м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 927/425/14 01.10.14За позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ТЛЛ»
до Публічного акціонерного товариства
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк»
про визнання договору недійсним.
Суддя Сташків Р.Б.
Представники сторін:
від позивача - не з'явились;
від відповідача - Радзевіл А.В.
(представник за довіреністю);
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд господарського суду міста
Києва передані вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «ТЛЛ» до
Публічного акціонерного товариства
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» про
визнання недійсним з моменту його
укладення договору №1056-12 від 09.11.2012 про
переведення боргу за кредитним
договором про відкриття кредитної
лінії № 686-11 від 21 червня 2011 року та про
визнання недійсним з моменту його
укладення договору № 8/686-11/1057 від 09.11.2012
про внесення змін до кредитного
договору про відкриття кредитної лінії
№ 686-11 від 21.06.2011.
Позовні вимоги мотивовані тим, що на
думку Позивача при укладенні договору
про переведення боргу сторонами не
було погоджено істотну умову - ціну
договору, що тягне за собою як
недійсність вказаного договору, так і
недійсність укладеного на його
підставі договору № 8/686-11/1057 від 09.11.2012
про внесення змін до Кредитного
договору, як такого, що не спрямований
на настання наслідків, обумовлених ним.
Відповідач проти позову заперечував з
тих підстав, що на його думку при
укладенні обох оспорюваних договорів
сторонами було дотримано всіх
обов'язкових для даного типу договорів
умов, а твердження Позивача є
голослівними та базуються на невірному
тлумаченні ним норм чинного
В судове засідання 01.10.2014 представники
Позивача не з'явилися, хоча судом були
вчинені всі дії щодо належного
повідомлення Позивача про призначення
справи до розгляду в засіданні суду,
про час і місце його проведення,
оскільки ухвали суду по справі
надсилалися на адресу
місцезнаходження Позивача згідно
відомостей з ЄДРЮО та ФОП, а відтак,
будь-які несприятливі наслідки неявки
його представників у судові засідання
покладаються на Позивача.
Судом враховано, що відповідно до
пункту 3.9.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
Клопотань про відкладення розгляду
справи не надходило, та перед судом не
доведено обставин, які б перешкоджали
чи не дозволяли розглянути спір у
даному судовому засіданні.
Відтак, суд дійшов висновку про
відсутність встановлених ст. 77 ГПК
України підстав для відкладення
розгляду справи та відповідно до
статті 75 ГПК України, здійснює розгляд
справи за наявними в ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
Позивача, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд
21.06.2011 між Відповідачем, як Банком, та
ТОВ «Фірма «Вена», як Позичальником,
було укладено Кредитний договір № 686-11
від 21.06.2011 (далі - Кредитний договір), за
умовами якого передбачалося надання
Позичальнику кредиту у вигляді
відновлювальної кредитної лінії в
сумі, яка не може перевищувати 72500000 грн.
Кошти надавалися Позичальнику на
умовах їх забезпеченості, цільового
використання, строковості, повернення
Правомірність укладення Кредитного
договору та дійсність зобов'язань за
ним у межах даного спору сторонами не
09.11.2012 між ТОВ «Фірма «Вена», як
Первісним боржником, ТОВ «Севен
Систем» (перейменовано на ТОВ «ТЛЛ»,
Позивач), як Новим боржником, та
Відповідачем, як Кредитором було
укладено Договір № 1056-12 від 09.11.2012 про
переведення боргу за Кредитним
договором (далі - Договір), за умовами
якого Первісний боржник переводить
свій борг на Нового боржника, внаслідок
чого Новий боржник заміняє Первісного
боржника як зобов'язану сторону у
Кредитному договорі (зі змінами згідно
Разом з цим, Позивач вважає Договір
недійсним, позаяк при його укладенні
сторонами не було погоджено істотну
умову - ціну договору, тобто не
погоджено ту оплату, яку має здійснити
ТОВ «Фірма «Вена» на користь ТОВ «Севен
Систем» за переведення зобов'язань за
Кредитним договором на Нового
Позивач вважає, що наслідком такої
невизначеності є неможливість
виконання ТОВ «Фірма «Вена» умов
Договору в частині внесення оплати
Позивачу, що в свою чергу унеможливлює
як виконання самого Договору, так і
укладеного на його підставі договору №
8/686-11/1057 від 09.11.2012 про внесення змін до
Кредитного договору.
З огляду на наведене, Позивач вважає
оспорюваний Договір недійсним в силу
положень ст.ст. 203, 215 ЦК України, та в
зв'язку з недійсністю цього Договору
Позивач також вважає недійсним договір
№ 8/686-11/1057 від 09.11.2012 про внесення змін
до Кредитного договору, як такий, що не
спрямований на настання наслідків,
Однак, до доводів Позивача суд
ставиться критично з огляду на
Так, дійсно, відповідно до ст. 180 ГК
України, при укладенні господарського
договору сторони зобов'язані у
будь-якому разі погодити предмет, ціну
та строк дії договору.
Проте за змістом ст. 189 ГК України, ціна
в цьому Кодексі є вираженим у грошовій
формі еквівалентом одиниці товару
(продукції, робіт, послуг,
матеріально-технічних ресурсів,
майнових та немайнових прав), що
підлягає продажу (реалізації), який
повинен застосовуватися як тариф,
розмір плати, ставки або збору.
Судом встановлено, що всупереч
твердженням Позивача, умови
оспорюваного Договору про переведення
боргу містять ціну договору - виражений
в грошовій формі розмір заборгованості
по кредиту, зобов'язання про погашення
якого та про сплату відсотків за
користування яким є предметом Договору
про переведення боргу.
При цьому, для самої форми договору про
переведення боргу за приписами ст. 520 та
інших норм ЦК України оплатність
переведення боргу, як обов'язкова
умова, не передбачена, а отже залишена
на розсуд сторін. Протилежного
Позивачем не доведено, а також не
доведено неможливість виконання
Договору про переведення боргу
сторонами за умови не передбачення в
ньому оплати, тобто не доведено
неможливість виконання даного
Договору як безоплатного.
Окрім того, оспорюваний Договір про
переведення боргу вже був фактично
виконаний сторонами, а саме шляхом
укладення договору № 8/686-11/1057 від 09.11.2012
про внесення змін до кредитного
договору про відкриття кредитної лінії
№ 686-11 від 21.06.2011.
Доказів того, що другий оспорюваний
договір (договір № 8/686-11/1057 від 09.11.2012) не
спрямований на настання наслідків,
обумовлених ним, Позивачем також не
доведено та матеріали справи цього
Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення його
сторонами вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України (ст.
Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.
Зокрема: 1) зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності; 3)
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; 4) правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; 5) правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до абз. 4 п. 2.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29 травня 2013 року № 11 «Про
деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»,
вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків.
Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
У силу припису статті 204 ЦК України
правомірність правочину презюмується,
тому обов'язок доведення наявності
обставин, з якими закон пов'язує
визнання господарським судом
оспорюваного правочину недійсним,
покладається на Позивача.
Проте Позивачем не доведено суду
належними засобами доказування, що
оскаржувані ним Договір №1056-12 від
09.11.2012 про переведення боргу за
кредитним договором про відкриття
кредитної лінії № 686-11 від 21 червня 2011
року та Договір № 8/686-11/1057 від 09.11.2012 про
внесення змін до кредитного договору
про відкриття кредитної лінії № 686-11
від 21.06.2011 суперечили закону, інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам, або що особи, які вчинили ці
правочини, не мали на це необхідного
обсягу цивільної дієздатності, чи що
волевиявлення учасників правочинів не
було вільним та не відповідало їх
внутрішній волі, або що правочини не
було вчинено у формі, встановленій
законом, чи що правочини не були
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними.
Отже, Позивачем не доведено суду
належними засобами доказування, що
існують обставини, з якими закон
пов'язує можливість визнання
господарським судом оспорюваних
правочинів недійсними, та також не
доведено порушення в зв'язку з
вчиненням оспорюваних правочинів
охоронюваних законом прав та інтересів
Позивача, а відтак, суд дійшов висновку
про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог.
Судовий збір, відповідно до положень
статті 49 ГПК України, покладається на
Виходячи з викладеного та керуючись
статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд
У задоволенні позову відмовити
Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 06.10.2014

Суддя
Сташків Р.Б.