ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

15 вересня 2014 року Справа № 910/24833/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:Мележик
Н.І.,суддів:Губенко Н.М., Запорощенка
М.Д., Кочерової Н.О., Самусенко С.С.,

розглянувши заявуТовариства з
обмеженою відповідальністю
"Інвест-Нафтогазвидобування"про
перегляд Верховним Судом
УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 26.06.2014у
справі№ 910/24833/13за позовом Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Надра України"до
Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Інвест-Нафтогазвидобування"простягне
ння 448 376,18 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 12.02.2014 у справі № 910/24833/13,
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 17.04.2014, позов
задоволено повністю, вирішено стягнути
з відповідача на користь позивача
заборгованість по орендній платі в
розмірі 401 158,33 грн., пеню в розмірі 15 390,46
грн., штраф в розмірі 28 081,08 грн. та 3%
річних в розмірі 3 746,31 грн.

Постановою Вищого господарського суду
України від 26.06.2014 у справі № 910/24833/13
рішення та постанову судів попередніх
інстанцій скасовано в частині
вирішення спору про стягнення штрафу в
розмірі 28 081,08 грн. та постановлено у цій
частині нове рішення, яким відмовлено в
частині позовних вимог Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Надра України" про
стягнення штрафу в розмірі 28 081,08 грн.; в
решті рішення та постанову залишено
без змін.

Товариством з обмеженою
відповідальністю
"Інвест-Нафтогазвидобування" подано
заяву про перегляд Верховним Судом
України постанови Вищого
господарського суду України від 26.06.2014
у справі № 910/24833/13, в якій просить
вказану постанову скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
касаційної інстанції.

Заяву, з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 28.09.2010
у справі № 6/29, від 04.03.2014 у справі №
923/804/13, від 11.01.2012 у справі № 5024/1160/2011, від
01.08.2012 у справі № 2/88-Д, від 19.10.2010 у
справі № 2-8/4095-2009, від 29.07.2008 у справі №
4/336-ПД-07, від 02.06.2011 у справі № 6/163, від
07.10.2013 у справі № 5015/2861/12 та від 25.04.2012 у
справі № 5020-1955/2011 та ухвалу Вищого
господарського суду України від 28.01.2014
у справі № 910/7708/13, мотивовано
неоднаковим застосуванням Вищим
господарським судом України одних і
тих самих норм матеріального права, а
саме: статей 181, 210, 640, 793, 794 Цивільного
кодексу України, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 29.08.2014 у справі № 910/24833/13
заявнику було надано строк до 15.09.2014 для
усунення недоліків, допущених при
оформлені заяви про перегляд Верховним
Судом України постанови Вищого
господарського суду України від 26.06.2014,
а саме зобов'язано надати докази сплати
судового збору у належному розмірі.

Заявником усунуто зазначені недоліки у
встановлений строк.

Згідно з частиною третьою статті 11120
Господарського процесуального кодексу
України у разі, якщо заявник усунув
недоліки заяви в установлений строк,
вона вважається поданою в день
первинного її подання до Вищого
господарського суду України.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
допуску даної справи до провадження
Верховного Суду України з таких
підстав.

Відповідно до статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана виключно на
таких підставах: 1) неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах; 2)
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень (пункт 1 частини першої цієї
статті) матиме місце в разі, коли суд
(суди) касаційної інстанції у розгляді
двох чи більше справ за подібних
предмета і підстав позову, змісту
позовних вимог та встановлених судом
фактичних обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків,
покладених в основу цих судових рішень.

У постанові від 26.06.2014 у справі №
910/24833/13, про перегляд якої подано заяву,
суд касаційної інстанції погодився з
висновками судів попередніх інстанцій
в частині задоволення позову щодо
стягнення заборгованості по орендній
платі, пені та 3 % річних, виходячи із
встановлених судами попередніх
інстанцій обставин справи про те, що
орендар не в повному обсязі вносив
орендну плату, в результаті чого
утворився борг. При цьому, суд
касаційної інстанції погодився з
висновками судів попередніх інстанцій
щодо безпідставності доводів
відповідача про те, що договір оренди є
неукладеним у зв'язку з недотриманням
вимоги державної реєстрації (договір
укладено на строк більше року),
оскільки предметом договору оренди є
відповідна свердловина, яка не є
будівлею або капітальною спорудою у
розумінні статей 793, 794 Цивільного
кодексу України.

Водночас у постановах від 02.06.2011 у
справі № 6/163 та від 01.08.2012 у справі №
2/88-Д суд касаційної інстанції
погодився з висновками судів
попередніх інстанцій щодо відмови у
стягненні заборгованості за договором
оренди (у справах № 6/163 та № 2/88-Д) та
неустойки (у справі № 6/163), виходячи з
того, що договори оренди є неукладеним
у зв'язку з недотриманням
встановленого статтями 793, 794
Цивільного кодексу України порядку
його укладення (нотаріального
посвідчення та державної реєстрації),
оскільки предметом договору
(укладеного на строк більше року) були
відповідні приміщення.

Таким чином, зазначені судові рішення
не підтверджують доводів заявника щодо
неоднакового застосування норм
матеріального права в подібних
правовідносинах, а свідчать лише про
наявність у згаданих справах різних
обставин, залежно від яких суд
касаційної інстанції дійшов
відповідних правових висновків.

Крім того, постанови Вищого
господарського суду України від 28.09.2010
у справі № 6/29, від 04.03.2014 у справі №
923/804/13, від 19.10.2010 у справі № 2-8/4095-2009, від
07.10.2013 у справі № 5015/2861/12 та від 25.04.2012 у
справі № 5020-1955/2011 не можуть бути
доказом неоднакового застосування
норм матеріального права у подібних
правовідносинах, оскільки предмет
спору у вказаних справах та у справі №
910/24833/13, про перегляд постанови у якій
подано заяву, є різними. Так, предметом
спору у справі № 910/24833/13 є вимоги про
стягнення заборгованості за договором
оренди, 3% річних, пені та штрафу, в той
час, як предметом спору у справі від
28.09.2010 у справі № 6/29 є визнання права на
оренду та визнання недійсним договору
оренди; у постанові від 04.03.2014 у справі
№ 923/804/13 - визнання права власності на
майно, вилучення акту опису й арешту та
зняття арешту; а у постановах від 19.10.2010
у справі № 2-8/4095-2009, від 07.10.2013 у справі №
5015/2861/12 та від 25.04.2012 у справі № 5020-1955/2011 -
визнання недійсним договору, тобто,
правовідносини у зазначених справах не
є подібними.

У постанові від 29.07.2008 у справі №
4/336-ПД-07 суд касаційної інстанції
дійшов таких самих висновків, що і в
постанові, про перегляд якої подано
заяву, а саме, щодо наявності підстав
для стягнення заборгованості по
орендній платі, а, отже, вказана
постанова також не може бути доказом
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

Постановою Вищого господарського суду
України від 11.01.2012 у справі № 5024/1160/2011
рішення судів попередніх інстанцій
скасовано, а справу передано на новий
розгляд до місцевого господарського
суду. У зв'язку з цим колегія суддів
зазначає, що прийняття касаційною
інстанцією постанови про скасування
судових рішень судів нижчих інстанцій
з передачею справи на новий розгляд не
означає остаточного вирішення спору в
справі, а тому на відповідну постанову
не може здійснюватись посилання на
підтвердження підстави, передбаченої
розділом ХІІ2 ГПК України.

Ухвала Вищого господарського суду
України від 28.01.2014 у справі № 910/7708/13
також не може бути врахована судом,
оскільки вказаною ухвалою касаційну
скаргу на постанову суду апеляційної
інстанції повернуто скаржнику.

З огляду на викладене Вищий
господарський суд України дійшов
висновку про відсутність підстав для
допуску даної справи до провадження
Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11116 - 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою
відповідальністю
"Інвест-Нафтогазвидобування" у допуску
справи № 910/24833/13 до провадження
Верховного Суду України.

Головуючий суддяН. МележикСудді:Н.
Губенко М. Запорощенко Н. Кочерова С.
Самусенко