РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 року
Справа № 924/644/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак
А.В.

судді
Петухов М.Г. ,

судді
Розізнана І.В.

при секретарі судового засідання Ващук
К.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Швед О.Л., керівник

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Комунального
підприємства "Красилівське
підприємство теплових мереж"

на рішення господарського суду
Хмельницької області від 16.07.2014 р.

у справі № 924/644/14

за позовом публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"

до комунального підприємства
"Красилівське підприємство теплових
мереж"

про стягнення 147 500,44 грн.

В судовому засіданні 01.10.2014р.
оголошувалась перерва до 02.10.2014р. з
метою надання відповідачу права подати
докази доплати судового збору, які
витребовувались ухвалою Рівненського
апеляційного господарського суду від
27.08.2014р.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 16.04.2014 року по
справі №924/644/14 позов публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(далі - позивач) до комунального
підприємства "Красилівське
підприємство теплових мереж" (далі -
відповідач) про стягнення 147500,44 грн., з
яких 46145,18 грн. основного боргу, 33318,22
грн. пені, 15654,52 грн. 3% річних, 15138,11 грн.
інфляційні втрати, 37244,41 грн. 7% штрафу за
порушення грошового зобов'язання
задоволено частково.

Стягнуто з комунального підприємства
"Красилівське підприємство теплових
мереж" на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
33318,22 грн. (тридцять три тисячі триста
вісімнадцять гривень 22 коп.) пені, 37244,41
грн. (тридцять сім тисяч двісті сорок
чотири гривни 41 коп.) штрафу, 15654,52 грн.
(п'ятнадцять тисяч шістсот п'ятдесят
чотири гривни 52 коп.) 3% річних, 15138,11 грн.
(п'ятнадцять тисяч сто тридцять вісім
гривень 11 коп.) інфляційних втрат, 2950,00
грн. (дві тисячі дев'ятсот п'ятдесят
гривень ,00 коп.) судового збору.

Провадження у справі в частині
стягнення 46145,18 грн. основного боргу
припинено.

Рішення господарського суду
мотивоване тим, що оскільки після
порушення провадження у справі
відповідач добровільно розрахувався
за поставлений природний газ в сумі
46145,18 грн., що підтверджується платіжним
дорученням №200 від 26.05.2014р.
поставленого природного газу, а тому
провадження у справі в частині
стягнення основного боргу слід
припинити. Щодо нарахованих та
заявлених позивачем до стягнення 33318,22
грн. пені, 37244,41 грн. 7% штрафу, 15654,52 грн. 3%
річних та 15138,11 грн. інфляційних
нарахувань, то суд першої інстанції
прийшов до висновку про задоволення
позову в цій частині, оскільки
матеріалами справи підтверджено, що
відповідач порушив строки виконання
зобов'язанння щодо оплати поставленого
природного газу.

Не погоджуючись з прийняти рішенням,
відповідач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
прийняте рішення скасувати та прийняти
нове, яким в задоволенні позову
відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
рішення суду першої інстанції прийняте
з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Зокрема, скаржник зазначає, що на
момент розгляду позовної заяви
заборгованості не було.

Комунальне підприємство "Красилівське
підприємство теплових мереж" не
утримувало та не користувалось
коштами, якими з Державного бюджету
України погашено заборгованість, а
тому відсутні підстави застосовувати
до даних правовідносин ст. 625Цивільного
кодексу України та стягувати з
відповідача індекс інфляції та 3
проценти річних.

Також, скаржник звертає увагу на те, що
згідно зі статтею 549 ЦУ України пеня та
штраф є формами неустойки, а відповідно
до статті 230 ГК України - видами
штрафних санкцій, тобто не є окремими
та самостійними видами юридичної
відповідальності.

Таким чином, на думку скаржника,
рішення суду першої інстанції про
задоволення позову суперечить нормам
чинного законодавства.

У письмовому відзиві №14/2-115/7 від
26.09.2014р. на апеляційну скаргу позивач
заперечив проти її доводів, вважаючи
оскаржене рішення суду першої
інстанції законним та таким, що
відповідає дійсним обставинам справи,
з підстав викладених у відзиві.

Представник відповідача (скаржника) в
судовому засіданні 01.10.2014р., зокрема
зазначив, що погоджується з висновком
суду першої інстанції щодо припинення
провадження у справі в частині
стягнення 46145,18 грн. основного боргу, а
тому просить скасувати рішення суду
першої інстанції від 16.07.2014р. в частині
стягнення з відповідача штрафних
санкцій.

Представник позивача в судовому
засіданні 01.10.2014р. заперечив проти
доводів, викладених в апеляційній
скарзі та наданих в судовому засіданні
01.10.2014р. Вважає, що рішення суду першої
інстанції від 16.07.2014р. є таким, що
прийняте з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому просить залишити його без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні 01.10.2014р.
оголошувалась перерва до 02.10.2014р. з
метою надання відповідачу права подати
докази доплати судового збору, які
витребовувались ухвалою Рівненського
апеляційного господарського суду від
27.08.2014р.

В судовому засіданні 02.10.2014р.
представником відповідача подано
письмове клопотання про уточнення
прохальної частині апеляційної скарги,
в якомі зазначив, що погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
припинення провадження у справі в
частині стягнення 46145,18 грн. основного
боргу, а тому просить скасувати рішення
суду першої інстанції від 16.07.2014р. в
частині стягнення з відповідача
штрафних санкцій.

Також, в судовому засіданні 02.10.2014р.
представником відповідача подано
докази доплати судового збору.

Враховуючи приписи ст.101 ГПК України
про межі перегляду справ в апеляційній
інстанції, ст. 102 ГПК України про строки
розгляду апеляційної скарги та той
факт, що неявка в засідання суду
представника позивача, належним чином
та відповідно до законодавства
повідомленого про дату, час та місце
розгляду справи, не перешкоджає
перегляду оскарженого рішення, судова
колегія визнала за можливе розглянути
апеляційну скаргу за відсутності
представника позивача та за наявними в
матеріалах справи доказами.

Відповідно до статті 99 ГПК України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників
сторін 01.10.2014р. та додаткові пояснення
представника відповідача 02.10.2014р.,
обговоривши доводи апеляційної скарги
(з урахуванням внесених змін),
заперечення на апеляційну скаргу,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскарженого
рішення, оцінивши висновки суду першої
інстанції на відповідність дійсним
обставинам справи, судова колегія
дійшла висновку, що рішення
господарського суду Хмельницької
області від 16.07.2014р. по справі №924/644/14
слід змінити, а апеляційну скаргу
залишити без задоволення, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
28.08.2012р. між ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (Продавець)
та Красилівським підприємством
теплових мереж (Покупець) укладений
договір №12/55-ТЕ-34 купівлі - продажу
природного газу (далі- Договір) (а.с.12-17).

Відповідно до п. 1.1. Договору продавець
зобов'язується передати у власність
покупцю у 2012 році природний газ,
ввезений на митну територію України
ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ
ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов'язується
прийняти та оплатити цей природний газ
(надалі - газ), на умовах цього Договору.

Згідно з п.1.2. Договору газ, що
продається за цим договором,
використовується Покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями.

Пунктом 2.1. Договору визначено, що
продавець передає покупцеві з 01 серпня
2012 року по 31 грудня 2012 року газ обсягом
до 845,0 тис. куб. м., у тому числі по
місяцях кварталів (тис. куб. м): - серпень
60; - вересень 60; - жовтень 150; - листопад 275;
- грудень 300.

Зі змісту п. 3.1. Договору вбачається, що
право власності на газ переходить від
Продавця до Покупця в пунктах
приймання-передачі. Після переходу
права власності на газ Покупець несе
всі ризики і приймає на себе всю
відповідальність, пов'язану з правом
власності на газ.

Покупець до 20 числа місяця, що передує
місяцю поставки газу, надає продавцю
належним чином оформлену заявку на
планові обсяги споживання газу на
наступний місяць, підписану
уповноваженою особою. Плановий обсяг
поставки підтверджується продавцем та
доводиться до відома газотранспортних
підприємств в електронному вигляді
оператором ЄГТСУ на відповідний місяць
поставки (п.3.1.2. Договору).

Відповідно до п. 3.3. Договору приймання -
передача газу, переданого продавцем
Покупцеві у відповідному місяці
продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Обсяг
споживання газу покупцем у
відповідному місяці поставки
встановлюється шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу Покупця.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного
за місяцем продажу газу, покупець
зобов'язується надати продавцеві
підписані та скріплені печатками
покупця та газотранспортного
підприємства три примірники акта
приймання - передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. продавець не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
покупцеві та газотранспортному
підприємству по одному примірнику
оригіналу акта, підписаний
уповноваженим представником та
скріплений печаткою, або надати в
письмовій формі мотивовану відмову від
підписання акта. Акти є підставою для
остаточних розрахунків між сторонами
(п. 3.4. Договору).

Згідно п. 4.1 договору, кількість газу,
яка подається покупцеві, визначається
за показами комерційних вузлів газу
покупця з урахуванням вимог наказу
Мінпаливенерго від 15.07.2010 р. №288 "Про
затвердження методики визначення
обсягів природного газу, які
використовуються для виробництва
теплової енергії для населення в разі,
якщо суб'єкти господарювання
здійснюють постачання теплової
енергії різним категоріям".

Пункт 5.1. Договору зазначає, що ціна
(граничний рівень ціни) на газ для
теплопостачальних підприємств та та
послуги з його транспортування
установлюється НКРЕ.

Ціна за 1000 куб. м природного газу
становить 1091,00 грн. з урахуванням збору
у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу за
регульованим тарифом та без урахування
податку на додану вартість. До сплати
за 1000 куб.м. природного газу - 1091,00 грн.,
крім того ПДВ - 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ
- 1309,20 грн. (п.5.2. Договору).

Відповідно до п.6.1. Договору оплата за
газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Згідно з п.6.3. Договору в платіжних
дорученнях покупець повинен
обов'язково зазначати номер договору,
дату його підписання та призначення
платежу без зазначення періоду, за який
здійснюється оплата. За наявності
заборгованості у покупця за цим
договором продавець має право
зарахувати кошти, що надійшли від
Покупця, як погашення заборгованості
за газ, поставлений в минулі періоди по
цьому договору, в порядку календарної
черговості виникнення заборгованості.

Кошти, які надійшли від покупця, будуть
зараховані як передоплата за умови
відсутності заборгованості за цим
Договором.

У відповідності до п. 7.2. Договору у разі
невиконання покупцем умов пункту 6.1.
цього Договору продавець має право не
здійснювати поставку газу покупцю або
обмежити поставку пропорційно до
кількості несплачених обсягів з
наступною поставкою цих обсягів при
умові їх оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
покупцем пункту 6.1. умов цього Договору
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу.

Пунктом 11.1. Договору визначено, що
договір набирає чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін, поширює дію
на відносини, що фактично склалися між
сторонами з 01.08.2012р. і діє в частині
поставки газу до 31.12.2012р., а в частині
розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір підписаний представниками
сторін та скріплений їх печатками.

На виконання умов договору продавець у
вересні - грудні 2012р. передав, а
покупець отримав природний газ в
обсязі 598,098 тис. куб. м. на загальну суму
783029,90 грн., що підтверджується актами
прийому-передачі природного газу від
30.11.12р. (19,415 тис.куб.м. на суму 25418,11 грн.),
від 30.11.12р. (73,327 тис.куб.м. на суму 95999,72
грн.), від 30.11.12р. (199,034 тис.куб.м. на суму
260575,31 грн.), від 31.12.2012р. (306,322 тис. куб.м.на
суму 401036,76 грн.) (а.с.18-21).

Відповідач свої зобов'язання з оплати
поставленого природного газу виконав
частково, перерахувавши на рахунок
продавця грошові кошти в сумі 736884,72
грн., що підтверджується довідками про
операції та сальдо підприємства
(а.с.22-23).

Отже, комунальне підприємство
"Красилівське підприємство теплових
мереж" не виконало зобов'язання перед
позивачем належним чином, з порушенням
умов, визначених договором.

Станом на 14.04.14р. заборгованість
відповідача перед Позивачем складає
46145,18 грн. за переданий природний газ.

У зв'язку з несвоєчасною оплатою за
поставлений природний газ, позивач на
підставі п.7.2. договору нарахував пеню в
розмірі 33318,22 грн. та 7% штрафу в сумі
37244,41 грн., а також відповідно до ст. 625 ЦК
України нарахував відповідачу 15138,11
грн. інфляційних втрат, 15654,52 грн. 3 %
річних.

У зв`язку з неналежним виконанням
відповідачем зобов`язань за Договором,
за період вересень-грудень 2012р.,
позивач звернувся з позовом до суду про
стягнення заборгованості за
поставлений природний газ в розмірі
46145,18 грн., пеню в розмірі 33318,22 грн., 7%
штрафу в сумі 37244,41 грн., 15138,11 грн.
інфляційних втрат та 15654,52 грн. 3 %
річних.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) та ст. 174
Господарського кодексу України (далі -
ГК України) господарські зобов'язання
можуть виникати, зокрема, з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Підставою виникнення зобов'язань між
сторонами по справі є договір №12/55-ТЕ-34
купівлі - продажу природного газу.

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

За приписами ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до п. 1 ст. 692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 526, 629 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно з ч.1, ч.2, ч.7 ст.193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором. Не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Позивач виконав свої зобов'язання за
договором, у вересні - грудні 2012р.
передав природний газ в обсязі 598,098 тис.
куб. м. на загальну суму 783029,90 грн., що
підтверджується актами
прийому-передачі природного газу від
30.11.12р. (19,415 тис.куб.м. на суму 25418,11 грн.),
від 30.11.12р. (73,327 тис.куб.м. на суму 95999,72
грн.), від 30.11.12р. (199,034 тис.куб.м. на суму
260575,31 грн.), від 31.12.2012р. (306,322 тис. куб.м.на
суму 401036,76 грн.) (а.с.18-21).

Відповідач свої зобов'язання з оплати
поставленого природного газу виконав
частково, перерахувавши на рахунок
продавця грошові кошти в сумі 736884,72
грн., що підтверджується довідками про
операції та сальдо підприємства
(а.с.22-23).

Однак, позивач свої відповідач свої
зобов'язання щодо оплати за
постанвлений природний газ не виконав
у строк, встановлений договором.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач здійснив оплату за газ
частково в сумі 736884,72 грн., що
підтверджується довідкою про операції
та довідкою про сальдо.

Станом на 14.04.3014р. заборгованість
відповідача за природний газ, спожитий
у вересні - грудні 2012р., складає 46145,18
грн.

За вказаних обставин, позивач 14.05.2014р.
звернувся до господарського суду
Хмельницької області з позовом про
стягнення з відповідача
заборгованості за договором в сумі
46145,18 грн.

Ухвалою господарського суду
Хмельницької області від 15.05.2014р.
позовну заяву публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" прийнято до
розгляду та порушено провадження у
справі.

Після порушення провадження у справі
відповідач добровільно розрахувався
за поставлений природний газ в сумі
46145,18 грн., що підтверджується платіжним
дорученням №200 від 26.05.2014р. (а.с.43).

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України,
господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмету спору.

Згідно п. 4.4. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" №18
від 26.12.11р. (із змінами і доповненнями),
припинення провадження у справі на
підставі зазначеної норми ГПК можливе
в разі, коли предмет спору існував на
момент виникнення останнього та
припинив існування в процесі розгляду
справи.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
оскільки відповідач добровільно
погасив заборгованість за поставлений
природний газ в сумі 46145,18 грн. в процесі
розгляду справи, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо припинення провадження
у справі в частині стягнення основного
боргу сумі 46145,18 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності із ст.612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач не виконував своє
зобов'язання, а отже мало місце
прострочення виконання зобов'язання.

Згідно ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
кодексом, іншими законами або
договором.

В порядку ч.2 ст. 218 ГК України учасник
господарських відносин відповідає за
невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення. У разі
якщо інше не передбачено законом або
договором, суб'єкт господарювання за
порушення господарського зобов'язання
несе господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.
Не вважаються такими обставинами,
зокрема, порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника,
відсутність на ринку потрібних для
виконання зобов'язання товарів,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у
разі порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

За приписами ч.ч.1, 3 ст.549 ЦК України, ч. 1
ст. 230 ГК України та п. 2.1. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" від 17 грудня 2013
року N 14 (далі - Постанова) неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є штрафні санкції, до яких
віднесено штраф та пеню.

Частиною 6 статті 232 ГК України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Сторонами в п. 7.2 договору передбачено,
що у разі невиконання Покупцем пункту
6.1. умов цього Договору він у
безспірному порядку зобов'язується
сплатити Продавцю, крім суми
заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (днів) додатково
сплати штраф у розмірі 7 відсотків від
суми прстроченого платежу.

З норм наведеного вище законодавства
та договору випливає, що Право
встановити в договорі розмір та
порядок нарахування штрафу надано
сторонам частиною четвертою статті 231
ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені
та штрафу за порушення окремих видів
господарських зобов'язань передбачено
частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання
господарських зобов'язань чинне
законодавство не встановлює для
учасників господарських відносин
обмежень передбачати в договорі
одночасне стягнення пені та штрафу, що
узгоджується із свободою договору,
встановленою статтею 627 ЦК України,
коли сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Одночасне стягнення з учасника
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
статті 61 Конституції України, оскільки
згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та
штраф є формами неустойки, а відповідно
до статті 230 ГК України - видами
штрафних санкцій, тобто не є окремими
та самостійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може застосовуватися
різний набір санкцій.

У справі, що переглядається, договором
передбачено господарсько-правову
відповідальність за порушення умов
договору у вигляді сплати неустойки -
пені та штрафу.

Таким чином, враховуючи норми чинного
законодавства, договору та обставини
справи, судова колегія, перевіривши
розмір заявленої позивачем пені в
розмірі 33318,22 грн. вважає його
правильними та обгрунтованими.

Однак, 02.10.2014р. від відповідача надійшло
клопотання про зменшення розміру
штрафних санкцій (пені та штрафу) у
зв'язку із добровільною сплатою
заборгованості та скрутним
матеріальним становищем відповдача.

За приписами статті 99 ГПК України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

У разі якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора, суд має право
зменшити розмір санкцій. При цьому
повинно бути взято до уваги: ступінь
виконання зобов'язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій (ст. 233 ГК України).

Відповідно до абз. 1 п. 3.17.4. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Відповідач є підприємством
комунальної форми власності і
заснований на майні територіальної
громади, надає послуги з
теплопостачання. Основним споживачем
відповідача є населення та державні
установи.

Підставою для задоволення клопотання
про зменшення розміру штрафних санкцій
апеляційний суд визначає також те, що
задоволення штрафних санкцій в повному
обсязі (в тому числі у зв"язку з
настанням опалювального сезону) може
утруднити або, навіть, зробити
неможливим надання відповідачем
послуг з теплопостачання на передодні
опалювального сезону.

Аналізуючи ступінь вини відповідача у
виникненні заборгованості, суд
зазначає, що неналежне виконання
відповідачем грошового зобов"язання за
договором спричинене не його
зловживанням своїми правами, а
об"єктивними обставинами (непогашення
Державою заборгованості в різниці
тарифів на теплову енергію для
населення), що унеможливили вчасну
оплату відповідної заборгованості
відповідача перед позивачем.

В той же час, з матеріалів справи
вбачається, що відповідач в
добровільному порядку погасив частину
основного боргу в сумі 736884,72 грн. Після
порушення провадження у даній справі
відповідач погасив залишок боргу в
сумі 46145,18 грн.

З огляду на наведене, суд згідно п.3 ч.1
ст.83 ГПК України та враховуючи
клопотання відповідача про зменшення
розміру пені та штрафу зменшує їх на 70%
та відповідно стягує з відповідача
пеню в розмірі 9995,47 грн. та штраф в
розмірі 11173,32 грн.

Зазначена вище позиція підтримана
численною судовою практикою та
викладена, зокрема, в Постанові ВГС
України від 19.12.2012 р. № 5023/3165/12, листі ВГС
України від 29.04.2013 р. № 01-06/767/2013 „Про
деякі питання практики застосування
господарськими судами законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов"язань", в якому
зазначено, що суди першої та
апеляційної інстанції, встановивши
причини невиконання відповідачем
грошового зобов"язання, а саме надавши
належну оцінку тій обставині, що
споживачами теплової енергії, яку
виробляє відповідач, є переважно
населення, а також збитковість
господарської діяльності відповідача
у зв"язку з наявністю значної
заборгованості споживачів за
поставлену енергію, дійшли
обгрунтованих висновків про наявність
підстав для зменшення розміру пені на
підставі ст. 233 ГК України та п. 3 ч. 1 ст. 83
ГПК України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
судова колегія прийшла до висновку, що
рішення господарського суду
Хмельницької області від 16.07.2014р. слід
змінити в частині задоволення позову
про стягнення з Комунального
підприємства "Красилівське
підприємство теплових мереж" 33318,22 грн.
пені та 37244,41 грн. штрафу та стягує з
Комунального підприємства
"Красилівське підприємство теплових
мереж" пеню в розмірі 9995,47 грн. та штраф
в розмірі 11173,32 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних з
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та трьох процентів річних виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, тобто метою такого
майнового захисту є компенсація втрат
за увесь період користування чужими
грошовими коштами, оскільки саме такий
період прямо передбачений нормами ст.
625 Цивільного кодексу України.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли
нарахування процентів тісно
пов'язується із застосуванням індексу
інфляції, орієнтує на компенсаційний, а
не штрафний характер відповідних
процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК
України нарахування інфляційних
витрат на суму боргу та 3 % річних
входять до складу грошового
зобов'язання і є особливою мірою
відповідальності боржника
(спеціальний вид цивільно-правової
відповідальності) за прострочення
грошового зобов'язання, оскільки
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
(збитків) кредитора від знецінення
грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отримання
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня
2012 р. у справі №6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р.
у справі №6-38цс11). Отже, проценті,
передбачені ст. 625 ЦК України не є
штрафними санкціями (постанова ВСУ від
17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11).

Згідно листа Верховного Суду України
„Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ" від 03.04.1997
№62-97р., відповідно до якого індекс
розраховується не на кожну дату місяця,
а в середньому на місяць і здійснюється
шляхом множення суми заборгованості на
момент її виникнення на сукупний
індекс інфляції за період прострочення
платежу. При цьому сума боргу, яка
сплачується з 1 по 15 день відповідного
місяця, індексується з врахуванням
цього місяця, а якщо сума боргу
сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця.

Таким чином, судова колегія,
перевіривши розмір заявлених
позивачем інфляційних втрат за жовтень
2012р. в сумі 25,37 грн. (сума боргу 25418,12
грн.), за листопад 2012р. в сумі 95,81 грн.
(сума боргу 95999,71 грн.) за грудень 2012р. в
сумі 521,15 грн. (сума боргу 260575,31грн.), за
січень 2013р.-березень 2014р. (сума боргу
9608,42 грн.) в сумі 339,18 грн., за січень 2013р.
по березень 2014р. (сума боргу 401036,76 грн.) в
сумі 14156,60 грн. та 3 % річних в розмірі
15654,52 грн. по кожному періоду наявності
заборгованості з урахуванням розміру
боргу за вказаний період, вважає їх
правильними та обгрунтованими, а тому
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо стягнення з відповідача
3% річних в розмірі 15654,52 грн. та
інфляційних втрат в розмірі 15138,11 грн.

З огляду на зазначені правові
положення та встановлені обставини
справи апеляційний господарський суд
вважає, що доводи, викладені позивачем
в апеляційній скарзі, є
необґрунтованими, оскільки вони
спростовуються зібраними по справі
доказами і не відповідають вимогам
діючого законодавства, що регулює дані
правовідносини.

Керуючись ст.49,п.3ч.1ст.83,ст.ст.99,101,103-105
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу відповідача
Комунального підприємства
"Красилівське підприємство теплових
мереж" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Хмельницької області від 16.07.2014 року по
справі №924/644/14 змінити в частині
задоволення позову про стягнення з
Комунального підприємства
"Красилівське підприємство теплових
мереж" 33318,22 грн. пені та 37244,41 грн. штрафу
та викласти в наступній редакції:
"Стягнути з Комунального підприємства
"Красилівське підприємство теплових
мереж" (м.Красилів, Хмельницької
області, вул. Б. Хмельницького, 2, код
14151814) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, код
20077720) пеню в розмірі 9995,47 грн. та штраф в
розмірі 11173,32 грн."

В решті рішення залишити без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання постановою
апеляційного господарського суду
законної сили.

3. Справу №924/644/14 повернути до
господарського суду Хмельницької
області.

Головуючий суддя
Гудак А.В.

Суддя
Петухов М.Г.

Суддя
Розізнана І.В.