КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2014 р. Справа№ 910/15553/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

за участю представників сторін:

від позивача - Доровських Н.В.,
довіреність № 555/968 від 02.09.2014;

від відповідача - Костяний О.Ю.,
довіреність № 057/76 від 20.01.2014,

розглянувши апеляційну скаргу
державного підприємства "Київський
бронетанковий завод" на рішення
господарського суду міста Києва від
18.08.2014 у справі № 910/15553/14 (суддя
Трофименко Т.Ю.) за позовом публічного
акціонерний товариства
"Науково-виробничого об'єднання
"Київський завод автоматики ім. Г.І.
Петровського" до державного
підприємства "Київський бронетанковий
завод" про стягнення 3
736 080,45 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Науково-виробничого об'єднання
"Київський завод автоматики ім. Г.І.
Петровського" звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом про стягнення з державного
підприємства "Київський бронетанковий
завод" основної заборгованості в сумі 3
374 041, 21 грн., пені в сумі 52 977, 86 грн., 3%
річних в сумі 43 543, 45 грн. та
інфляційних в сумі 265 517, 93 грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 18.08.2014 у справі
№ 910/15553/14 позов задоволено повністю:
вирішено стягнути з відповідача на
користь позивача основну
заборгованість в сумі в сумі 3 374 041, 21
грн., пеню в сумі 52 977, 86 грн., 3% річних в
сумі 43 543, 45 грн. та інфляційні в сумі 265
517, 93 грн.

Суд першої інстанції при ухваленні
рішення по даній справі виходив з того,
що відповідач не виконав своє грошове
зобов'язання з оплати вартості
поставленого товару.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду міста
Києва від 18.08.2014 у справі №
910/15553/14 скасувати та прийняти нове,
яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
суд першої інстанції дійшов невірного
висновку про стягнення трьох відсотків
річних в сумі 43 543, 45 грн.,
оскільки контрактом не передбачено
нарахування цих відсотків за
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Крім цього, апелянт посилається на те,
що судом першої інстанції було
порушено норми процесуального права, а
саме справу розглянуто за відсутності
представника відповідача.

Представник апелянта - відповідача у
справі в судовому засіданні 13.10.2014
підтримав вимоги за апеляційною
скаргою.

Представник позивача в судовому
засіданні 13.10.2014 проти апеляційної
скарги заперечив та просив залишити
рішення суду першої інстанції без змін,
а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Між публічним акціонерним товариством
"Науково-виробничого об'єднання
"Київський завод автоматики ім. Г.І.
Петровського", як продавцем та
державним підприємством "Київський
бронетанковий завод", як покупцем 05.08.2013
укладено контракт № 555/248/057/08/14.

Згідно предмету даного контракту
продавець зобов'язався виготовити
певну технічну продукцію, визначену за
найменуванням, кількістю та цінами в
додатку № 1 (специфікації) до цього
договору, а покупець зобов'язався на
умовах цього контракту прийняти таку
продукцію та оплатити її вартість
(п. 1.1 контракту).

Відповідно до п. 2.1 контракту покупець
зобов'язаний здійснити продавцю
передоплату в розмірі 15 % від вартості
контракту, що становить 727 771,98 грн. у
термін не пізніше, ніж 10 (десять) днів з
моменту підписання цього контракту
обома сторонами на підставі
рахунку-фактури, який виставляється
продавцем не пізніше 5 (п'яти) днів з
моменту підписання контракту обома
сторонами.

Пунктом 2.2 контракту передбачено, що
остаточний розрахунок в розмірі
85 % від вартості поставлених виробів
за даним контрактом, що залишається
несплаченою після оплати авансу
покупцем згідно п. 2.1 цього контракту,
покупець зобов'язаний сплатити
продавцю на протязі 100 календарних днів
після відвантаження виробів кінцевому
користувачі (через ДК "Укрспецекспорт"),
але в будь-якому разі не пізніше 130
календарних днів з дати поставки
виробів продавцем покупцю за цим
контрактом.

У випадку порушення термінів оплати
виробів, які встановлено п. 2.1 та
п. 2.2 цього контракту, покупець сплачує
продавцю пеню в розмірі 0,01% від суми
платежів, відносно яких допущено
прострочення оплати, за кожен день
прострочення, але не більше 5% від
загальної суми прострочених платежів
(п. 2.4 контракту).

Згідно Специфікації до контракту
загальна вартість виробів складає 4 851
813, 19 грн.

На виконання умов договору Продавець
виготовив та поставив, а Покупець
прийняв продукцію на загальну суму 4 851
813, 19 грн.

Факт отримання виробів відповідачем на
зазначену суму підтверджується
оформленими належним чином наступними
накладними: № 026365 від 09.10.2013 року на
суму 856 202,33 грн.; № 026366 від 16.10.2013 року на
суму 1 141 603,10 грн.; № 026373 від 08.11.2013 року
на суму 856 202,33 грн.; № 026372 від 12.11.2013
року на суму 570 801,55 грн.; № 026374 від 29.11.2013
року на суму 1 427 003,88 грн.

Відповідачем зобов'язання за
контрактом виконано частково, а саме
10.10.2013 здійснено передплату в сумі 727 771,
98 грн. та 30.10.2013 оплачено частину
заборгованості за поставлені вироби в
сумі 750 000 грн.

Решта боргу в сумі 3 374 041, 21 грн. (4 851 813, 19
грн. - 727 771, 98 грн. -750 000 грн.) залишилась
відповідачем не оплаченою

У зв'язку з невиконанням відповідачем
своїх зобов'язань у повному обсязі
позивач звернувся з даним позовом до
суду.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України встановлено, що підставами
виникнення прав та обов'язків, є,
зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Як визначено п. 3 ч. 1 ст. 174
Господарського кодексу України,
господарські зобов'язання можуть
виникати з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
до виконання сторонами.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 ст. 692
Цивільного кодексу України покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Згідно зі статтею 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до п. 2.1 контракту покупець
зобов'язаний здійснити продавцю
передоплату в розмірі 15 % від вартості
контракту, що становить 727 771,98 грн. у
термін не пізніше, ніж 10 (десять) днів з
моменту підписання цього контракту.

Пунктом 2.2 контракту передбачено, що
остаточний розрахунок в розмірі
85 % від вартості поставлених виробів
за даним контрактом, що залишається
несплаченою після оплати авансу
покупцем згідно п. 2.1 цього контракту,
покупець зобов'язаний сплатити
продавцю на протязі 100 календарних днів
після відвантаження виробів кінцевому
користувачі (через ДК "Укрспецекспорт"),
але в будь-якому разі не пізніше 130
календарних днів з дати поставки
виробів продавцем покупцю за цим
контрактом.

Відповідачем зобов'язання за
контрактом виконано частково, а саме
лише 10.10.2013 здійснено передплату в сумі
727 771, 98 грн. та 30.10.2013 оплачено частину
заборгованості за поставлені вироби в
сумі 750 000 грн.

Решта боргу в сумі 3 374 041, 21 грн. (4 851 813, 19
грн. - 727 771, 98 грн. -750 000 грн.) залишилась
відповідачем не оплаченою.

Враховуючи вищевикладене, на момент
звернення позивача з даним позовом до
суду строк виконання відповідачем
зобов'язання з оплати вартості
поставленого товару в сумі 3 374 041, 21
грн. настав, проте зобов'язання в
повному обсязі виконано не було.

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу
України встановлено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання не звільняє винну
сторону від відповідальності за
порушення зобов'язання.

Згідно частини 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Факт наявності заявленого до стягнення
боргу станом на день подачі позову до
суду підтверджується матеріалами
справи та не заперечується
відповідачем.

За наведених обставин, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
задоволення позовних вимог в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача заборгованості в сумі 3 374 041, 21
грн.

Також, окрім суми основного боргу,
позивачем заявлено до стягнення пеню в
сумі 52 977, 86 грн., три відсотки річних в
сумі 43 543, 45 грн. та інфляційні в сумі 265
517, 93 грн.

Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу
України передбачено, що у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно з п. 2.4 контракту у випадку
порушення термінів оплати виробів, які
встановлено п. 2.1 та п. 2.2 цього
контракту, покупець сплачує продавцю
пеню в розмірі 0,01% від суми платежів,
відносно яких допущено прострочення
оплати, за кожен день прострочення, але
не більше 5% від загальної суми
прострочених платежів.

Так, за змістом положень договору,
сторонами передбачена
відповідальність у вигляді пені.

Позивачем здійснено розрахунок пені
виходячи з встановленого договором
розміру - 0,01% від суми простроченого
платежу.

Враховуючи те, що визначений в
договорі розмір пені (0,01%), виходячи з
якого позивачем здійснено розрахунок,
не перевищує розмір, який установлено
законом як граничний (подвійна
облікова ставка Національного банку
України), такий розрахунок заявленої
до стягнення неустойки є вірним та
відповідно заявлена до стягнення сума
пені в розмірі 52 977, 86 грн. обґрунтовано
задоволена судом першої інстанції.

Також, колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду в частині задоволення вимог про
стягнення трьох відсотків річних в
сумі 43 543, 45 грн. та інфляційних в сумі 265
517, 93 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачена вказаною статтею сплата
суми боргу за грошовим зобов'язанням з
урахуванням встановленого індексу
інфляції, а так само трьох процентів
річних від простроченої суми,
здійснюється незалежно від наявності
відповідного положення в договорі.

З огляду на викладене, доводи апелянта
про те, що суд першої інстанції дійшов
невірного висновку про стягнення
трьох відсотків річних в сумі 43 543, 45
грн., оскільки контрактом не
передбачено нарахування цих відсотків
за прострочення виконання грошового
зобов'язання, відхиляються колегією
суддів за необґрунтованістю.

Отже, оскільки відповідач прострочив
виконання грошового зобов'язання перед
позивачем за контрактом, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо задоволення
вимог про стягнення з відповідача на
користь позивача трьох відсотків
річних в сумі 43 543, 45 грн. та інфляційних
в сумі 265 517, 93 грн., розрахунок яких
перевірений судом та не суперечить
чинному законодавству.

Доводи апелянта про те, що судом першої
інстанції було порушено норми
процесуального права, а саме справу
розглянуто за відсутності
представника відповідача,
відхиляються колегією суддів з
наступних підстав.

Згідно ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України повне
рішення та ухвали надсилаються
сторонам, прокурору, третім особам, які
брали участь в судовому процесі, але не
були присутні у судовому засіданні,
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення не пізніше трьох днів з
дня їх прийняття або за їх зверненням
вручаються їм під розписку
безпосередньо у суді.

В п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№ 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено, що особи,
які беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України.

За змістом ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.

Так, ухвала господарського суду міста
Києва від 29.07.2014 про порушення
провадження у даній справі та про
призначення її до розгляду на 18.08.2014
отримана відповідачем 04.08.2014, про що
свідчить повідомлення про вручення
поштового відправлення (а.с. 3).

Таким чином, відповідач був завчасно та
належним чином повідомлений про дату,
час та місце судового засідання та
відповідно мав змогу у строк до 18.08.2014
надати додаткові докази, а також
направити свого представника для
участі в судовому засіданні,
призначеному на зазначену дату.

Крім цього, будь - яких заяв, клопотань
щодо неможливості бути присутнім в
судовому засіданні 18.08.2014 з наданням
доказів поважності причин від
відповідача до суду першої інстанції
не надійшло.

За таких обставин, доводи апелянта про
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права є
необґрунтованими та не можуть бути
підставою для скасування рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, колегія суддів дійшла
висновку про те, що оскаржуване рішення
місцевого господарського суду
прийнято з повним, всебічним та
об'єктивним з'ясуванням обставин, які
мають значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим,
правові підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, в задоволенні апеляційної
скарги відмовлено, відповідно до
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України, витрати по сплаті
судового збору за подання апеляційної
скарги покладаються на відповідача
(апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу державного
підприємства "Київський бронетанковий
завод" залишити без задоволення, а
рішення господарського суду міста
Києва від 18.08.2014 у справі № 910/15553/14 - без
змін.

2. Судові витрати зі сплати судового
збору за подачу апеляційної скарги
покласти на її заявника - відповідача у
справі.

3. Матеріали справи № 910/15553/14 повернути
до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановленому Господарським
процесуальним кодексом України
порядку та строки.

Головуючий суддя
Є.Ю. Пономаренко

Судді
М.А. Дідиченко

М.А. Руденко