номер провадження справи 27/80/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2014
Справа № 922/2768/14-908/3387/14

За позовом: Товариства з
обмеженою відповідальністю "Терра
Техніка" (61142, м. Харків, пр.
Трактобудівників, буд. 158, кв. 28)

до відповідача 1: Публічного
акціонерного товариства "КБ
"Південкомбанк" м. Донецьк (83015, м.
Донецьк, пр. Ватутіна, буд. 33 А; адреса
для листування: 03035, м. Київ,
Солом'янська площа, 2, тел./факс: 0-44-207-90-65)
в особі Південного відділення у м.
Харкові ПАТ "Південкомбанк" (61052, м.
Харків, вул. Карла Маркса, буд. 38д)

до відповідача 2: Публічного
акціонерного товариства "КБ
"Південкомбанк" особі уповноваженої
особи фонду гарантування вкладів
фізичних осіб на тимчасову
адміністрацію А.М. Кірієнко (АДРЕСА_1)

про розірвання договору банківського
рахунку та стягнення 165 000 грн. 00 коп.

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

Від позивача: Батрина О.Ф., дов. б/н від
23.06.2014р.

Від позивача 1: не з'явився

Від відповідача 2: не з'явився

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Терра Техніка"
звернулося до господарського суду
Харківської області з позовом до
Публічного акціонерного товариства "КБ
"Південкомбанк" в особі Південного
відділення у м. Харкові ПАТ
"Південкомбанк" про розірвання
договору банківського рахунку № 277Р-64Ю
від 04.09.2012р. та стягнення 165 000 грн. 00
коп.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 03.09.2014 року, у
зв'язку з тим, що справа підсудна
господарському суду Донецької області,
справу № 922/2768/14 передано за
підсудністю.

Відповідно до розпорядження Вищого
господарського суду України від
08.09.2014р. № 28-р "Про зміну територіальної
підсудності господарських справ", у
зв'язку з неможливістю здійснювати
правосуддя господарськими судами
Донецької і Луганської областей,
Донецьким апеляційним господарським
судом у районі проведення
антитерористичної операції, на
підставі подання Державної судової
адміністрації України від 26.08.2014р. №
8-4166/14 та від 29.08.2014р. № 8-4211/14, керуючись
статтею 1 Закону України "Про
здійснення правосуддя та
кримінального провадження у зв'язку з
проведенням анти терористичної
операції", статтею 34 Закону України "Про
судоустрій та статус суддів" визначено,
що розгляд господарських справи,
підсудних господарським судам,
розташованим в районі проведення
антитерористичної операції,
здійснюється зокрема: господарських
справ, підсудних господарському суду
Донецької області - господарським
судом Запорізької області.

09.09.2014р. супровідним листом
господарського суду Харківської
області № 922/2768/14/002462 до господарського
суду Запорізької області надійшла
справа № 922/2768/14, згідно ухвали від
03.09.2014р. за підсудністю.

Відповідно до Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду, затвердженого рішенням Ради
суддів України № 30 від 26.11.2010р.,
протоколом автоматичного розподілу
справи між суддями від 15.09.2014р., справу
№ 922/2768/14 передано на розгляд судді
Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 16.09.2014р. позовну заяву
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі № 922/2768/14-908/3387/14,
присвоєно справі номер провадження
27/80/14 та призначено судове засідання на
07.10.2014р.

07.10.2014р. до початку розгляду справи
представник позивача заявив письмове
клопотання щодо відмови від здійснення
технічної фіксації судового процесу.

Головуючим суддею оголошено яка справа
розглядається, склад суду, та
роз'яснено представнику позивача, який
прибув в судове засідання, його права, у
тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

У судовому засіданні 07.10.2014р.
представник позивача підтримав
позовні вимоги, на підставах
викладених у позовній заяві.

Просить суд розірвати договір
банківського рахунку № 277Р-64Ю від
04.09.2012р., укладений між позивачем та
відповідачем 1 та стягнути з
відповідача 1 - 165 000 грн. 00 коп.

Відповідач 1 у судове засідання,
відкрите 07.10.2014р. не з'явився, 26.09.2014р.
надіслав на адресу суд письмове
клопотання про розгляд справи без
участі свого уповноваженого
представника.

Клопотання відповідача 1 прийнято
судом, відповідно до ст. 22 ГПК України.

Крім того, відповідач 1 надіслав на
адресу суду письмовий відзив,
відповідно до якого проти позову
заперечує у повному обсязі та просить
суд відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог.

Відповідач 2 у судове засідання не
з'явився. Про час та місце розгляду
справи був попереджений належним
чином. Поважні причини своєї неявки
суду не повідомив. Клопотань про
розгляд справи за відсутності
відповідача або про відкладення
розгляду справи на адресу суду не
надходило.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму
ВГС від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання
практики застосування ГПК України",
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого
учасника судового процесу в судовому
засіданні, протокол судового
засідання, в якому відображені
відомості про явку сторін (пункт 4
частини другої статті 81-1 ГПК), є
належним підтвердженням повідомлення
такої сторони (іншого учасника
судового процесу) про час і місце
наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі,
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців) і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

У відповідності із ст. 33 ГПК України,
обов'язок доказування і подання
доказів покладається на сторони. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно роз'яснень Вищого
Господарського Суду України, які
викладені в інформаційному листі від
15.03.2010 року № 01-08/140 "Про деякі питання
запобігання зловживанню
процесуальними правами у
господарському судочинстві" - неявка в
судові засідання учасників судового
процесу (сторін), ненадання
витребуваних судом документів та
доказів, необхідних для повного
розгляду справи - подібна практика,
спрямована на свідоме невиправдане
затягування судового процесу, порушує
права інших учасників судового процесу
та суперечить вимогам статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
учасником якої є Україна, стосовно
права кожного на розгляд його справи
судом упродовж розумного строку.

Неподання або несвоєчасне подання
стороною у справі, іншим учасником
судового процесу доказів з неповажних
причин, спрямоване на затягування
судового процесу, може розцінюватися
господарським судом як зловживання
процесуальними правами.

Згідно п. 26.4.7-1 Роз'яснення президії
Вищого господарського суду України №
04-5/609 від 31.05.2002 р. "Про внесення змін і
доповнень і про визнання таким, що
втратило чинність, деяких роз'яснень
президії Вищого арбітражного суду
України", особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце її розгляду судом, якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.

Неявка відповідача в судове засідання
не звільняє відповідача від виконання
вимог суду, викладених в ухвалах суду і
направлення суду витребуваних
матеріалів.

Суд зазначає, що Господарський
процесуальний кодекс України не
обмежує коло осіб, які можуть з'явитися
в судове засідання та представляти
інтереси Публічного акціонерного
товариства "КБ "Південкомбанк" особі
уповноваженої особи фонду
гарантування вкладів фізичних особі на
тимчасову адміністрацію А.М. Кірієнко,
згідно статті 28 ГПК України.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на
позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами, якщо їх
достатньо для вирішення спору по суті.
Відповідач свої зобов'язання не
виконав, не скористався правом на
захист своїх інтересів.

Розглянувши матеріали та фактичні
обставини справи, заслухавши
представника позивача, оцінивши надані
докази, суд вважає позовні вимоги
такими, що підлягають задоволенню, з
наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу, способами захисту цивільних
прав та інтересів може бути - визнання
права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного
кодексу України цивільні права особа
здійснює у межах, наданих їй договором
або актами цивільного законодавства.

Цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Особа не
може бути примушена до дій, вчинення
яких не є обов'язковим для неї.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 4-1 ГПК України
господарські суди вирішують спори у
порядку позовного провадження.

Позов - це вимога позивача про
захист порушеного або оспорюваного
суб'єктивного права чи охоронюваного
законом інтересу, яка здійснюється у
визначеній законом процесуальній
формі. Згідно з господарським
процесуальним законодавством предмет
позову це матеріально - правова вимога
позивача до відповідача, відносно якої
суд повинен винести рішення.
Матеріально-правова вимога позивача
повинна опиратися на певні обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги,
а саме на підставу позову.

Згідно з ст. 20 ГК України право на
захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно статті 42 Конституції України
кожен має право на підприємницьку
діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку (ст.
42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність
здійснюється суб'єктами
господарювання, підприємці мають право
без обмежень самостійно здійснювати
будь-яку підприємницьку діяльність,
яку не заборонено законом.

Господарським судом встановлено, що
04.09.2012р. між Публічним акціонерним
товариством "КБ "Південкомбанк" в особі
Південного відділення у м. Харкові ПАТ
"Південкомбанк" (банк) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Терра
Техніка" (клієнт) укладено договір
банківського рахунку Пакет «Бізнес» в
грн. (СМБ) № 277Р-64Ю.

Відповідно до п. 1.1 договору Банк
відкриває Клієнту поточний рахунок: №
5001 (980), № 5001 (840), № 5001
(978), відповідно до чинного
законодавства України,
нормативно-правових актів НБУ та умов
цього договору та здійснює його
розрахунково-касове обслуговування.

За користування грошовими
коштами Клієнта Банк нараховує та
сплачує проценти в розмірі, згідно з
діючими тарифами та ставками Банку на
розрахунково-касове обслуговування (п.
1.2 договору).

Згідно п. 1.3 договору днем
відкриття Рахунку Клієнта є дата,
зазначена в заяві про відкриття
рахунку в розділі «Відмітки банку».
Датою початку видаткових операцій за
Рахунком Клієнта вважається дата
реєстрації отримання Банком
повідомлення про відкриття Рахунку з
відміткою про взяття Рахунку на облік
відповідним органом

Державної податкової служби. До
настання цієї дати за Рахунком
здійснюються лише операції із
зарахування коштів.

Відповідно до п. 1.4 договору
платіжні документи Клієнта
приймаються протягом операційного
часу, встановленого в Банку для
платежів. Платіжні документи, отримані
від Клієнта протягом операційного
часу, виконуються в день одержання
документа, а документи, що отримані по
закінченні операційного часу -
виконуються наступним

банківським днем. Платіжні документи,
що отримані від Клієнта в
післяопераційний час, можуть бути
виконані у цей самий день згідно з
діючими тарифами та ставками Банку на
розрахунково-касове обслуговування.

Згідно п. 2.1.4 договору банк
приймає на себе зобов'язання
забезпечувати своєчасне зарахування
коштів на Рахунок Клієнта, в порядку та
строки, визначені чинним
законодавством.

Позивач у позовній заяві зазначив, що з
21.02.2014р. банк перестав виконувати свої
зобов'язання, визначені договором.
Спочатку платежі йшли з запізненням, що
заважало безперебійному проведенню
господарської діяльності, а з 07.03.2014р.
платежі взагалі перестали проводитися.

Станом на 24.06.2014р. на поточному рахунку
підприємства № 5001 в ПАТ «КБ
«ПІВДЕНКОМБАНК» (Харківське
відділення) знаходиться 165 620 грн. 34 коп.,
але банк платіжне доручення № 411 в сумі
165 000 грн. 00 коп. від 19.05.2014р. не здійснює.
Цей платіж спрямований до Державного
бюджету по сплаті за митний податок на
додану вартість.

Платіжне доручення № 411 в сумі 165 000 грн.
00 коп. на сплату податку було надіслано
до банку 19.05.2014р.

Згідно з п. 8.1 Закону України «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні», банк зобов'язаний виконати
доручення клієнта, що міститься в
розрахунковому документі, який
надійшов протягом операційного часу
банку, в день його надходження. У разі
надходження розрахункового документа
клієнта до обслуговуючого банку після
закінчення операційного часу банк
зобов'язаний виконати доручення
клієнта, що міститься в цьому
розрахунковому документі, не пізніше
наступного робочого дня.

Позивач неодноразово звертався до
інстанцій, які здійснюють контроль за
діяльністю банків і до ПАТ «КБ
«Південкомбанк», щодо урегулювання
процедури своєчасності проведення
платежів, у тому числі і бюджетних,
вирішення ситуації із придбанням
валюти, перерахування коштів на наші
рахунки в інших банках, питання
розірвання договору банківського
рахунку та компенсації збитків від
неправомірних дій банку, а саме:
листи-скарги Начальнику Харківського
регіонального управління ПАТ «КБ
«Південкомбанк»: № 24/02-1 від 24.02.2014р., №
24/02-2 від 24.02.2014 р., № 25/02-1 від 25.02.2014 р., №
25/02-3 від 25.02.2014р., № 03/03-1 від 03.03.2014р.;
заява-скарга Начальнику управління НБУ
у Харківській області № 07/03-1 від
07.03.2014р.; заява-скарга Голові НБУ № 07/03-1
від 07.03.2014р.; лист-скарга Начальнику
Харківського регіонального управління
ПАТ «КБ «Південкомбанк» № 11/03-1 від
11.03.2014р.; претензія № 09/04-1 від 09.04.2014р.;
скарга Голові НБУ № 22/05-1 від 22.05.2014р.;
скарга в.о. Генерального прокурора
України № 22/05-1 від 22.05.2014р.; скарга
Міністру фінансів України № 22/05-1 від
22.05.2014р.; скарга Голові комітету з
питань фінансів та банківської
діяльності Верховної Ради України №
22/05-1 від 22.05.2014р.; скарга-вимога Голові
тимчасової адміністрації ПАТ «КБ
«Південкомбанк» від 27.05.2014р.

На підставі постанови Правління
Національного банку України від
23.05.2014р. № 305 «Про віднесення ПАТ «КБ
«Південкомбанк» до категорії
неплатоспроможних» виконавчою
дирекцією Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб 26.05.2014 прийнято рішення №
37 про введення з 26.05.2014р. тимчасової
адміністрації та призначення
уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ
«Південкомбанк». Однак, Фонд
гарантування вкладів фізичних осіб
забезпечує виплату грошових коштів
саме фізичним особам-вкладникам,
юридичні ж особи своїх коштів від Фонду
отримати не можуть відповідно до норм
законодавства.

Частиною першою статті 34 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012р. №
4452-VІ передбачено, що Фонд гарантування
вкладів фізичних осіб розпочинає
процедуру виведення
неплатоспроможного банку з ринку та
здійснення тимчасової адміністрації в
банку на наступний робочий день після
:«фіційного отримання рішення
Національного банку України про
віднесення банку до категорії
платоспроможних.

Відповідно до п. 4 ст. 34 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб» тимчасова
адміністрація запроваджується на
строк, що не перевищує три місяці, а для
системно важливих банків - шість
місяців. Тимчасова адміністрація
припиняється після виконання плану
врегулювання або в інших випадках за
рішенням виконавчої дирекції Фонду.

Пунктом 5 ст. 34 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» встановлено, що під час
тимчасової адміністрації Фонд має
повне і виняткове право управляти
банком відповідно до цього Закону,
нормативно-правових актів Фонду та
вживати дії, передбачені планом
врегулювання.

Згідно п. 1 та п. 3 ст. 36 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб» з дня призначення
уповноваженої особи Фонду
призупиняються всі повноваження
органів управління банку (загальних
зборів, спостережної ради і правління
(ради директорів) та органів контролю
(ревізійної комісії та внутрішнього
аудиту). Уповноважена особа Фонду від
імені Фонду набуває всі повноваження
органів управління банку та органів
контролю з дня початку тимчасової
адміністрації і до її припинення. На
період тимчасової адміністрації усі
структурні підрозділи, органи та
посадові особи банку
підпорядковуються у своїй діяльності
уповноваженій особі Фонду і діють у
визначених нею межах та порядку.

Відповідно до ч. 6 ст. 36 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» Фонд під час дії
тимчасової адміністрації може
здійснювати виплати коштів за
договорами банківського рахунку.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є: договори та
інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утримуватися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу
України визначено, що однією із підстав
виникнення цивільних прав і обов'язків
(зобов'язань), які мають виконуватись
належним чином і в установлений строк,
є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським Кодексом
України.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст. 1058 ЦК України за договором
банківського вкладу (депозиту) одна
сторона (банк), що прийняла від другої
сторони (вкладника) або для неї грошову
суму (вклад), що надійшла,
зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 1061 ЦК України банк
виплачує вкладникові проценти на суму
вкладу в розмірі, встановленому
договором банківського вкладу.

Встановлений договором розмір
процентів на строковий вклад або на
вклад, внесений на умовах його
повернення у разі настання визначених
договором обставин, не може бути
односторонньо зменшений банком, якщо
інше не встановлено законом.

Умова договору щодо права банку
змінювати розмір процентів на
строковий вклад в односторонньому
порядку є нікчемною.

Проценти на банківський вклад
нараховуються від дня, наступного за
днем надходження вкладу у банк, до дня,
який передує його поверненню
вкладникові або списанню з рахунка
вкладника з інших підстав.

Проценти на банківський вклад
виплачуються вкладникові на його
вимогу зі спливом кожного кварталу
окремо від суми вкладу, а не
витребувані у цей строк проценти
збільшують суму вкладу, на яку
нараховуються проценти, якщо інше не
встановлено договором банківського
вкладу.

У разі повернення вкладу виплачуються
усі нараховані до цього моменту
проценти.

За приписами ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. ст.611,612 ЦК України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом. Боржник
вважається таким, що прострочив
виконання зобов'язання, якщо він не
приступив до його виконання або не
виконав у строк, встановлений
договором або законом.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено,
що договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України
зобов`язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
виконання зобов`язання не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Аналогічний
припис містять п.п. 1, 7 ст. 193
Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 651 ЦК України,
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Істотним є таке порушення
стороною договору, коли в наслідок
завданої цим шкоди друга сторона
значною мірою позбавляється того, на що
вона розрахувала при укладенні
договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 653 Цивільного
кодексу України, у разі зміни або
розірвання договору зобов'язання
змінюється або припиняється з моменту
досягнення домовленості про зміну або
розірвання договору, якщо інше не
встановлено договором чи не обумовлено
характером його зміни.

Як вбачається зі змісту договору
банківського рахунку № 277Р-64Ю від
04.09.2012р., сторонами погоджено всі
істотні умови вищевказаного правочину.
Оскільки сторонами не надано доказів
його припинення або визнання у
встановленому порядку недійсним,
виходячи зі встановленої ст. 204
Цивільного кодексу України презумпції
правомірності правочину, суд вважає
вищевказаний договір дійсним та
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1068 ЦК України банк
зобов'язаний вчиняти для клієнта
операції, які передбачені для рахунків
даного виду законом, банківськими
правилами та звичаями ділового
обороту, якщо інше не встановлено
договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний зарахувати грошові
кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в
день надходження до банку відповідного
розрахункового документа, якщо інший
строк не встановлений договором
банківського рахунка або законом.

Банк зобов'язаний за розпорядженням
клієнта видати або перерахувати з його
рахунка грошові кошти в день
надходження до банку відповідного
розрахункового документа, якщо інший
строк не передбачений договором
банківського рахунка або законом.

Невиконання відповідачем платіжних
доручень на загальну суму 165 000 грн. 00
коп. значною мірою позбавляє позивача,
як клієнта банку, того, на що він
розраховував при укладенні договору
банківського рахунку № 277Р-64Ю від
04.09.2012р., є порушенням банком договірних
зобов'язань як істотне та таке, що може
бути визначено в якості законної
підстави для розірвання вищевказаного
правочину в односторонньому порядку з
ініціативи клієнта.

Відповідності до ст. 1075 ЦК України
договір банківського рахунку може бути
розірваний за заявою клієнта у
будь-який час, незалежно від наявності
або відсутності обставин, які
зумовлюють його розірвання.

Положеннями частини третьої ст. 1075 ЦК
України встановлено, що залишок
грошових коштів на рахунку видається
клієнтові або за його вказівкою
перераховується на інший рахунок в
строки і в порядку, встановлені
банківськими правилами.

Враховуючи приписи п. 8.1 Закону України
«Про платіжні системи та переказ
коштів в Україні» відповідач платіжне
доручення № 411 від 19.05.2014р. не виконав.

Суд дійшов висновку, що доводи
відповідача щодо існування обставин,
які звільняють його від
відповідальності за неналежне
виконання зобов'язань за договором
банківського рахунку № 277Р-64Ю від
04.09.2012р. необґрунтованими та такими, що
не відповідають дійсності, а вимоги
позивача про розірвання договору
банківського рахунку № 277Р-64Ю від
04.09.2012р. та стягнення 165 000 грн. 00 коп.
обґрунтованими та таким, що підлягають
задоволенню.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, ст. 34 ГПК України.

На підставі статті 85 ГПК України -
07.10.2014року суд проголосив вступну та
резолютивну частини рішення.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України
судовий збір покладається на
відповідача, оскільки спір до суду
доведений з його вини.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Терра Техніка", м.
Харків до відповідача 1 - Публічного
акціонерного товариства "КБ
"Південкомбанк" м. Донецьк в особі
Південного відділення у м. Харкові ПАТ
"Південкомбанк", м. Харків, вул. Карла
Маркса, буд. 38д), до відповідача 2 -
Публічного акціонерного товариства "КБ
"Південкомбанк" особі уповноваженої
особи фонду гарантування вкладів
фізичних особі на тимчасову
адміністрацію А.М. Кірієнко, м. Київ
задовольнити.

Розірвати договір банківського
рахунку № 277Р-64Ю від 04.09.2012р., укладений
між Публічним акціонерним товариством
"КБ "Південкомбанк" м. Донецьк в особі
Південного відділення у м. Харкові ПАТ
"Південкомбанк" (61052, м. Харків, вул.
Карла Маркса, буд. 38д, )
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Терра Техніка" (61142 м.
Харків, пр. Трактобудівників, буд. 158, кв.
28, ).

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "КБ "Південкомбанк" (83015 м.
Донецьк в особі Південного відділення
у м. Харкові ПАТ "Південкомбанк" (61052 м.
Харків, вул. Карла Маркса, буд. 38д, ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Терра
Техніка" (61142 м. Харків, пр.
Трактобудівників, буд. 158, кв. 28, )грошові кошти в сумі 165 000
(сто шістдесят п'ять тисяч)та судовий
збір в сумі 3 300(три тисячі
триста)грн.00коп. та 1218(тисяча двісті
вісімнадцять)грн. Видати наказ після
набрання рішенням законної сили.

Суддя
С.С. Дроздова

Рішення оформлено та підписано 10.10.2014р.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.