ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2014 р.
Справа № 909/293/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

Головуючого судді
Марка Р.І.

суддів
Желіка М.Б.

Костів Т.С.

при секретарі судового засідання
Борщ І.О.

за участю представників сторін:

від прокуратури - Макогон Ю.І.;

від позивача - Челах А.В. - представник
(довіреність №16/01-20/66-в від 09.01.2014р.);

від відповідача - не з'явились;

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Франківськміськбуд",
№07/22 від 04.07.2014р. (вх.№ 01-05/3711/14 від
06.08.2014р.)

на рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 12.06.2014р.

у справі № 909/293/14, суддя Скапровська
І.М.

за позовом Прокурора м.
Івано-Франківська в інтересах держави
в особі Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради, м.
Івано-Франківськ,

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Франківськміськбуд",
м. Івано-Франківськ,

про стягнення на соціально-економічний
розвиток та інженерно-транспортну
інфраструктуру міста заборгованість в
розмірі 895 250, 94 грн., з яких 811220,42 грн. -
основна сума боргу, 59230,2 грн. - пені, 21555,44
грн. - 3 % річних, 3244,88 грн. - інфляційних
витрат.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду
Івано-Франківської області від 12.06.2014р.
у справі №909/293/14 (суддя Скапровська
І.М..) позов задоволено частково.
Присуджено до стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Франківськміськбуд" на користь
Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради на
соціально - економічний розвиток та
інженерно-транспортну інфраструктуру
міста - 895 165, 06 грн., з яких 811220,42 грн. -
основного боргу, 59230,2 грн. - пені, 21469,56
грн. - 3 % річних, 3244,88 грн. - інфляційних
витрат. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням
місцевого господарського суду,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Франківськміськбуд"
звернулось до Львівського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 12.06.2014р.
у даній справі скасувати та прийняти
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити повністю з
підстав невірного застосування
місцевим господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
неповного з'ясування обставин справи.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на те, що
ним виконано робіт на загальну суму
1167466,22 грн., яка в порядку ст. 203, ст. 220 ст.
601 ЦК України, підлягає зарахуванню як
зустрічна вимога, а його зобов'язання
перед позивачем на суму 1167466,22 грн.
припиняються. Враховуючи наведене, на
переконання скаржника, у нього
відсутня заборгованість перед
позивачем по сплаті пайового внеску на
розвиток соціальної та
інженерно-транспортної інфраструктури
міста, а тому в задоволенні позову слід
відмовити.

Прокуратура м. Івано-Франківська у
відзиві на апеляційну скаргу, просить
рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 12.06.2014р.
у даній справі залишити без змін з
підстав його законності та
обґрунтованості, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу
не подав.

Згідно автоматичного розподілу справ
КП "Документообіг господарських судів",
06.08.2014р. справу за №909/293/14 розподілено
до розгляду судді - доповідачу Марку
Р.І.

Розпорядженням в.о. голови суду від
11.08.2014р. у склад колегії для розгляду
справи №909/293/14 введено суддів Бойко С.М.
та Бонк Т.Б.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 11.08.2014р.
(колегією суддів у складі: головуючий
суддя Марко Р.І., судді Бойко С.М. та Бонк
Т.Б.) апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Франківськміськбуд" прийнято до
провадження та призначено до розгляду
в судовому засіданні на 02.09.2014р.

Розпорядження в.о. голови суду від
02.09.2014р. в склад судової колегії внесено
зміни, замість суддів Бойко С.М. та Бонк
Т.Б., які перебували у відпустці,
введено суддів Желіка М.Б. та Костів Т.С.

Відповідно до п. 9-1 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
17.05.2011 р. № 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу XII Господарського
процесуального кодексу України", у разі
зміни складу суду апеляційної
інстанції розгляд ним справи
починається заново, а отже, спочатку
починається й перебіг строку розгляду
апеляційної скарги, що визначений
статтею 102 ГПК України.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 02.09.2014р.
(колегією суддів у складі: головуючий
суддя Марко Р.І., судді Желік М.Б. та
Костів Т.С.) розгляд апеляційної скарги
відкладено на 30.09.2014р.

В судове засідання 30.09.2014 року прибули
прокурор та представник позивача.

Відповідач участі свого
уповноваженого представника в
судовому засіданні повторно не
забезпечив, хоча належним чином був
повідомлений про час та місце розгляду
апеляційної скарги, причин неявки суду
не повідомив.

Враховуючи те, що ухвалою Львівського
апеляційного господарського суду від
02.09.2014р. явку представників сторін у
судове засідання визначено на власний
розсуд, відповідача було належним
чином повідомлено про час та місце
розгляду апеляційної скарги,
клопотань про відкладення розгляду
апеляційної скарги не надходило, а в
матеріалах справи достатньо доказів
для розгляду справи по суті та
прийняття законного рішення, судова
колегія дійшла висновку про можливість
розгляду апеляційної скарги за
відсутності представника відповідача.

Прокурор та представник позивача в
судовому засіданні заперечили проти
вимог апеляційної скарги, просили
рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 12.06.2014р.
у даній справі залишити без змін з
підстав його законності та
обґрунтованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення
місцевим господарським судом,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції при винесенні
оскаржуваного судового рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вирішила, що у
задоволенні вимог апеляційної скарги
слід відмовити, оскаржуване рішення
місцевого господарського суду
залишити без змін, з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим господарським
судом і це вбачається з матеріалів
справи, 25.12.2009р. між Виконавчим
комітетом Івано-Франківської міської
ради (далі - виконком та позивач у
справі) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Франківськміськбуд"
(далі - замовник та відповідач у справі)
було укладено договір № 184 (далі -
договір) про пайову участь замовників
будівництва у створені і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури міста.

Відповідно до п.1 договору замовник, що
здійснює будівництво групи житлових
будинків з приміщенням громадського
призначення на орендованій земельній
ділянці на вул. Незалежності, 146 (І
черга) в порядку та на умовах,
визначених договором, бере участь у
розвитку соціальної та
інженерно-транспортної інфраструктури
м. Івано-Франківська.

У відповідності до пунктів 3.1. та 3.2.
договору - розрахунок розміру пайового
внеску здійснюється відповідно до
додатку 1 до договору. Замовник сплачує
пайовий внесок у сумі 1 234 605,12 грн.
єдиним платежем або частинами за
графіком, що визначається договором.

Згідно додатку до договору №184 від
25.12.09. розмір пайового внеску на
соціально -економічний розвиток міста
становить 864 223,58 грн. Розмір пайового
внеску на інженерно- транспортну
інфраструктуру міста становить 370 381, 54
грн.

Додатковою угодою від 20.04.2010р. до
договору сторони погодили
відстрочення платежу за договором про
пайову участь №184 від 25.12.09. до 01.01.2012 р.

Додатковою угодою від 18.01.2012 року
сторони погодили відстрочення платежу,
згідно з графіком. Замовник
зобов'язався сплачувати кошти в
терміни, встановлені графіком.
Граничний термін сплати пайового
внеску не повинен перевищувати 01.01. 2013
року.

Рішенням Івано-Франківської міської
ради (34 сесії) VI демократичного
скликання від 26.02.2013р. № 947-34, ТОВ
"Франківськміськбуду", по будівництву
групи житлових будинків з приміщеннями
громадського призначення на
орендованій земельній ділянці на вул.
Незалежності, 146, зменшено розмір
пайової участі замовників будівництва
у створені і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури міста в частині сплати
пайового внеску на
інженерно-транспортну інфраструктуру
міста на 871 078, 80грн. в зв'язку з
виконанням робіт з прокладенням
позаплощадкового вуличного
каналізаційного колектора діаметром 500
на вул. Новій на суму 871078,80 грн. та
зменшено розмір сплати пайового
внеску на соціально - економічний
розвиток міста на 53 003,16 грн.

Відповідач в порушення вищезазначених
умов договору та додаткових угод до
договору, взяті на себе зобов'язання в
частині сплати пайового внеску не
виконав, що і слугувало підставою для
звернення Прокурора м.
Івано-Франківська в інтересах держави
в особі Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради до
суду з позовом про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Франківськміськбуд"
на соціально-економічний розвиток та
інженерно-транспортну інфраструктуру
міста заборгованість в розмірі 895 250, 94
грн., з яких 811220,42 грн. - основна сума
боргу, 59230,2 грн. - пені, 21555,44 грн. - 3 %
річних, 3244,88 грн. - інфляційних витрат

Місцевий господарський суд позов
задоволив частково та стягнув з
відповідача на користь позивача на
соціально - економічний розвиток та
інженерно-транспортну інфраструктуру
міста - 895 165, 06 грн., з яких 811220,42 грн. -
основного боргу, 59230,2 грн. - пені, 21469,56
грн. - 3 % річних, 3244,88 грн. - інфляційних
витрат.

Судова колегія погоджується з такими
висновками місцевого господарського
суду, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 40 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
замовник, який має намір щодо забудови
земельної ділянки у відповідному
населеному пункті, зобов'язаний взяти
участь у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту, крім
випадків, передбачених частиною
четвертою цієї статті.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 40 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності" величина пайової участі у
розвитку інфраструктури населеного
пункту визначається у договорі,
укладеному з органом місцевого
самоврядування (відповідно до
встановленого органом місцевого
самоврядування розміру пайової участі
у розвитку інфраструктури), з
урахуванням загальної кошторисної
вартості будівництва об'єкта,
визначеної згідно з будівельними
нормами, державними стандартами і
правилами. При цьому не враховуються
витрати на придбання та виділення
земельної ділянки, звільнення
будівельного майданчика від будівель,
споруд та інженерних мереж,
влаштування внутрішніх і
позамайданчикових інженерних мереж і
споруд та транспортних комунікацій.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Відповідно до ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку, а згідно ст.526 ЦК України,
ст.193 ГК України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, актів
цивільного законодавства, а при
відсутності таких вказівок -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Відповідно до ст.599 ЦК
України, ст.202 ГК України зобов'язання
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з ст.33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Наявними в матеріалах справи
документами підтверджено, а
відповідачем в свою чергу не
спростовано факту невиконання
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Франківськміськбуд"
зобов'язання по договору № 184 про
пайову участь замовників будівництва у
розвитку соціальної та
інженерно-транспортної інфраструктури
міста від 25.12.2009р.

Однак, на переконання скаржника,
заборгованість у нього перед позивачем
по сплаті пайового внеску на розвиток
соціальної та інженерно-транспортної
інфраструктури міста відсутня.

Так, в процесі розгляду даної справи
відповідачем подано до місцевого
господарського суду заяву від 11.06.2014
про зарахування зустрічних однорідних
вимог на загальну суму 1167466,22 грн., з
яких 395272,01 грн. за виконання робіт з
прокладання всмоктую чого водопроводу
діаметром 315 мм (ПЕ) довжиною 170 м.п. д.
ВНС в мікрорайоні вул. Микитинецька-
Нова- Незалежності, 523824,49 грн. за
виконані роботи з асфальтування та
відновлення дорожнього полотна після
прокладання вуличного каналізаційного
колектора діаметром 500 мм. по вул. Нова
та 248369.72 грн. недозарахованої суми
згідно рішення Івано-Франківської
міської ради №947-34 від 26.02.13. у зв'язку з
виконанням робіт з прокладання
позаплощадкового вуличного
каналізаційного колектора діаметром 500
(ПЕ,з/б) на вул. Новій на суму 871078,80 грн.

Відповідно до ст. 601 ЦК України
зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги. Зарахування
зустрічних вимог може здійснюватися за
заявою однієї із сторін.

За змістом наведеної норми згоди іншої
сторони у зобов'язанні із зарахуванням
вимог не вимагається.

Однак, припинення зобов'язання
зарахуванням означає відсутність
предмета спору за умови, якщо між
сторонами не залишилися спірних
(неврегульованих) питань; наприклад,
якщо позивач заперечує існування своєї
заборгованості перед відповідачем, у
господарського суду немає підстав для
висновку про відсутність предмета
спору.

Наведена позиція викладена в Листі
Вищого господарського суду України від
12.03.2009 № 01-08/163.

Зважаючи на те, що з матеріалів справи
та пояснень позивача не вбачається
відсутність спору щодо проведення
заліку на суму вартості збудованих
відповідачем інженерних мереж,
підстави для припинення зобов'язання
зарахуванням відсутні.

Окрім того, зарахування можливе за
наявності таких умов:

- зустрічність вимог - одночасна участь
сторін у двох зобов'язаннях і при цьому
кредитор за одним зобов'язанням є
боржником в іншому зобов'язанні;

- однорідність вимог (гроші, однорідні
речі);

- настання строку виконання
зобов'язання або визначення строку
моментом запитання, або щоб термін
виконання не був вказаний взагалі,
тобто виконання можна було вимагати в
будь-який момент;

- ясність вимог - відсутність спору
відносно характеру зобов'язання, його
змісту, умов виконання;

- звернення з заявою однієї сторони до
іншої.

Так, однією з умов зарахування є
зустрічність вимог.

Відповідач в обґрунтування заяви про
зарахування зустрічних однорідних
вимог посилається те, що ним було
виконано роботи на загальну суму 1167466,22
грн., а тому його зобов'язання стосовно
оплати позивачу пайового внеску є
припиненим.

Проте, в даному випадку, одночасна
участь сторін у двох різних
зобов'язаннях, де при цьому кредитор
(позивач) за одним зобов'язанням є
боржником в іншому зобов'язанні
(зустрічність вимог) відсутня. За
договором, на підставі якого подано
позов, існує зобов'язання відповідача
зі сплати чітко визначеної суми
грошових коштів у встановлений строк.
Позивач, в свою чергу, не має перед
відповідачем грошових зобов'язань з
інших правовідносин. Спірні
зобов'язання за договором про пайову
участь не є зустрічними.

Крім цього, слід зазначити, що
відповідно до ч. 5 ст. 30 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності", якщо технічними умовами
передбачається необхідність
будівництва замовником інженерних
мереж або об'єктів інженерної
інфраструктури поза межами його
земельної ділянки, розмір пайової
участі у розвитку інфраструктури
населеного пункту зменшується на суму
їх кошторисної вартості, а такі
інженерні мережі та/або об'єкти
передаються у комунальну власність.

Разом з тим, зазначеною статтею також
передбачено, що обов'язковою умовою
зарахування сум витрат на створення
інженерних мереж за межами земельної
ділянки до вартості пайової участі,
необхідна наявність одночасно двох
умов: виконання самих робіт по
створенню інженерних мереж та
передання їх на баланс утримуючих
організацій чи передачі об'єкту у
комунальну власність.

Отже, лише після виконання зазначених
умов можливе зарахування вартості
інженерних мереж до вартості пайового
внеску. Відповідачем жодних доказів
того, що зазначені інженерні мережі
передано у комунальну власність до
суду не надано.

Разом з тим, слід наголосити, що
відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 40 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності" величина пайової участі у
розвитку інфраструктури населеного
пункту визначається у договорі,
укладеному з органом місцевого
самоврядування (відповідно до
встановленого органом місцевого
самоврядування розміру пайової участі
у розвитку інфраструктури).

Відповідно до п. 6 рішення
Івано-Франківської міської ради (34
сесії) VI демократичного скликання від
26.02.2013р. № 947-34 "Про звільнення та
зменшення сплати пайової участі
замовників будівництва у створенні і
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури міста",
фінансове управління було зобов'язано
уточнити розмір пайової участі
замовників будівництва у створенні і
розвитку інженерно-транспортної
інфраструктури міста та внести
відповідні зміни до укладених
договорів.

Відповідно до п.6.2. договору зміни до
договору можуть бути внесені за
взаємною згодою сторін, що
оформляється додатковою угодою до
цього договору. Натомість, в матеріалах
справи відсутні докази внесення змін
до договору та додаткової угоди
відносно розміру пайового внеску
станом на час розгляду справи.

З огляду на наведене колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про підставність
та обґрунтованість позовних вимог в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача 811220,42 грн.
заборгованості по договору №184 про
пайову участь замовників будівництва у
розвитку соціальної та
інженерно-транспортної інфраструктури
міста від 25.12.2009р.

Разом з тим, відповідно до ст. 530 ЦК
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Частиною 1 ст. 612
ЦК України встановлено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 ГК
України порушення зобов'язання є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим кодексом, іншими законами або
договором.

Відповідно до вимог ст.230 ГК України у
разі невиконання або неналежного
виконання господарського зобов'язання
учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити штрафні санкції (
неустойку, пеню, штраф).

Згідно з ч. 6 статті 231 ГК України
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно з ч.6 ст.232 ГК України нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Статтею 549 ЦК України визначено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів, за
прострочку платежу, пеню у розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до п.5.1 договору при
простроченні платежів, визначених п.3.2.
договору, замовник сплачує виконкому
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, три проценти річних від
простроченої суми та пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що діє
у період, за який нараховується пеня,
від суми заборгованості за кожен день
прострочення платежу.

Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми.

Враховуючи наведене, здійснивши
перерахунок належних до стягнення з
відповідача на користь позивача пені, 3%
річних та інфляційних, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про наявність
підстав для стягнення з відповідача на
користь позивача 59230,20 грн. пені, 3244,88
грн. інфляційних втрат, 21469,56 грн. 3%
річних та безпідставність позовних
вимог в частині стягнення 85,88 грн. 3%
річних.

Статтею 129 Конституції України
встановлено, що основними засадами
судочинства є змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Згідно із ст. 4-3
Господарського процесуального кодексу
України судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності. Сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Відповідно до ст. 33 вказаного Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини справи, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Скаржник не надав доказів на
спростування висновків місцевого
господарського суду, викладених у
рішенні Господарського суду
Івано-Франківської області від 12.06.2014
року у даній справі.

З огляду на все викладене вище, колегія
суддів Львівського апеляційного
господарського суду вважає, що рішення
Господарського суду
Івано-Франківської області від 12.06.2014
року у даній справі відповідає
матеріалам справи, ґрунтується на
вимогах чинного законодавства і
підстав для його скасування немає, а
зазначені в апеляційній скарзі доводи
скаржника не відповідають матеріалам
справи, документально не обґрунтовані,
а тому не визнаються такими, що можуть
бути підставою згідно ст. 104 ГПК України
для скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

Судовий збір за перегляд рішення
Господарського суду
Івано-Франківської області від 12.06.2014
року в апеляційному порядку покласти
на скаржника в порядку, передбаченому
ст. 49 ГПК України.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст. ст. 33,43, 99, 101, 103, 105 ГПК України,
Львівський апеляційний господарський
суд ,

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 12.06.2014
року у справі №909/293/14 залишити без змін,
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Франківськміськбуд"- без задоволення.

2. Витрати по сплаті судового збору за
перегляд рішення в апеляційному
порядку покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Повна постанова складена 02.10.2014р.

Головуючий-суддя
Марко Р.І.

Суддя
Желік М.Б.

Суддя
Костів Т.С.