КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2014 р. Справа№ 910/13470/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Самсіна Р.І.

Гончарова С.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Петренко В.О. - дов. №
08-03-29/82-14 від 04.03.2014р.

від відповідача: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Українська
страхова група» на рішення
Господарського суду міста Києва від
18.08.2014р. (повний текст підписано 22.08.2014р.)

у справі № 910/13470/14 (суддя Мельник
В.І.)

за позовом Відкритого акціонерного
товариства Національна акціонерна

страхова компанія
«Оранта»

до Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія

«Українська страхова
група»

про стягнення 6 612, 18 грн.

В судовому засіданні 01.10.2014р.
відповідно до ст. ст. 85, 99
Господарського процесуального кодексу
України оголошено вступну та
резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В липні 2014р. Відкрите акціонерне
товариство Національна акціонерна
страхова компанія «Оранта» звернулось
до Господарського суду міста Києва з
позовом до Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Українська страхова група» про
стягнення 6 612, 18 грн.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач зазначав, що виплативши
своєму страхувальнику згідно договору
добровільного страхування
транспортного засобу 100-39 № 1089 форми №
83 серії УБ № 925638 від 28.09.2012р.
страхове відшкодування, набув права
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток,
якою, на думку позивача, є відповідач.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 18.08.2014р. у справі №
910/13470/14 позов задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Українська страхова група» на користь
Відкритого акціонерного товариства
Національна акціонерна страхова
компанія «Оранта» 6 612, 18 грн. страхового
відшкодування в порядку регресу, 1 827, 00
грн. судового збору.

Не погоджуючись з вищезазначеним
рішенням, відповідач звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить оскаржуване
рішення скасувати та прийняти нове,
яким у задоволенні позову відмовити
повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована
порушенням судом норм матеріального та
процесуального права, оскільки, на
думку апелянта, у справі відсутні
докази вини ОСОБА_3 у спірній ДТП,
цивільно-правова відповідальність
якого застрахована відповідачем.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Українська
страхова група» 02.09.2014р. передано на
розгляд судді Київського апеляційного
господарського суду Скрипці І.М., для
розгляду апеляційної скарги
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя - Скрипка І.М., судді -
Гончаров С.А., Самсін Р.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 04.09.2014р.
колегією суддів в зазначеному складі,
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
на 01.10.2014р.

11.09.2014р. від відповідача надійшла заява
про розгляд справи за відсутності його
представника.

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційної інстанції
01.10.2014р. заперечував проти доводів
відповідача, викладених в апеляційній
скарзі, просив її відхилити, а
оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник відповідача в судове
засідання апеляційної інстанції
01.10.2014р. не з'явився, про день, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином (а. с. 100).

Оскільки явка в судове засідання
представника відповідача обов'язковою
не визнавалась, враховуючи наявність
клопотання представника відповідача
про розгляд справи за його відсутності,
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу у відсутність
представника відповідача за наявними у
справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК
України.

Колегія суддів, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, заслухавши пояснення
представника позивача, перевіривши
правильність застосування
господарським судом при прийнятті
оскарженого рішення норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, а
рішення підлягає залишенню без змін
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
28.09.2012р. між Відкритим акціонерним
товариством Національна акціонерна
страхова компанія «Оранта» (позивач,
страховик за договором) та Товариством
з обмеженою відповідальністю «ЕСО -
Автотехнікс» (страхувальник за
договором) укладено договір
добровільного страхування
транспортного засобу 100-39 № 1089 форми №
83 серії УБ № 925638, предметом якого є
майнові інтереси страхувальника,
пов'язані з володінням, користуванням і
розпорядженням автомобілем «Fiat Doblo», д.
н.. НОМЕР_1.

Згідно довідки № 9140421 про ДТП, 08.01.2013р. в
м. Сімферополі по вул. Гагаріна, 1
сталась дорожньо-транспортна пригода
за участю автомобіля «Fiat Doblo», д. н.
НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, та
автобуса «БАЗ А079», д. н. НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_3

Відповідно до дослідження №
АА9566МІ-16.01/2 від 16.01.2013р., складеного
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Гарант-АСІСТАНС»,
вартість матеріального збитку,
завданого власнику автомобіля «Fiat Doblo»,
д. н. НОМЕР_1, в результаті його
пошкодження при ДТП, складає 7 627, 18 грн.

Страховим актом № СТО-13-421/1 від 08.02.2013р.
зазначену подію позивачем визнано
страховим випадком та призначено до
виплати страхове відшкодування у
розмірі 7 122, 18 грн.

Позивач, виконуючи свої зобов'язання за
договором добровільного страхування
транспортного засобу 100-39 № 1089 форми №
83 серії УБ № 925638 від 28.09.2012р.,
на підставі страхового акту № СТО-13-421/1
від 08.02.2013р. (а.с. 14), заяви
страхувальника на виплату страхового
відшкодування № 421 від 09.01.2013р. (а.с. 36)
здійснив виплату своєму
страхувальнику 7 122, 18 грн. страхового
відшкодування, що підтверджується
наявною в матеріалах справи копією
платіжного доручення № 17465 від 03.04.2013р.
(а. с. 29).

Статтею 27 Закону України «Про
страхування» та статтею 993 Цивільного
кодексу України передбачено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Згідно ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності відшкодовує
оцінену шкоду, яка була заподіяна у
результаті ДТП майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством.

Статтею 12.1 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» встановлено, що страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

Як вбачається з матеріалів справи,
цивільно-правова відповідальність
власника автобуса «БАЗ А079», д. н.
НОМЕР_2, на момент ДТП була застрахована
Приватним акціонерним товариством
«Українська страхова група», що
підтверджується Полісом № АВ/9752947
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів (а.с. 41) та витягом М(Т)СБУ по
полісу № АВ/9752947 (а. с. 78). Термін дії
полісу з 29.10.2012р. до 23.03.2013р., тип полісу -
1.

Відповідно до п. 15.1. ст. 15 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (у редакції, чинній на дату
ДТП) договори обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності можуть укладатися на
умовах страхування відповідальності
за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю,
майну третіх осіб внаслідок
експлуатації транспортного засобу,
визначеного в договорі страхування,
будь-якою особою, яка експлуатує його
на законних підставах (договір I типу).

Згідно полісу № АВ/9752947 та витягу
М(Т)СБУ по даному полісу передбачено
ліміт відповідальності за шкоду,
заподіяну майну третіх осіб, в сумі 50 000,
00 грн. та передбачено франшизу в
розмірі 510, 00 грн.

Вина особи, яка керувала автобусом «БАЗ
А079», д. н. НОМЕР_2, під час ДТП,
встановлена у судовому порядку.

Так, з постанови Залізничного
районного суду міста Сімферополя від
23.01.2013р. у справі № 122/12107/13-п, отриманої
позивачем з електронної бази Єдиного
державного реєстру судових рішень,
вбачається, що 08.01.2013р. об 11 год. 35 хв. на
перехресті вул. Гагаріна/бул. Леніна в
м. Сімферополі сталась
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «ФІАТ» та автобуса «БАЗ»,
про зазначене правопорушення було
складено протокол серії АГ2 № 687184.

Вказаною постановою водія автобуса
«БАЗ А079», д. н. НОМЕР_2, ОСОБА_3 визнано
винним у вчиненні даної ДТП та
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст. 124 КУпАП у
вигляді позбавлення права керування
усіма видами транспортних засобів
терміном на 9 місяців.

З наявної в матеріалах справи належним
чином завіреної копії листа
Залізничного районного суду м.
Сімферополя від 03.07.2013р. за підписом
голови суду ОСОБА_5 (а. с. 75) вбачається,
що 23.01.2013р. вказаним судом розглянута
справа про притягнення до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП у вигляді
позбавлення спеціального права на 9
місяців. Одночасно відмовлено
позивачу у наданні копії постанови
суду відносно ОСОБА_3

Дослідивши дані з довідки ДАІ № 9140421
про ДТП, щодо місця та дати ДТП, її
учасників, ідентифікаційних ознак
транспортних засобів, номеру протоколу
ДАІ АГ2 № 687184 за ст. 124 КУпАП, відповідь
Залізничного районного суду м.
Сімферополя від 03.07.2014р., та
співставивши їх з копією постанови
зазначеного суду з електронної бази
Єдиного державного реєстру судових
рішень, колегія суддів дійшла висновку
про наявність в матеріалах справи
належних та допустимих доказів вини
ОСОБА_3 у вчиненні спірної ДТП.

При цьому відсутність на листі
місцевого суду штампу та, як зазначає
відповідач, мокрої печатки суду не
спростовує фактів, викладених в листі.

З огляду на викладене, доводи апелянта
про відсутність доказів вини ОСОБА_3 у
вчиненні ДТП, не заслуговують на увагу.

Посилання апелянта на ігнорування
судом клопотань про надіслання запиту
до Залізничного районного суду м.
Сімферополя та залучення ОСОБА_3
третьою особою у справі не ґрунтуються
на матеріалах справи, оскільки
матеріали справи не містять таких
клопотань.

З огляду на викладене, до позивача, як
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором
добровільного страхування
транспортного засобу 100-39 № 1089 форми №
83 серії УБ № 925638 від 28.09.2012р. перейшло
право вимоги до відповідача як до
особи, відповідальної за заподіяну
винуватцем ДТП шкоду.

Дана позиція узгоджується з позицією
Верховного Суду України, викладеною в
постанові від 25.11.2008р. у справі № 11/406-07
за позовом ВАТ «Страхова компанія
«Крона» до АТ «Українська
пожежно-страхова компанія» про
стягнення 4 526, 80 грн.

Таким чином, з урахуванням матеріалів
справи в їх сукупності, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про те, що з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню, відповідно до ст. 993
Цивільного кодексу України та ст. 27
Закону України «Про страхування», 6 612, 18
грн. страхового відшкодування в
порядку регресу (з урахуванням
франшизи в розмірі 510, 00 грн.,
передбаченої Полісом № АВ/9752947).

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь - які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доказування полягає не лише в поданні
особами доказів, а й у доведенні їх
переконливості, що скаржником зроблено
не було.

Таким чином, застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права
відповідає встановленим обставинам
справи, що свідчить про відсутність
підстав для скасування або зміни
оскаржуваного рішення від 18.08.2014р.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 85, 99, 101-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група»
на рішення Господарського суду міста
Києва від 18.08.2014р. у справі № 910/13470/14
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 18.08.2014р. у справі №
910/13470/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/13470/14 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Повний текст постанови підписано
06.10.2014р.

Головуючий суддя
І.М. Скрипка

Судді
Р.І. Самсін

С.А. Гончаров