ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 р.
Справа № 917/1858/14

за позовом Щербанівської сільської
ради Полтавського району Полтавської
області, юридична адреса: 38750,
Полтавська область, Полтавський район,
с. Щербані, вул. Центральна, 2; адреса для
листування: 36008, м. Полтава, вул.
Центральна, 2

до Публічного акціонерного товариства
"Керамік", 36008, м. Полтава, вул. Кагамлика,
37

про стягнення 40000,00 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: Шерстюк О.О.

від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні після виходу з
нарадчої кімнати на підставі ст. 85 ГПК
України судом оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Суть справи: розглядається позовна
заява про стягнення 40000,00 грн.
заборгованості згідно договору № 02-49/10
про інвестування на розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури Щербанівської
сільської ради Полтавського району
Полтавської області від 04.01.2013 р.

Представник позивача на задоволенні
позовних вимог наполягає, з мотивів,
викладених у позовній заяві, зокрема
посилається на неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань по
договору № 02-49/10 від 04.01.2013 р.

Відповідач явку свого представника в
судове засідання не забезпечив, вимог
ухвали суду від 10.09.2014 р. про порушення
провадження у справі не виконав, причин
цього суду не повідомив. Останній був
належним чином та завчасно
повідомлений про час і місце
проведення судового засідання, про що
свідчить повідомлення про вручення
ухвали суду (в матеріалах справи).

Враховуючи достатність у матеріалах
справи доказів для розгляду спору по
суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
(ратифікована Законом України від
17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на
розгляд його справи упродовж розумного
строку, спір розглядається за наявними
матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників позивача,
дослідивши та оцінивши наявні у
матеріалах справи докази, суд
встановив:

04.01.2013 р. між сторонами було укладено
Договір №02-49/10 про інвестування на
розвиток інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури
Щербанівської сільської ради
Полтавського району Полтавської
області (позивача) (а.с. - 18-19,
далі-Договір), згідно якого, у
відповідності до Закону України "Про
інвестиційну діяльність" та Положення
про порядок формування та використання
коштів цільового призначення та
спеціальних фондів сільського бюджету,
затвердженого рішенням 21 сесії ради
від 21.07.2009 р. у зв'язку зі здійсненням
"Товариством" (відповідачем)
господарської діяльності на території
Щербанівської сільської ради
Полтавського району сторони приймають
на себе такі обов'язки:

Відповідач перераховує на рахунок
відповідача №0421 грошові кошти в
сумі 40000,00 грн. з наступною розстрочкою
платежу:

- 10000,00 грн. до 01.05.2013 року;

- 10000,00 грн. до 01.07.2013 року;

- 10000,00 грн. до 01.10.2013 року;

- 10000,00 грн. до 15.12.2013 року (п. 2.1 Договору).

Пунктом 2.2 передбачено, що сільська
рада відповідно до чинного
законодавства та в межах повноважень
сприяє відповідачу в отриманні
необхідної інформації та вирішенні
виробничих питань останнього на
території Щербанівської сільської
ради Полтавського району та
використовує кошти, отримані від
відповідача, на розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури Щербанівської
сільської ради Полтавського району
Полтавської області.

Згідно п. 4.1 Договору Договір вступає в
силу з моменту підписання його
сторонами і діє до моменту повної
сплати відповідачем коштів.

Як зазначає позивач, згідно даних
бухгалтерського обліку Щербанівської
сільської ради кошти до спеціального
фонду не надходили, а отже, за Публічним
акціонерним товариством "КЕРАМІК"
рахується заборгованість у розмірі
40000,00 грн. Даний факт виявлений під час
планової виїзної ревізії виконання
сільського бюджету та
фінансово-господарської діяльності
виконавчого комітету Щербанівської
сільської ради за період з 01.01.2011 р. по
31.10.2013 р. Полтавською міжрайонною
фінансовою інспекцією (копія Акту
№01-21/57 від 25.01.2014 р. в матеріалах справи,
а.с - 20-23) та встановлений постановою
Полтавського окружного
адміністративного суду від 29.05.2014 р. по
справі №816/1923/14 (копія в матеріалах
справи, а.с. - 24-27).

З метою досудового врегулювання спору
позивач звертався до відповідача з
претензією №2 про сплату коштів
пайової участі №02-29/58а від 29.01.2014 р.
Проте, як зазначає позивач, дана
претензія відповідачем була
проігнорована, заборгованість в
розмірі 40000,00 грн. на момент розгляду
справи відповідачем не сплачена, що і
стало підставою звернення позивач до
суду з даним позовом.

При винесенні рішення суд виходив з
наступного:

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання
повинно виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
встановлених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ч. ст. 612 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи свідчать про те, що
між позивачем та відповідачем
укладений договір про інвестування.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про
інвестиційну діяльність" (далі - Закону)
інвестиціями є всі види майнових та
інтелектуальних цінностей, що
вкладаються в об'єкти підприємницької
та інших видів діяльності, в результаті
якої створюється прибуток (доход) або
досягається соціальний ефект. Такими
цінностями можуть бути: кошти, цільові
банківські вклади, паї, акції та інші
цінні папери (крім векселів); рухоме та
нерухоме майно (будинки, споруди,
устаткування та інші матеріальні
цінності); майнові права
інтелектуальної власності; сукупність
технічних, технологічних, комерційних
та інших знань, оформлених у вигляді
технічної документації, навиків та
виробничого досвіду, необхідних для
організації того чи іншого виду
виробництва, але не запатентованих
("ноу-хау"); права користування землею,
водою, ресурсами, будинками, спорудами,
обладнанням, а також інші майнові
права; інші цінності.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону
інвестиційною діяльністю є сукупність
практичних дій громадян, юридичних
осіб і держави щодо реалізації
інвестицій.

Частиною 1 ст. 5 Закону, передбачено, що
суб'єктами (інвесторами і учасниками)
інвестиційної діяльності можуть бути
громадяни і юридичні особи України та
іноземних держав, а також держави.

Відносини, що виникають при здійсненні
інвестиційної діяльності на Україні,
регулюються цим Законом, іншими
законодавчими актами України (ч. 1 ст. 6
Закону).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону
основним правовим документом, який
регулює взаємовідносини між суб'єктами
інвестиційної діяльності, є договір
(угода).

Укладання договорів, вибір партнерів,
визначення зобов'язань, будь-яких інших
умов господарських взаємовідносин, що
не суперечать законодавству України, є
виключною компетенцією суб'єктів
інвестиційної діяльності.

Відповідно до ст.626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Частиною 1
ст. 627 ЦК України передбачено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Договір є обов'язковим
для виконання сторонами (ст.629 ЦК
України). Відповідно до ст.631 ЦК України,
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права та
виконати обов'язки відповідно до
договору.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони домовились, що відповідач
перераховує на рахунок позивача
грошові кошти згідно вказаного у
договорі графіка.

Відповідно до ст.ст.251, 252 Цивільного
кодексу України терміном є певний
момент у часі, з настанням якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення. Термін визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати. Термін
може бути визначений актами цивільного
законодавства, правочином або рішенням
суду.

Обумовлений сторонами в договорі час
виконання відповідачем обов'язку щодо
перахування грошових коштів за своєю
правовою природою в силу ст.251, 252
Цивільного кодексу України є терміном,
оскільки визначається конкретними
календарними датами а саме: 01.05.2013 р.,
01.07.2013 р., 01.10.2013 р., 15.12.2013 р.

Таким чином, відповідно до графіку
перерахування грошових коштів (п.2.1.
договору) термін виконання
відповідачем зобов'язання за договором
№02-49/10 від 04.01.2013 р. є таким, що настав.

На підставі матеріалів справи та
поданих сторонами доказів, суд дійшов
до висновку, що відповідач порушив свої
зобов'язання за договором №02-49/10 від
04.01.2013 року в частині перерахування на
рахунок позивача грошових коштів. За
даних обставин, позовні вимоги в
частині стягнення основного боргу в
сумі 40000,00 грн. є правомірними,
обґрунтованими, підтверджуються
належними та допустимими доказами і
підлягають задоволенню. Дані обставини
відповідачем не спростовані.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, а згідно
ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають
для суду заздалегідь встановленої
сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Позивач надав належні докази
обґрунтованості та правомірності
позовних вимог. За викладеного,
застосовуючи основні конституційні
засади судочинства, принцип
верховенства права, виходячи з
фактичних обставин справи, з'ясування
природи дійсних правовідносин між
сторонами у даному спорі та чинного
законодавства України, яке повинно
застосовуватися до них при вирішенні
спору, господарський суд дійшов до
висновку про задоволення позовних
вимог.

Судовий збір відповідно до приписів
ст.49 ГПК України покладається на
відповідача.

На підставі матеріалів справи та
керуючись статтями 32, 33,43,49, 75, 82-85 ГПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2.Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Керамік" (36008, м. Полтава,
вул. Кагамлика, 37, , інші
реквізити невідомі) на користь
Щербанівської сільської ради
Полтавського району Полтавської
області (юридична адреса: 38750,
Полтавська область, Полтавський район,
с. Щербані, вул. Центральна, 2; адреса для
листування: 36008, м. Полтава, вул.
Центральна, 2, , інші
реквізити невідомі) - 40000,00 грн.
основного боргу та 1827,00 грн. судового
збору.

3. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 13.10.2014 р.

Суддя
Н.Г. Гетя