ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"08" жовтня 2014 р.Справа № 916/2914/14

Господарський суд Одеської області у
складі:

судді
Зайцева Ю.О.

при секретарі судового засідання
Ошарін Д.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: Асташенкова О.І.
(довіреність №156/исх-гс від 18.06.2014р.);

Від відповідача: не з'явився;

Від третьої особи Департаменту
комунальної власності ОМР: Данілова
Л.В. (довіреність №01-36/32 від 09.01.2014р.);

Від третьої особи КП «Парки Одеси»:
Челідзе Г.І. (директор КП «Центральний
парк культури та відпочинку ім.. Т.Г.
Шевченка);

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Одеської
міської ради до відповідача товариства
з обмеженою відповідальністю
"Технології сучасного будівництва" за
участю третіх осіб, яки не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - Департаменту
комунальної власності Одеської
міської ради, Комунального
підприємства "Парки Одеси", про
стягнення 40076,40 грн., суд -

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 23.07.2014р. Одеська міська рада
звернулась до господарського суду з
позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю "Технології
сучасного будівництва", в якому просила
господарський суд Одеської області
стягнути з відповідача матеріальні
збитки в сумі 40 076 грн. 40 коп.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 28.07.2014 р. за вказаним
позовом порушено провадження з
призначенням справи до розгляду у
відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні 24.09.2014 р. за
клопотанням позивача до участі у
справі залучено комунальне
підприємство «Парки Одеси» у якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору.

Відповідач про час та місце судового
засідання повідомлений належним чином
шляхом надсилання судових ухвал на
адресу, зазначену в позовній заяві та у
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, процесуальним правом
на відзив в порядку ст. 59 ГПК України не
скористався.

Відповідно до п. 32 Інформаційного листа
ВГСУ від 29 вересня 2009 року № 01-08/350 "Про
деякі питання, порушені в доповідних
записках господарських судів України у
першому півріччі 2009 року щодо
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України"
викладена правова позиція, згідно якої
відмітка про відправку процесуального
документа суду на зворотньому аркуші у
лівому нижньому куті першого
примірника процесуального документа є
підтвердженням розсилання
процесуального документа сторонам у
справі та іншим особам, які брали
участь у справі, а коли йдеться про
ухвалу, де зазначено про час і місце
судового засідання, - підтвердженням
повідомлення про час і місце такого
засідання. При цьому, суд зазначає, що
необґрунтоване затягування розгляду
справи суперечить вимогам ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
учасником якої є Україна, стосовно
права кожного на розгляд його справи
судом упродовж розумного строку.

Приймаючи до уваги, що судові
відправлення скеровувались на адресу
відповідача визначену в позовній заяві
та у Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, суд вважає за можливе
розглянути справу без участі
відповідача за наявними в ній
матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК
України.

08.10.2014 р. у судовому засіданні після
повернення з нарадчої кімнати було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення суду в порядку статті 85
ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив:

В обґрунтування позову Одеська міська
рада посилається на наступні
обставини.

Так, об'єкт «Туалет парковий» у вигляді
нежитлової одноповерхової будівлі,
загальною площею 67,1 кв.м., розташованої
за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська,
1/12 належав на праві комунальної
власності територіальній громаді м.
Одеси в особі Одеської міської ради на
підставі свідоцтва про право власності
від 14.11.2007 р. та знаходився на балансі
комунального підприємства
«Центральний парк культури та
відпочинку ім. Т.Г. Шевченка».

Рішенням Одеської міської ради від
20.09.2011 р. № 1292-VІ було ліквідовано
комунальне підприємство «Центральний
парк культури та відпочинку ім. Т.Г.
Шевченка» та створено комунальне
підприємство Парки Одеси».

Згідно з п. 1.2 статуту комунального
підприємства «Парки Одеси»,
затвердженого рішенням Одеської
міської ради від 20.09.2011р. № 1292-VI,
підприємство є правонаступником
комунального підприємства «Парк
культури та відпочинку ім. Т.Г.
Шевченка», «Парк культури та
відпочинку ім. Горького», «Парк
культури та відпочинку
«Преображенкський».

Позивач зазначає, що на підставі
звернення директора товариства з
обмеженою відповідальністю
«Будівельна фірма» Казмирука Є.В.
вказаний туалет було передано в
тимчасове користування на час
реконструкції стадіону «Чорноморець»
в місті Одесі.

Проте, як вказує Одеська міська рада, 01
грудня 2011 р. об'єкт «Туалет парковий» у
вигляді нежитлової одноповерхової
будівлі, загальною площею 67,1 кв.м,
розташований за адресою: Одеса, вул.
Маразліївська, 1/12 був зруйнований
працівниками ТОВ Технології сучасного
будівництва».

Так, про знесення об'єкту комісією у
складі директора комунального
підприємства «Центральний парк
культури та відпочинку ім. Т.Г.
Шевченка», головного бухгалтера
комунального підприємства
«Центральний парк культури та
відпочинку ім. Т.Г. Шевченка» Якубової
О.Г., за присутності охоронця парку
ОСОБА_8 був складений акт від 01.12.2011 р.
про самовільне знесення будівлі, що
знаходиться на балансі комунального
підприємства «Центральний парк
культури та відпочинку ім. Т.Г.
Шевченка».

Згідно листа №б/н від 01.10.2012 р. №355
управління архітектури та
містобудування Одеської міської ради
повідомило, що управлінням архітектури
та містобудівництва Одеської міської
ради дозволу на демонтаж: Об'єкту
«Туалет парковий» не надавалось.

Згідно листа №б/н від 02.10.2012 р.
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області повідомила, що за
період з 01.01.2008 р. по даний час
інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області дозвіл на виконання
будівельних робіт за вищезазначеною
адресою не надавався. Повідомлення про
початок виконання підготовчих
будівельних робіт не реєструвались.

Також, листом від 04.01.2013 р. № 05/1-43
Інспекція державного архітектурно -
будівельного контролю в Одеській
області повідомила, що 18.05.2011 року
Інспекцією було надано дозвіл
№ОД9 на виконання будівельних
робіт з реконструкції стадіону
«Чорноморець» на території парку ім.
Т.Г. Шевченка по вул, Маразліївська, 1/20 у
м. Одесі.

Згідно з висновками про вартість майна
ТОВ «Консалтингова компанія "Бюро
оцінки Стефанович», вартість
матеріальної шкоди, що завдана
руйнуванням об'єкту комунальної
власності територіальної громади м.
Одеси 40 076,40 грн.

З наведених підстав Одеська міська
рада звернулась до господарського суду
Одеської області за захистом своїх
порушених прав з позовом про стягнення
з ТОВ «Технології сучасного
будівництва» 40 076,40 грн.

Проаналізувавши наявні у справі докази
та надавши їм правову оцінку, суд
дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським Кодексом
України.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст.11 цього Кодексу, а саме:
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки, зокрема, з договорів
та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Він може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Правочин, для якого законом
не встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного
кодексу України).

Ст. 193 Господарського кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Судом досліджено матеріали справи та
встановлено, що посилання позивача на
зобов'язання ТОВ «Сучасні будівельні
технології» про повернення об'єкту
нерухомого майна в належному стані не
ґрунтуються ні на вчиненому правочині,
ні на укладеному договорі, ні на
будь-якому іншому законному
зобов'язанні.

Більш того, в матеріалах справи
відсутні будь-які докази передання
об'єкту «Туалет парковий» у вигляді
нежитлової одноповерхової будівлі,
загальною площею 67,1 кв.м. у
користування відповідача. Лист
директора ТОВ «Будівельна фірма»
Казмирук С.В. не приймається судом до
уваги, оскільки не містить дати,
складений не представником
відповідача. Крім того, відповідно до
ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України зазначений
документ не є підставою виникнення
зобов'язань.

Щодо посилань позивача на заподіяння
йому шкоди внаслідок неправомірних дій
відповідача, суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

У відповідності до ст. 174
Господарського кодексу України
господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, внаслідок
заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом
господарювання, придбання або
збереження майна суб'єктом
господарювання за рахунок іншої особи
без достатніх на те підстав.

Згідно ст. 175 Господарського кодексу
України майново-господарськими і
взнаються цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є, договори ті
інші правочини; завдання майнової
(матеріальної) та моральної шкоди іншій
особі тощо.

Правилами ст. 16 Цивільного кодексу
України встановлено, що кожна особа має
право звернутись до суду за захистом
свого особистого немайнового
майнового права та інтересу.

Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу
України передбачено, що :г:особами
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути, зокрема, відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди.

Особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права має право на їх відшкодування (ч. 1
стаття 22 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного
кодексу України збитками є, зокрема,
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки).

Правилами ст. 386 Цивільного кодексу
України передбачено, що держава
забезпечує рівний захист прав усіх
суб'єктів права власності.

Власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Власник, права якого порушені, має
право на відшкодування завданої йому
майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ст. 1192 Цивільного
кодексу України яку рахуванням
обставин справи суд за вибором
потерпілого може зобов'язати особу, яка
завдала шкоди майну, відшкодувати її в
натурі (передати річ того ж роді у такої
ж якості, полагодити пошкоджену річ
тощо) або відшкодувати завдані збитки у
повному обсязі.

Зі змісту положень роз'яснення Вищого
арбітражного суду України від 01.04.1994р.
№02-5/215 "Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних з
відшкодуванням шкоди" вбачається, що
правовою підставою відповідальності
за завдану шкоду є правопорушення,
складовими елементами якого є:
наявність шкоди, протиправна поведінка
заподіювача шкоди, причинний зв'язок
між шкодою та протиправною поведінкою
заподіювача, вина.

Суд не приймає до уваги акт про
самовільне знесення об'єкту, складений
01.12.2011 р. комісією у складі директора
комунального підприємства
«Центральний парк культури та
відпочинку ім. Т.Г. Шевченка», головного
бухгалтера комунального підприємства
«Центральний парк культури та
відпочинку ім. Т.Г. Шевченка» Якубової
О.Г., за присутності охоронця парку
ОСОБА_8

Так, не зрозуміло посадові особи якого
підприємства приймали участь у роботі
комісії та складанні акту, оскільки
станом на дату його складання
комунальне підприємство «Центральний
парк культури та відпочинку ім. Т.Г.
Шевченка» рішенням Одеської міської
ради від 20.09.2011 р. № 1292-VІ було
ліквідовано. Крім того суд приймає до
уваги той факт, що посадовими особами
позивача не було здійснено належних
дій щодо припинення протиправних дій
осіб під час руйнування об'єкту
нерухомості, як звернення до
правоохоронних органів. Таким чином,
на час розгляду справи про стягнення
збитків особи, особи, винні у
пошкодженні об'єкта нерухомості
позивача, не встановлені.

Позивач повинен довести, що саме
неправомірні дії відповідача стали
причиною руйнування об'єкт
нерухомості.

Відсутність одного з елементів складу
цивільного правопорушення звільняє
боржника від відповідальності за
заподіяну шкоду, оскільки його
поведінка не може бути кваліфікована
як правопорушення.

Тобто, з урахуванням вище приведених
положень, необхідними умовами для
стягнення збитків є: 1) підтверджена
належними доказами наявність певного
розміру шкоди; 2) підтверджена
належними доказами протиправна
поведінка заподіювача шкоди; 3)
засвідчений належними доказами факт
того, що протиправна дія чи
бездіяльність завдавача шкоди є
причиною, а збитки, які виникли у
потерпілої особи, - наслідком такої
протиправної поведінки; 4) докази, що
засвідчують наявність ознак вини
заподіювача шкоди.

Приймаючи до уваги вищевикладене, на
думку суду, предметом доказування у
справі про стягнення збитків (що
складаються з прямих збитків та
упущеної вигоди) є наявність усіх
складових елементів правопорушення.

Проте під час розгляду справи позивач
не довів суду в установленому законом
порядку належними та допустити
засобами доказування факт завдання
йому шкоди саме відповідачем по справі
ТОВ «Техногології сучасного
будівництва».

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Рішення прийнято на підставі наданих
сторонами доказів, оскільки згідно із
ст.33, 38 Господарського процесуального
кодексу України кожна сторона: повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень; самостійно визначити і
надати суду ті докази на підтвердження
своїх доводів, які вважає необхідними,
належними і достатніми. Докази
витребовуються судом у ході розгляду
справи лише у разі подання
відповідного клопотання - на суд не
покладено обов'язку вказувати стороні,
які докази вона повинна подати на
підтвердження свої вимог чи
заперечень, або проводити розшук тих чи
інших доказів з власної ініціативи.

Проаналізувавши наведене, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову.

При цьому суд приймає до уваги строк
розгляду справи, достатність часу у
будь-якої із сторін для надання доказів
на підтвердження власних доводів, для
спростування обставин чи доводів
протилежної сторони та для подання
суду клопотання про витребування таких
доказів у інших осіб.

За при приписами ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Керуючись ст.ст. 33,34,43,44,49,75,82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Одеської
міської ради до відповідача товариства
з обмеженою відповідальністю
"Технології сучасного будівництва" про
стягнення 40076,40 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено
підписано 13.10.2014р.

Суддя
Ю.О. Зайцев