ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2014 р.Справа № 922/3893/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання
Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Обласного комунального
виробничо-експлуатаційного
підприємства "Держпром" м. Харків до
Публічного акціонерного товариства
банк "Меркурій" м. Харків про
стягнення 126 308,56грн. за участю
представників сторін:

позивача - Воновіченко Д.В., дов. № 2 від
08.01.14р.;

відповідача - Полетаєва Т.Ю., дов. № 78
від 01.09.14р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою, в якій просить суд стягнути з
відповідача суму основного боргу в
розмірі 124 189,21грн., пеню в розмірі
1 798,47грн., 3% річних в розмірі 320,88грн.
за неналежне виконання відповідачем
зобов'язань за договором оренди № 463
від 18.11.02р., а також покласти на
відповідача понесені витрат зі сплати
судового збору.

В судовому засіданні 30.09.14р., в порядку
ст.77 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
перерву до 06.10.14р. Після перерви судове
засідання продовжено.

Представник позивача позовні вимоги
підтримує, просить позов задовольнити
в повному обсязі.

Представник відповідача у відзиві на
позов та в судовому засіданні проти
позову заперечує повністю, посилаючись
на те, що 14.03.14р. виконавчою дирекцією
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб прийнято рішення № 15 щодо
запровадження в банку тимчасової
адміністрації з 14.03.14р., у зв'язку з чим
вважає неправомірним нарахування пені
та 3% річних, посилаючись на те, що
нарахування неустойки, інших
фінансових (економічних) санкцій за
невиконання або неналежне виконання
зобов'язань припиняється з часу
введення тимчасової адміністрації.
Наявність суми основного боргу в
розмірі 124 189,21грн. відповідач визнає,
однак посилається на внесення даної
суми до переліку (реєстру) вимог
кредиторів банку, а тому вважає
стягнення даної суми у судовому
порядку неможливим.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представників сторін, суд встановив
наступне.

18.11.02р. між Виробничо-експлуатаційним
підприємством "Держпром" та
Акціонерним комерційним банком
"Меркурій" було укладено договір оренди
№ 463 (далі договір). Предметом даного
договору є нежитлові приміщення за
адресою: 61022, м. Харків, пл. Свободи,5,
Держпром, які Виробничо-експлуатаційне
підприємство "Держпром", як
орендодавець передає, а Акціонерний
комерційний банк "Меркурій", як орендар
приймає в строкове платне
користування.

За актом приймання-передачі
орендованого майна будинку Держпром,
майдан Свободи,5 від 13.04.06р. нежитлові
приміщення загальною площею 183,77м.кв.
було передано в оренду відповідачу.

Судом встановлено, що між сторонами
неодноразово укладались додаткові
угоди до договору, відповідно до яких
договір оренди № 463 від 18.11.02р.
викладався у новій редакції.

05.11.12р. між Обласним комунальним
виробничо-експлуатаційним
підприємством "Держпром" (позивач) та
Публічним акціонерним товариством
банк "Меркурій" (відповідач) було
укладено додаткову угоду № 21 до
договору оренди комунального майна №
463 від 18.11.02р. (далі договір), якою даний
договір знову було викладено у новій
редакції.

Відповідно до п.1.1 договору оренди (в
редакції додаткової угоди № 21 від
05.11.12р.) позивач передав, а відповідач
прийняв у строкове платне користування
нежитлові приміщення (майно) загальною
площею 183,77м.кв., в тому числі місця
спільного користування загальною
площею 65,97м.кв., розташоване за адресою
м. Харків, м-н Свободи, 5, під'їзд 1,
поверх 1, кімнати №№ 27, 33, що перебуває
на балансі позивача, склад і вартість
якого визначено відповідно до звіту
суб'єкта оціночної діяльності про
незалежну оцінку майна, складеного
станом на 25.06.12р., вартість якого
становить 912 500,00грн. Майно передано
відповідачу в оренду з метою
розміщення фінансової установи
(відділення банку).

Пунктом 3.1 договору сторони погодили
розмір орендної плати, а саме: орендна
плата визначається на підставі
Методики розрахунку та порядку
використання плати за оренду майна, що
знаходиться у спільній власності
територіальних громад сіл, селищ, міст
області та пропорції її розподілу,
затвердженої рішенням обласної ради
від 01.03.12р. № 368-VI і становить за рік
365 000,00грн.

Орендна плата за перший місяць оренди -
листопад 2012р. становить 30
203,51грн. без урахування ПДВ та індексів
інфляції за жовтень та листопад місяці
2012р., які враховуються при сплаті.

Ставка орендної плати (тариф) становить
40% за рік.

Орендна плата за кожний наступний
місяць визначається шляхом
коригування орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за наступний місяць (п.3.2 договору).

Орендна плата, відповідно до п.3.3
договору (в редакції додаткової угоди
№ 22 від 08.01.14р.), перераховується
позивачу шляхом 100% орендної плати у
2014-2015р.р. щомісячно не пізніше 20 числа
місяця, наступного за звітним.

У разі припинення (розірвання) договору
оренди відповідач сплачує орендну
плату до дня повернення майна за актом
приймання-передачі включно. Закінчення
строку дії договору оренди не звільняє
відповідача від обов'язку сплатити
заборгованість за орендною платою,
якщо така виникла, у повному обсязі,
враховуючи санкції до обласного
бюджету (п.3.7 договору).

Зміни до умов цього договору або його
розірвання допускаються за взаємною
згодою сторін (п.10.3 договору).

06.06.14р. між сторонами було укладено
додаткову угоду № 24 до договору,
відповідно до умов якої сторони за
взаємною згодою достроково з 07.06.14р.
припинили чинність договору оренди
комунального майна № 463 від 18.11.02р. (зі
змінами та доповненнями) згідно із п.10.9
розділу 10. "Строк чинності, умови зміни
та припинення Договору".

Пунктом 2 цієї ж додаткової угоди
сторони підтвердили, що станом на
06.06.14р. заборгованість відповідача
перед позивачем за договором оренди
комунального майна становить 124 189,21грн.

Відповідач прийняв на себе
зобов'язання щодо погашення
вищевказаної заборгованості у строк до
06.07.14р., однак заборгованість до
теперішнього часу не сплатив, у зв'язку
з чим позивач звернувся до суду з
позовною заявою за захистом свого
порушеного права.

Надаючи правову кваліфікацію спірним
правовідносинам, суд встановив
наступне.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є: договори та
інші правочини.

За приписами ч.1 ст.759 Цивільного
кодексу України предметом договору
найму може бути річ, яка визначена
індивідуальними ознаками і яка
зберігає свій первісний вигляд при
неодноразовому використанні
(неспоживна річ).

Оскільки предметом договору оренди є
комунальне майно, суд зазначає, що до
спірних правовідносин також
застосовуються положення Закону
України від 10.04.92р. № 2269-XII "Про оренду
державного та комунального майна".

Статтею 1 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна"
передбачено, що орендою є засноване на
договорі строкове платне користування
майном, необхідним орендареві для
здійснення підприємницької та іншої
діяльності.

У відповідності до ст.629 Цивільного
кодексу України договір є обов`язковим
для виконання сторонами.

Дослідивши матеріали справи, судом
встановлено, що позивач належним чином
виконав зобов'язання за спірним
Договором оренди.

За приписами ч.3 ст.18 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна", орендар зобов'язаний вносити
орендну плату своєчасно та в повному
обсязі.

Вказана норма закону кореспондується з
п.5.2 договору оренди, згідно якого
відповідач зобов'язався своєчасно та в
повному обсязі сплачувати орендну
плату.

Відповідач взяті на себе зобов'язання
належним чином не виконав, розрахунок
по сплаті орендної плати своєчасно не
проводив, внаслідок чого у нього
утворилась заборгованість перед
позивачем в розмірі 124 189,21грн.

Як вже було зазначено судом, у п. 2
додаткової угоди № 24 від 06.06.14р. до
договору сторони підтвердили, що
станом на 06.06.14р. заборгованість
відповідача перед позивачем за
договором оренди комунального майна
становить 124 189,21грн.

Також, як зазначив відповідач у відзиві
на позов дана заборгованість внесена
відповідачем до реєстру вимог
кредиторів ПАТ Банку "Меркурій" та
визнана ним в повному обсязі.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги в цій
частині підлягають задоволенню.

Суд не приймає заперечення відповідача
щодо відсутності у позивача права
стягувати суму боргу у судовому
порядку з посиланням на введення
відносно відповідача тимчасової
адміністрації та визнанням
відповідачем даної заборгованості та
включенням її до сьомої черги реєстру
вимог кредиторів банку, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.124 Конституції України
правосуддя в Україні здійснюється
виключно судами. Делегування функцій
судів, а також привласнення цих функцій
іншими органами чи посадовими особами
не допускаються. Юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі.

Частина 4 ст.13 Конституції України
встановлює обов'язок держави
забезпечити захист прав усіх суб'єктів
права власності і господарювання, в
тому числу в судовому порядку. До таких
суб'єктів належать, зокрема, юридичні
особи та інші суб'єкти господарських
відносин.

Тобто можливість судового захисту не
може бути поставлена законом, іншими
нормативно-правовими актами у
залежність від використання суб'єктом
правовідносин інших засобів правового
захисту.

Судом встановлено, що рішенням
Виконавчої дирекції фонду
гарантування вкладів фізичних осіб № 15
від 14.03.14р. на підставі постанови
Правління Національного банку України
від 13.03.14р. № 133 "Про віднесення
Публічного акціонерного товариства
банк "Меркурій" до категорії
неплатоспроможних" розпочато
процедуру виведення Публічного
акціонерного товариства банк
"Меркурій" з ринку та здійснення в ньому
тимчасової адміністрації з 14.03.14р. по
13.06.14р.

Статтею 1 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
визначено, що цим Законом
встановлюються правові, фінансові та
організаційні засади функціонування
системи гарантування вкладів фізичних
осіб, повноваження Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб (далі - Фонд),
порядок виплати Фондом відшкодування
за вкладами, а також регулюються
відносини між Фондом, банками,
Національним банком України,
визначаються повноваження та функції
Фонду щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків. Метою цього Закону є
захист прав і законних інтересів
вкладників банків, зміцнення довіри до
банківської системи України,
стимулювання залучення коштів у
банківську систему України,
забезпечення ефективної процедури
виведення неплатоспроможних банків з
ринку та ліквідації банків.

Відповідно до ч.5 ст. 36 Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб", під час тимчасової
адміністрації не здійснюється: 1)
задоволення вимог вкладників та інших
кредиторів банку; 2) примусове
стягнення коштів та майна банку,
звернення стягнення на майно банку,
накладення арешту на кошти та майно
банку; 3) нарахування неустойки
(штрафів, пені), інших фінансових
(економічних) санкцій за невиконання чи
неналежне виконання зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), а також зобов'язань перед
кредиторами, у тому числі не
застосовується індекс інфляції за весь
час прострочення виконання грошових
зобов'язань банку; 4) зарахування
зустрічних однорідних вимог, якщо це
може призвести до порушення порядку
погашення вимог кредиторів,
встановленого цим Законом; 5)
нарахування відсотків за
зобов'язаннями банку перед
кредиторами.

При цьому суд вважає за необхідне
зазначити, що Законом України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" не передбачається заборона
судового захисту прав та інтересів
кредиторів банку. Право на судовий
захист гарантовано Конституцією
України та не може бути нічим обмежене.

З введенням режиму тимчасової
адміністрації у кредиторів не
втрачається право на звернення їх до
суду для отримання рішення про
стягнення заборгованості з банку -
боржника.

Закон України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
лише запроваджує певні обмеження,
зокрема, щодо відповідальності
неплатоспроможних банків за
невиконання ними своїх зобов'язань,
встановлює заборону на примусове
стягнення коштів та майна банку, однак,
не стосується можливості
підтвердження рішенням суду наявної
суми боргу банку боржника перед його
кредиторами.

За приписами ст.610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Факт наявності заборгованості на суму
124 189,21грн. підтверджується належними
доказами, наявними у справі, також
зазначена сума боргу визнана
відповідачем.

Згідно із ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та те, що
відповідач не надав суду доказів на
підтвердження сплати ним
заборгованості перед позивачем у сумі
124 189,21грн., суд дійшов висновку, що
позовні вимоги в цій частині є
обґрунтованими, законними та такими, що
підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо стягнення з
відповідача пені, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги в цій частині не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до умов договору (п.3.5) у разі
несвоєчасної оплати за виконану та
прийняту роботу, відповідач сплачує
відповідачу пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ на дату
нарахування пені від суми
заборгованості за кожний день
прострочення, включаючи день оплати.

На підставі зазначеного, позивач
нарахував відповідачу пеню за період з
21.03.14р. по 11.06.14р. в розмірі 1 798,47грн.

Як вже було встановлено судом, рішенням
Виконавчої дирекції фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
було розпочато процедуру виведення
Публічного акціонерного товариства
банк "Меркурій" з ринку та здійснення в
ньому тимчасової адміністрації з
14.03.14р. по 13.06.14р.

За приписами п.3 ч.5 ст.36 Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" під час тимчасової
адміністрації не здійснюється
нарахування неустойки (штрафів, пені),
інших фінансових (економічних) санкцій
за невиконання чи неналежне виконання
зобов'язань перед кредиторами.

Тобто наведена норма встановлює
загальну заборону на нарахування
фінансових (економічних) санкцій, в
тому числі пені упродовж часу дії
тимчасової адміністрації.

Заборона чинна протягом дії тимчасової
адміністрації, тому неустойка за
невиконання грошових зобов'язань
неплатоспроможним банком не
нараховується в силу прямої заборони
законом.

Таким чином, оскільки з 14.03.14р. в ПАТ
банк "Меркурій" запроваджено тимчасову
адміністрацію, саме з цієї дати законом
заборонено нарахування неустойки
(штрафів, пені) за невиконання
відповідачем своїх зобов'язань, у
зв'язку з чим суд дійшов висновку про
неправомірність нарахування позивачем
пені за період з 21.03.14р. по 11.06.14р. в
розмірі 1 798,47грн.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
за необхідне в задоволенні позовних
вимог в частині стягнення пені в
розмірі 1 798,47грн. за період з 21.03.14р. по
11.06.14р. відмовити.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення 3% річних в сумі 320,88грн. суд
дійшов висновку, що позовні вимоги в
цій частині підлягають задоволенню в
повному обсязі, виходячи з наступного.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити три
проценти річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Позивач за період з 21.03.14р по 11.06.14р.
нарахував відповідачу 3% річних в
розмірі 320,88грн.

Аналіз ст.625 Цивільного кодексу України
вказує на те, що наслідки прострочення
боржником грошового зобов'язання у
вигляді нарахування 3% річних
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає в
отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Таким чином, 3% річних не є санкцією, у
розумінні п.3 ч.5 ст.36 Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб", а тому право їх
нарахування не обмежується під час
запровадження тимчасової
адміністрації в неплатоспроможному
банку відповідно до приписів цього
Закону.

З цих підстав суд не приймає
заперечення відповідача з посиланням
на п.3 ч.5 ст.36 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" щодо неможливості під час дії у
банку тимчасової адміністрації
нарахування 3% річних за невиконання
банком грошових зобов'язань.

Перевіривши правомірність нарахування
3% річних, суд дійшов висновку, що
позивач надав обґрунтований
розрахунок 3% річних, дане нарахування
не суперечить вимогам чинного
законодавства України, тому позовні
вимоги в цій частині є обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст.49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої при
частковому задоволенні позову судовий
збір покладається на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

За таких обставин, керуючись ст.ст.11, 610,
612, 625, 629, 759 Цивільного кодексу України,
ст.ст.1, 36 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
ст.ст.1, 18 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна",
ст.ст.1, 4, 12, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства банк "Меркурій", (61002, м. Харків, вул. Петровського, 23,
п/р 0 в УНБУ в Харківській області,
МФО 351663) на користь Обласного
комунального
виробничо-експлуатаційного
підприємства "Держпром", (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5,
будинок Держпром, 9 під'їзд, 2 поверх, р/р
7973 в ПАТ "Укрсоцбанк" в відділенні
"Держпромівське" м. Харків, МФО 300023) -
124 189,21грн. основного боргу,
320,88грн. 3% річних, 2 490,20грн. судового
збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В задоволенні позовних вимог в частині
стягнення пені в розмірі 1 798,47грн. -
відмовити.

Повне рішення складено 13.10.2014 р.

Суддя Т.А. Лавренюк