м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомПублічного акціонерного
товариства «Київенерго»до
Комунального підприємства Київської
обласної ради «Управління
споруд»простягнення 263987,89 грн Суддя
від позивача Кучкова Ю.В. - представник
від відповідача не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Публічне акціонерне товариство
«Київенерго» звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом про стягнення з Комунального
підприємства Київської обласної ради
«Управління споруд» основного боргу у
розмірі 235008,25 грн, пені у розмірі 9714,81
грн, 3% річних у розмірі 2099,24 грн та
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 28.07.2014 за вказаним позовом
та призначено розгляд справи на 17.09.2014.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.09.2014 за клопотанням
позивача продовжено строк розгляду
спору у справі на 15 днів та відкладено
розгляд справи на 07.10.2014.
В обґрунтування позову позивач
зазначив, що відповідач неналежним
чином виконав умови укладеної між
сторонами угоди № 03-13 від 26.11.2013 про
реструктуризацію заборгованості за
договором на постачання теплової
енергії у гарячій воді від 07.02.2013 №521408 в
частині сплати заборгованості за
спожиту теплову енергію, внаслідок
чого у відповідача утворилась
заборгованість у розмірі 235008,25 грн. За
прострочення виконання грошового
зобов'язання позивач, крім основного
боргу, просить стягнути з відповідача
пеню, інфляційні втрати та 3% річних.
Відповідач відзиву та письмових
пояснень на позов не подав, явку своїх
представників в судові засідання не
забезпечив. Ухвали про порушення
провадження у справі та про її
відкладення направлялась відповідачу
рекомендованою кореспонденцією за
юридичною адресою. Про місце, дату та
час судових засідань відповідач був
повідомлений належним чином, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи повідомленнями про вручення
рекомендованих поштових відправлень.
Доказів на підтвердження поважних
причин невиконання вимог ухвал суду та
нез'явлення в судові засідання
відповідач суду не надав. Заявлені
позовні вимоги не заперечив.
07.10.2014 до Господарського суду міста
Києва надійшло клопотання відповідача
про відкладення розгляду справи, у
зв'язку з участю представника
відповідача в іншому судовому
Клопотання судом визнано
необґрунтованим, причини неявки до
суду - неповажними. Відповідачем у
справі є Комунальне підприємство
Київської обласної ради «Управління
споруд», а не конкретний представник,
Господарським процесуальним кодексом
України передбачено ведення справи
через представника, що дозволяє
направити в судове засідання іншу
Крім того, суд обмежений строком, у який
має бути вирішено господарський спір,
встановленим ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України.
За таких обставин, відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України справа розглядається судом за
наявними в ній матеріалами.
В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва

ВСТАНОВИВ:

07.02.2013 між Публічним акціонерним
товариством «Київенерго»
(енергопостачальна організація) та
Комунальним підприємством Київської
обласної ради «Управління споруд»
(абонент) укладено договір № 521408 на
постачання теплової енергії у гарячій
воді (далі - Договір).

Предметом цього Договору є постачання,
користування та своєчасна сплата в
повному обсязі спожитої теплової
енергії у гарячій воді, на умовах,
передбачених цим Договором (п. 1.1
Договору).

Положеннями п.п. 8.1, 8.2 Договору
встановлено, що договір набуває
чинності з дня його підписання та діє
до моменту його розірвання за
письмовою згодою сторін, рішенням суду
або в іншому випадку, визначеному
чинним законодавством. Керуючись ст. 631
Цивільного кодексу України сторони
домовились, що дія цього Договору
поширюється на взаємовідносини, які
фактично виникли між сторонами з 01.01.2013.

Згідно з п. 2.2.1 Договору
енергопостачальна організація
зобов'язалась постачати теплову
енергію у вигляді гарячої води на
потреби: опалення та вентиляцію - в
період опалювального сезону, гарячого
водопостачання - протягом року, в
кількості та обсягах згідно з Додатком
№ 1 до цього Договору.

Відповідно до п.п. 2.3.1, 2.3.2 Договору
абонент зобов'язався додержуватися
кількості споживання теплової енергії
по кожному параметру в обсягах, які
визначені у додатку № 1, не допускаючи
їх перевищення, своєчасно сплачувати
вартість спожитої теплової енергії в
обсягах і в терміни, які передбачені в
Додатку № 4 до Договору.

Відповідно до ч. 1. ст. 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно з ч. 6 ст. 265 Господарського
кодексу України до відносин поставки,
не врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Частинами 1-3 ст. 692 Цивільного кодексу
України передбачено, що покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Положеннями ч. 1 ст. 656 Цивільного
кодексу України встановлено, що
предметом договору купівлі-продажу
може бути товар, який є у продавця на
момент укладення договору або буде
створений (придбаний, набутий)
продавцем у майбутньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 714 Цивільного
кодексу України за договором
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу одна
сторона (постачальник) зобов'язується
надавати другій стороні (споживачеві,
абонентові) енергетичні та інші
ресурси, передбачені договором, а
споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

Нормами ч. 2 ст. 714 Цивільного кодексу
України встановлено, що до договору
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, положення про договір
поставки, якщо інше не встановлено
законом або не випливає із суті
відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського
кодексу України за договором
енергопостачання енергопостачальне
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

У відповідності до норм ч. 6 та ч. 7 ст. 276
Господарського кодексу України
розрахунки за договорами
енергопостачання здійснюються на
підставі цін (тарифів), встановлених
відповідно до вимог закону. Оплата
енергії, що відпускається,
здійснюється, як правило, у формі
попередньої оплати. За погодженням
сторін можуть застосовуватися планові
платежі з наступним перерахунком або
оплата, що провадиться за фактично
відпущену енергію.

У зв'язку з невиконанням відповідачем
зобов'язань за Договором, 26.11.2013 між
позивачем та відповідачем підписана
Угода № 03-13 про реструктуризацію
заборгованості за договором на
постачання теплової енергії у гарячій
воді від 07.02.2013 № 521408 (далі - Угода).

У п.п. 1, 2 вказаної Угоди сторони
погодили, що відповідач визнає та
підтверджує заборгованість перед
кредитором за Договором № 521408 від
07.02.2013 сумою 649999,99 грн станом на 01.11.2013.
Станом на 25.11.2013 на поточний рахунок
позивача надійшли грошові кошти сумою
249991,74 грн в погашення боргу станом на
01.11.2013.

Відповідач зобов'язався сплатити
зазначену у п. 1 цієї Угоди суму
протягом 12.2013-03.2014 (термін) у такому
порядку:

до 27.12.2013 - 100000,00 грн,

до 27.01.2014 - 100000,00 грн,

до 25.02.2014 - 100000,00 грн,

до 25.03.2014 - 100008,99 грн, а всього 400008,25 грн.

Відповідно до положень ст. 604
Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється за
домовленістю сторін.

Зобов'язання припиняється за
домовленістю сторін про заміну
первісного зобов'язання новим
зобов'язанням між тими ж сторонами
(новація).

Новація припиняє додаткові
зобов'язання, пов'язані з первісним
зобов'язанням, якщо інше не встановлено
договором.

Таким чином, у зв'язку з підписанням
сторонами Угоди № 03-13 від 26.11.2013, у
відповідача виникло нове зобов'язання
щодо строків сплати заборгованості за
теплову енергію за Договором від 07.02.2013
№ 521408.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов та
вимог Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином та відповідно до закону,
інших правових актів, договору.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим кодексом, іншими
законами або договором.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу
України, особа, яка порушила
зобов'язання, звільняється від
відповідальності за порушення
зобов'язання, якщо вона доведе, що це
порушення сталося внаслідок випадку
або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема,
недодержання своїх обов'язків
контрагентом боржника, відсутність на
ринку товарів, потрібних для виконання
зобов'язання, відсутність у боржника
необхідних коштів.

Проте, в порушення умов Угоди,
відповідач зобов'язання щодо повної та
своєчасної оплати реструктуризованої
суми заборгованості виконав не в
повному обсязі, у зв'язку з чим у нього
утворилась заборгованість у розмірі
235008,25 грн.

Вказана сума заборгованості також
визнається відповідачем в акті
звіряння розрахунків за теплову
енергію станом на 01.08.2014, який підписано
представниками сторін та скріплено
печатками підприємств.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
факту порушення ним договірних
зобов'язань за Угодою № 03-13 від 26.11.2013
суду не надав.

Виходячи з викладеного, позовні вимоги
про стягнення з відповідача
заборгованості у розмірі 235008,25 грн
визнаються судом обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

За прострочення виконання грошового
зобов'язання позивач просить стягнути
з відповідача пеню у розмірі 9714,81 грн, 3%
річних у розмірі 2099,24 грн та інфляційні
втрати у розмірі 17165,59 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 5 Угоди передбачено, що у разі
порушення строків та/або розмірі
погашення заборгованості відповідач
сплачує позивачу пеню у розмірі 0,1% від
суми боргу за кожний день прострочення
платежу.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлює, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Отже, стягненню в примусовому порядку
підлягає сума пені, обмежена
законодавством. В свою чергу, умови
договору, зокрема і в частині сплати
штрафних санкцій у більшому розмірі, є
обов'язковими для сторін та можуть бути
виконані в добровільному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Оскільки факт прострочення
відповідачем виконання грошового
зобов'язання встановлений судом та по
суті відповідачем не спростований,
відповідальність у вигляді пені за
прострочення виконання зобов'язання
передбачена Угодою, вимоги позивача
про стягнення з відповідача пені, 3%
річних та інфляційних втрат є
правомірними.

Перевіривши розрахунок пені та 3%
річних суд визнає його невірним, у
зв'язку з наявністю арифметичних
помилок та здійсненням нарахування
пені і 3% річних у лютому та березні 2014
року на суми коштів, строк сплати яких
по Угоді ще не настав.

За здійсненим судом перерахунком, з
урахуванням вимог чинного
законодавства та вищенаведеного,
вимоги про стягнення пені підлягають
задоволенню у розмірі 9131,50 грн, а 3%
річних - у сумі 1688,26 грн.

В іншій частині вимоги про стягнення
пені та 3% річних задоволенню не
підлягають, у зв'язку з їх
необґрунтованістю.

За здійсненим судом перерахунком
інфляційних втрат в межах періоду
визначеного позивачем, розмір
інфляційних втрат за прострочення
сплати заборгованості є більшим, ніж
заявлено позивачем до стягнення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право виходити за межі
позовних вимог, якщо це необхідно для
захисту прав і законних інтересів
позивачів або третіх осіб з
самостійним вимогами на предмет спору
і про це є клопотання заінтересованої
сторони.

Матеріалами справи підтверджується, що
позивач під час судового розгляду та
його представник в судовому засіданні
наполягав на заявлених вимогах у
розмірі, зазначеному у позовній заяві.
Заяв та клопотань іншого змісту суду не
подавалось та представником не
заявлялось. За таких обставин, суд при
винесенні рішення обмежений розміром
позовних вимог про стягнення
інфляційних втрат, визначеним
позивачем в прохальній частині позову.

З огляду на вищезазначене, вимоги про
стягнення інфляційних втрат
підлягають задоволенню у розмірі 17165,59
грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

У зв'язку з частковим задоволенням
позову, судовий збір відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства
Київської обласної ради «Управління
споруд» (01196, м. Київ, площа Лесі
Українки, 1, ідентифікаційний код 21587506)
на користь Публічного акціонерного
товариства «Київенерго» (01001, м. Київ,
пл. Івана Франка, 5, ідентифікаційний
код 00131305) основний борг у розмірі 235008
(двісті тридцять п'ять тисяч вісім) грн
25 коп., пеню у розмірі 9131 (дев'ять тисяч
сто тридцять одна) грн. 50 коп., 3% річних
у розмірі 1688 (одна тисяча шістсот
вісімдесят вісім) грн 26 коп., інфляційні
втрати у розмірі 17165 (сімнадцять тисяч
сто шістдесят п'ять) грн 59 коп. та
судовий збір у розмірі 5259 (п'ять тисяч
двісті п'ятдесят дев'ять) грн 70 коп.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 10.10.2014.

Суддя
Ю.М. Смирнова