ на умовах цього
договору.

На виконання умов зазначеного договору
продавець передав у повному обсязі, а
покупець прийняв імпортований
природний газ в об'ємі 5292,162 тис.куб.м. на
загальну суму 24 079 841,64 грн, що
підтверджується складеними між ними
актами приймання-передачі природного
газу.

Покупець свої зобов'язання по оплаті
коштів за спожитий природний газ не
виконав, прострочивши оплату за
поставлений газ у жовтні-грудні 2011
року, а за спожитий природний газ у
грудні 2012 року не розрахувався.

24.09.2013 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
(кредитор), КП "Теплотранссервіс"
(первісний боржник) та ТОВ
"Рівнетеплоенерго" (новий боржник)
укладений договір №13/4015 про
переведення боргу (далі - договір
№13/4015), згідно з п.1.1 якого, за згодою
кредитора первісний боржник
переводить на нового боржника борг,
який виник у первісного боржника перед
кредитором за договорами, зокрема за
договором №14/2318/11 від 30.09.2011.

Відповідно до п.3.1 договору № 13/4015, до
нового боржника перейшли обов'язки
первісного боржника щодо сплати суми
боргу, що встановлена у пункті 2.1
договору та всіх штрафних санкцій,
інфляційних втрат та відсотків,
пов'язаних з невиконанням або
неналежним виконанням первісним
боржником своїх зобов'язань за
договорами, визначеними в пункті 1.1
договору.

Згідно з п.4.1 договору №13/4015, новий
боржник несе відповідальність за
прострочення виконання зобов'язання у
розмірах, передбачених договорами,
визначеними в п.1.1 цього договору.

10.02.2014 позивач звернувся до відповідача
з вимогою, в якій просив останнього
погасити заборгованість у розмірі 9 102
723,87 грн за договором №14/2318/11 від 30.09.2011,
в тому числі сплатити штрафні санкції в
сумі 1 141 207,23 грн.

Не отримавши відповідь на зазначену
вимогу, позивач звернувся до суду з
відповідним позовом.

28.04.2014 відповідачем подано заяву про
застосування строків спеціальної
позовної давності щодо вимоги про
стягнення штрафу, в якій зазначено, що
прострочення виконання зобов'язання
допущене позивачем починаючи з 15.10.2012, а
за зобов'язаннями грудня 2012 - з 15.01.2013,
відтак позивач при нарахуванні штрафу
пропустив строк спеціальної позовної
давності, який щодо стягнення
неустойки (пені, штрафу) складає один
рік, оскільки із позовною заявою
позивач звернувся 28.03.2014.

Крім того, відповідачем подано заяву в
порядку п.3 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України, в якій
останній вказує, що на даний час тарифи,
які використовує ТОВ
"Рівнетеплоенерго", не відповідають
фактичним витратам з надання послуг
теплопостачання. На сьогоднішній день
відповідачу не відшкодовано різницю в
тарифах за 2012 рік у сумі 15 987 253,56 грн.
Договори та реєстр заборгованості з
різниці в тарифах подані НАК "Нафтогаз
України", однак договори не підписані,
заборгованість з різниці в тарифах не
реструктуризована, тому підстави
сплачувати вказану заборгованість у
відповідача відсутні. Крім того,
відповідач вказує, що систематичні
неплатежі з боку споживачів за надану
теплову енергію призвели до
неефективного використання
паливно-енергетичних ресурсів. У
зв'язку із зазначеним, ТОВ
"Рівнетеплоенерго" не може належним
чином виконувати зобов'язання з оплати
за газ і електроенергію, з оплати
податків та обов'язкових платежів у
бюджет. Так, станом на 05.05.2014
заборгованість населення за спожиту
теплову енергію складає 49594,5 тис. грн, а
юридичних осіб (в т.ч. бюджетних
установ, відомчого житла та інших
споживачів) 19177,1 тис. грн, а загальна
заборгованість становить 68771,6 тис. грн.
Враховуючи наведене, відповідач просив
суд зменшити розмір пені на 50%.

Встановивши зазначені вище обставини,
місцевий господарський суд, з який
погодився апеляційний господарський
суд, дійшов наступних висновків.

Відповідач не надав належних доказів
на підтвердження виконання у повному
обсязі свого зобов'язання щодо сплати
заборгованості в сумі 9102723,87 грн згідно
з договором від 30.09.2011 №14/2481/11
купівлі-продажу природного газу та
договору від 24.09.2013 №13/4015 про
переведення боргу і не спростував
наявність заборгованості у вказаному
розмірі.

А тому, позов в частині вимоги про
стягнення основного боргу у розмірі
9102723,87 грн підлягає до задоволення.

Здійснення арифметичного перерахунку
заявлених позивачем сум інфляційних
втрат та 3% річних свідчить про те, що
обґрунтованими є вимоги щодо стягнення
118 335,41 грн інфляційних втрат та 333 369,73
грн 3% річних. Таким чином у стягненні
118,34 грн інфляційних втрат та 2371,71 грн 3%
річних слід відмовити.

Несвоєчасне виконання відповідачем
обов'язку з оплати поставленого
природного газу наявне, а тому вимога
про стягнення пені у розмірі 391 791,19 грн
є правомірною.

Водночас, враховуючи доводи
відповідача, що викладені у заяві про
зменшення пені, розмір пені суд зменшив
на 30% до 274 253,84 грн.

У задоволені вимоги про стягнення
штрафу суд відмовив, з огляду на
встановлений у статті 258 ЦК України
спеціальний строк позовної давності в
один рік для вимоги про стягнення
неустойки (штрафу, пені), та враховуючи
те, що відповідачем заявлене
клопотання про застосування
відповідного строку позовної давності.

Звертаючись до суду з касаційною
скаргою, позивач посилається на
неправильне застосування судами
попередніх інстанцій при ухвалені
оскаржуваних судових рішень норм
права, просить рішення та постанову
скасувати в частині зменшення пені і
прийняти в цій частині нове рішення,
яким позовні вимоги щодо стягнення
пені задовольнити у повному обсязі.

Перевіряючи юридичну оцінку
встановлених судом фактичних обставин
справи та їх повноту, Вищий
господарський суд України дійшов
висновку, що касаційна скарга підлягає
до задоволення з огляду на наступне.

Пропуск позивачем строку позовної
давності (ст. 258 ЦК України) правомірно
визначений судами попередніх
інстанцій підставою для відмови у
задоволенні вимоги про стягнення
штрафу у розмірі 637 190,67 грн.

Судами попередніх інстанцій визнана
обґрунтованою вимога про стягнення
пені, однак зменшено її розмір.

Враховуючи доведеність позивачем
вимоги про стягнення суми пені та те, що
згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання, а також з огляду на
відмову судами попередніх інстанцій у
задоволенні вимоги про стягнення
штрафу, колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає, що
зменшення суми пені у даному випадку не
є способом досягненням балансу між
майновими інтересами сторін у
застосуванні до боржника
відповідальності за неналежне
виконання ним грошового зобов'язання. А
тому рішення про зменшення пені не
відповідає вимогам чинного
законодавства (ст. 83 ГПК).

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України.

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
задовольнити.

Рішення Господарського суду
Рівненської області від 12.05.2014 та
постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 12.08.2014 у справі
№ 918/389/14 скасувати в частині відмови у
стягненні 117 537,35 грн пені.

Прийняти в цій частині нове рішення,
яким стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" 117 537,35 грн
пені.

У решті рішення та постанову залишити
без зміни.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" 1175,37 грн
витрат зі сплати судового збору за
подання апеляційної скарги та 1175,37 грн -
за подання касаційної скарги.

Доручити Господарському суду
Рівненської області видати
відповідний наказ.

Судді:
Є. Борденюк

І. Вовк

С. Могил