ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

15 вересня 2014 року Справа № 2/125-12

Вищий господарський суд України у
складі:

головуючого суддіВовка
І.В.,суддів:Запорощенка М.Д., Кочерової
Н.О., Мележик Н.І., Черкащенка М.М.,

розглянувши заяву споживчого
товариства "Настуся"про перегляд
Верховним Судом
УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 11.06.2014у
справі№ 2/125-12за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю "Суффле
Агро Україна"доспоживчого товариства
"Настуся"простягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Київської області від 19.12.2012 у справі №
2/125-12 позов задоволено частково:
стягнуто зі споживчого товариства
"Настуся" на користь товариства з
обмеженою відповідальністю "Суффле
Агро Україна" 544 433,75 грн. основної
заборгованості за насіння
сільгоспкультур, 17 826,06 грн. пені, 3 932,16
грн. 3% річних; в решті позову
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 25.04.2013,
залишеною без змін постановою Вищого
господарського суду від 18.09.2013, рішення
господарського суду Київської області
від 19.12.2012 у справі № 2/125-12 скасовано
частково та прийнято нове рішення, яким
в задоволенні позову відмовлено.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Суффле Агро Україна"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду із заявою про
перегляд за нововиявленими
обставинами постанови Київського
апеляційного господарського суду від
25.04.2013, в якій позивач просив скасувати
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 25.04.2013, а
рішення господарського суду Київської
області від 19.12.2012 залишити в силі.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 18.03.2014 заяву
про перегляд постанови за
нововиявленими обставинами залишено
без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду
України від 11.06.2014 ухвалу Київського
апеляційного господарського суду від
18.03.2014 скасовано, заяву товариства з
обмеженою відповідальністю "Суффле
Агро Україна" про перегляд за
нововиявленими обставинами постанови
Київського апеляційного
господарського суду від 25.04.2013
задоволено, скасовано постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 25.04.2013, а
рішення господарського суду Київської
області від 19.12.2012 у справі № 2/125-12
залишено в силі.

Споживче товариство "Настуся"
звернулось із заявою про перегляд
Верховним Судом України постанови
Вищого господарського суду України від
11.06.2014 у справі № 2/125-12, в якій заявник
просить скасувати зазначену постанову,
прийняти у справі нове рішення.

Заяву, з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 13.01.2014
у справі № 911/1943/13, від 15.04.2008 у справі №
4/381-6/68, від 03.08.2011 у справі № 13/600, від
02.04.2009 у справі № 8/488/08, від 04.12.2013 у
справі № 5023/4952/12, від 14.05.2014 у справі №
910/19519/13, від 18.06.2009 у справі № 29/476-08, від
02.04.2014 у справі № 912/1146/13, від 24.03.2014 у
справі № 5017/3205/2012 мотивовано
неоднаковим застосуванням Вищим
господарським судом України положень
частини четвертої статті 612 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України) та
неправильним застосуванням таких норм
процесуального права як статті 82, 821, 1117,
114 Господарського процесуального
кодексу України (далі - ГПК України),
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, Вищий
господарський суд України вважає, що
справа № 2/125-12 не підлягає допуску до
провадження Верховного Суду України з
таких підстав.

Відповідно до пункту 1 статті 11116 ПК
України заява про перегляд судових
рішень господарських судів може бути
подана на підставі неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах.

Встановлений статтею 11116 ГПК України
перелік підстав для подання заяви про
перегляд судових рішень є вичерпним і
розширеному тлумаченню не підлягає.
Ухвалення різних за змістом судових
рішень матиме місце в разі, коли суд
касаційної інстанції у розгляді двох
чи більше справ за подібних предмета та
підстав позову, змісту позовних вимог
та встановлених судом фактичних
обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов
неоднакових правових висновків,
покладених в основу цих судових рішень.

Так з постанови від 11.06.2014 у справі №
2/125-12, про перегляд якої просить заявник
вбачається, що погоджуючись з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволення позову в частині стягнення
з відповідача основної заборгованості
за насіння сільгоспкультур, пені і 3%
річних, Вищий господарський суд
України виходив із встановлених судами
попередніх інстанцій обставин справи
про те, що оскільки відповідачем не
виконано зобов'язання перед позивачем
щодо зустрічної поставки пивоварного
ячменю за договором № 2046-А від 06.04.2012 (що
встановлено у судовому рішенні в іншій
господарській справі), яке має вимагати
у даному випадку позивач, то він
правомірно заявив вимогу про стягнення
заборгованості за поставлене насіння
сільгоспкультур.

Водночас у постанові від 13.01.2014 у справі
№ 911/1943/13, на яку заявник посилається,
Вищий господарський суд України
погодився із висновками місцевого
господарського суду щодо задоволення
позову про стягнення штрафних санкцій
за неналежне виконання відповідачем
зобов'язання за договором № 2046-А від
06.04.2012 в частині здійснення поставки
вирощеного ячменю в зв'язку з тим, що
судами попередніх інстанцій
встановлено факт поставки
відповідачем лише частини обумовленої
кількості зерна; відповідач не довів
того, що порушення ним зобов'язання
сталося з вини позивача, оскільки не
надано доказів наявності перешкод
узгодження відповідачем поставки
зерна позивачу і здійснення поставки у
передбаченій кількості та у
визначений строк.

У постанові від 15.04.2008 у справі № 4/381-6/68
суд касаційної інстанції погодився з
правомірністю відмови судами першої та
апеляційної інстанцій у задоволенні
позову про стягнення з відповідача сум
основної заборгованості, пені,
інфляційних втрат та 3% річних з огляду
на встановлені обставини справи про те,
що позивач неправомірно ухилявся від
видачі відповідачу дозволів на
розташування засобів зовнішньої
реклами, в зв'язку з чим настало
прострочення кредитора, яке
унеможливило належне виконання
відповідачем зобов'язання з розміщення
зовнішньої реклами у визначених
відповідним дозволом місцях та
грошового зобов'язання відповідача за
договором.

У постанові від 03.08.2011 зі справи № 13/600
Вищий господарський суд України
зазначив, що погоджується з висновком
судів першої та апеляційної інстанції
щодо відмови у задоволенні первісного
позову про стягнення з відповідача
(підрядника) пені та штрафних санкцій
за невчасне виконання робіт (в частині,
що стосується доводів заявника),
оскільки суди виходили з того, що
недотримання відповідачем строків
виконання робіт обумовлене
несвоєчасним вчиненням позивачем дій,
до здійснення яких відповідач не міг
виконати свої зобов'язання, що є
підставою для звільнення відповідача
від сплати штрафних санкцій.

У постанові від 02.04.2009 у справі № 8/488/08
суд касаційної інстанції погодився з
висновком суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні позову про
зобов'язання відповідача поставити
позивачу передбачену договором
продукцію та стягнення штрафних
санкцій за порушення строків поставки
та недопоставку продукції, оскільки
місцевим господарським судом було
встановлено, що позивач не вчинив дії,
встановлені договором, до вчинення
яких відповідач не міг виконати свого
обов'язку щодо поставки товару, отже,
відповідача не можна вважати таким, що
прострочив виконання зобов'язання.

Крім того постановою від 04.12.2013 у справі
№ 5023/4952/12 залишено в силі рішення суду
першої інстанції щодо відмови у
задоволенні позову в частині стягнення
штрафних санкцій за поставку товару в
неповному обсязі. При цьому, суд
касаційної інстанції виходив з
встановлених судами попередніх
інстанцій обставин справи про те, що
позивач не підтвердив відсутності
своєї вини у вивозі товару з полів
відповідача поза строком, встановленим
договором, а саме: не надав доказів
надання транспорту у встановлені
договором строки для завантаження
відповідачем соняшника або відмови
відповідача завантажувати товар на
поданий транспорт, що звільняє
відповідача від майнової
відповідальності у вигляді штрафу.

Також у постанові від 14.05.2014 у справі №
910/19519 Вищий господарський суд України
погодився з висновком апеляційного
господарського суду щодо задоволення
позову в частині стягнення з
відповідача 3% річних та інфляційних
втрат за порушення умов договору щодо
строків здійснення оплати вартості
поставленого товару, оскільки судами
попередніх інстанцій було встановлено,
що відповідач не надав доказів
відсутності його фінансування, що
відповідно до умов укладеного
сторонами договору є підставою для
звільнення його від відповідальності
за порушення строків оплати за
поставлений позивачем товар. При цьому,
суд касаційної інстанції зазначив, що
позов в частині стягнення з
відповідача пені за прострочення
оплати поставленого товару
задоволенню не підлягає, оскільки
умовами договору не було передбачено
відповідальність у вигляді сплати пені
за порушення саме грошового
зобов'язання.

Таким чином, зазначені судові рішення
не підтверджують доводів заявника щодо
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах, а свідчать лише про
наявність у згаданих справах різних
обставин встановлених судом першої та
апеляційної інстанцій, залежно від
яких суд касаційної інстанції дійшов
відповідних правових висновків.

Крім того, колегія суддів не розцінює
як доказ неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права
постанови Вищого господарського суду
від 18.06.2009 у справі № 29/476-08 та від 24.03.2014
у справі № 5017/3205/2012, оскільки предмети
та підстави позовів у вказаних справах
та у справі, про перегляд якої просить
заявник, є різними. Так у справі № 29/476-08
предметом позовних вимог є розірвання
договору, у справі № 5017/3205/2012 -
розірвання договору та зобов'язання
повернути майно, тоді як у справі №
2/125-12, про перегляд постанови у якій
просить заявник, предметом позовних
вимог є стягнення заборгованості за
насіння сільгоспкультур, пені і 3%
річних, тому спірні правовідносини у
даних справах не є подібними.

Постановою Вищого господарського суду
України від 02.04.2014 у справі № 912/1146/13
скасовано постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду і рішення
господарського суду Кіровоградської
області, справу передано на новий
розгляд до господарського суду першої
інстанції. Оскільки прийняття
касаційною інстанцією постанови про
скасування судових рішень судів нижчих
інстанцій з передачею справи на новий
розгляд не означає остаточного
вирішення спору у справі, то на
відповідну постанову не може
здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
пунктом статті 11116 цього Кодексу.

Крім того, у поданій заяві заявник
посилається на неправильне
застосування судом касаційної
інстанції норм процесуального права, а
саме статей 82, 821, 1117, 114 ГПК України, що
не відповідає приписам розділу XII2 ГПК
України, оскільки встановлений статтею
11116 ГПК України перелік підстав для
подання заяви про перегляд судових
рішень господарських судів є вичерпним
та не передбачає такої підстави
перегляду судових рішень
господарських судів, як невірне
застосування судовими інстанціями
норм процесуального права.

З огляду на викладене, Вищий
господарський суд України дійшов
висновку про відсутність підстав для
допуску даної справи до провадження
Верховного Суду України.

Керуючись статтями 11116, 11121 ГПК України
Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Відмовити споживчому товариству
"Настуся" у допуску справи № 2/125-12 до
провадження Верховного Суду України.

Головуючий
суддя:І.ВовкСудді:М.Запорощенко
Н.Кочерова Н.Мележик М.Черкащенко