ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2014 р.
Справа №918/1105/14

Господарський суд Рівненської
області в складі головуючого судді
Політики Н.А., при секретарі судового
засідання Щербині С.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду матеріали справи
за позовом Приватного акціонерного
товариства "Київ-Дніпровське
міжгалузеве підприємство промислового
залізничного транспорту"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення безпідставно
перерахованої суми коштів в розмірі 229
530 грн. 01 коп.

Представники сторін:

від позивача - Дудченко С.М.,
довіреність №132 від 25.12.2013р.;

від відповідача - не з'явився.

В судовому засіданні 30 вересня 2014
року, відповідно до ст.85 ГПК України,
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство
"Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислового
залізничного транспорту" (далі - ПАТ,
позивач) звернулося до господарського
суду Рівненської області з позовом до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі
- ФОП, відповідач) про стягнення
безпідставно перерахованої суми
коштів в розмірі 229 530 грн. 01 коп.

Позивач посилається на те, що
кошти були помилково перераховані
відповідачу, оскільки жодних
господарських зобов'язань між
сторонами вже не існувало та
відповідної поставки виробів з
деревини відповідачем здійснено не
було.

Ухвалою суду від 24 липня 2014 року
позовну заяву №1910 від 25 червня 2014 року
прийнято до розгляду та порушено
провадження у справі №918/1105/14, розгляд
якої призначено на 02 вересня 2014 року.

11 серпня 2014 року від представника
позивача через відділ канцелярії та
документального забезпечення суду
надійшло власне письмове
підтвердження того, що у провадженні
господарського суду або іншого органу,
який в межах своєї компетенції вирішує
господарський спір, немає справи зі
спору між тими ж сторонами, про той же
предмет із тих же підстав, а також немає
рішення цих органів з такого спору (а.с.
39).

Ухвалою суду від 02 вересня 2014 року
розгляд справи відкладено на 15 вересня
2014 року (а.с.44-45).

11 вересня 2014 року від позивача
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи (а.с.50-52).

Ухвалою суду від 15 вересня 2014 року
продовжено строк розгляду спору на 15
днів, а розгляд справи відкладено на 30
вересня 2014 року.

25 вересня 2014 року від
представника позивача надійшов
супровідний лист про долучення до
матеріалів справи копії службової
записки №504Вн від 24 вересня 2014 року в.о.
головного бухгалтера ПрАТ
"Київ-Дніпровське МППЗТ".

Представник позивача у судовому
засіданні 30 вересня 2014 року позовні
вимоги підтримав у повному обсязі з
підстав викладених у позовній заяві,
просив позов задовольнити, проте 11
вересня 2014 року від позивача надійшло
клопотання №2719 від 11 вересня 2014 року
про відкладення розгляду справи у
зв"язу із відсутністю можливості
забезпечити явку свого представника.

У судові засідання 02, 15 та 30
вересня 2014 року відповідач не з'явився,
проте до господарського суду
повернулися конверти, в яких
відповідачу за адресою: 33027, АДРЕСА_1,
були направлені ухвали суду про
порушення провадження у даній справі
та про відкладення розгляду справи, з
довідкою відділення підприємства
зв'язку: "По закінченню терміну
зберігання". (а.с.36, 48, 65).

Відповідно до статті 64 Господарського
процесуального кодексу України (далі
-ГПК України) ухвала про порушення
провадження у справі надсилається
сторонам за повідомленою ними
господарському суду поштовою адресою.
У разі ненадання сторонами інформації
щодо їх поштової адреси, ухвала про
відкриття провадження у справі
надсилається за адресою
місцезнаходження (місця проживання)
сторін, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. У разі
відсутності сторін за такою адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
належним чином.

Пунктом 3.9.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" визначено, що за
змістом цієї норми, зокрема, у разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації -адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб -підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Ухвала суду про порушення провадження
у даній справі була надіслана
відповідачу за адресою, вказаною у
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців, а
саме: 33027, АДРЕСА_1. Проте вказане
поштове відправлення було повернуто
підприємством поштового зв'язку з
посиланням на закінчення терміну
зберігання (а.с.36).

Отже, за змістом вищезазначеної норми
відповідач завчасно та належним чином
був повідомлений про місце, дату та час
судових засідань, крім того, останньому
надавалося достатньо часу для подання
відзиву на позовну заяву, письмових
пояснень та додаткових документів.

При поданні до господарського суду
Рівненської області даної позовної
заяви позивачем було надано докази
направлення цієї заяви та доданих до
неї документів відповідачу. Так, з
долученого опису вкладення у цінний
лист та фіскального чеку, який
підтверджує надання позивачу послуг
поштового зв'язку, вбачається, що
матеріали позовної заяви з усіма
доданими до неї документами були
направлені відповідачу у справі 21
липня 2014 року, про що свідчить відбиток
календарного штемпеля, проставлений
працівником відділення поштового
зв'язку на вказаному описі вкладення,
та відповідні відомості про дату
проведення операції, відображені у
вищезазначеному розрахунковому
документі. (а.с.7).

За таких обставин суд дійшов висновку
про те, що у відповідача було достатньо
часу для ознайомлення з матеріалами
справи та надання відповідного відзиву
на позовну заяву позивача.

Суд вбачає, що наявних у справі
матеріалів достатньо для розгляду
заяви без участі представника позивача
2 та відповідача відповідно до статті 75
ГПК України.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача, органу прокуратури, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
"Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислового
залізничного транспорту" є
правонаступником усіх прав та
обов'язків Відкритого акціонерного
товариства "Київ-Дніпровське
міжгалузеве підприємство промислового
залізничного транспорту" та його філій,
заснованого відповідно до наказу
Міністерства транспорту України від 30
жовтня 2001 року №746 шляхом перетворення
державного підприємства
"Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислового
залізничного транспорту" у відкрите
акціонерне товариство відповідно до
Указу Президента України "Про
корпоратизацію підприємств" від 15
червня 1993 року №210/93 (згідно статуту
позивача, а.с. 14 - 19).

Наказом Міністерства інфраструктури
України від 11 березня 2013 року №148 "Про
ліквідацію філії "Укрпромтранспостач"
ПрАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" з метою
зменшення невиробничих витрат було
прийнято рішення про ліквідацію Філії.
Наказом ПрАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ"
від 12 березня року №97 "Про ліквідацію
філії "Укрпромтранспостач" було
встановлено порядок проведення
ліквідації (а.с. 20-23).

Відтак, з наведеного вище вбачається,
що Приватне акціонерне товариство
"Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислового
залізничного транспорту" є
правонаступником філії
"Укрпромтранспостач".

23-24 червня 2011 року, 16-17 лютого 2012 року та
28-29 лютого 2012 року позивачем були
перераховані відповідачу кошти в
загальній сумі 225 000 грн., всі
вищезазначені операції проводилися
згідно рахунку-фактури №25 від 24 травня
2011 року, призначення платежів - оплата
за вироби з деревини.

Зазначене вище стверджується
матеріалами справи, зокрема випискою з
банку (а.с. 26-28).

Позивач у позовній заяві стверджує, що
кошти в сумі 194 980 грн. були помилково
перераховані відповідачу, оскільки
жодних господарських зобов'язань між
сторонами вже не існувало та
відповідної поставки виробів з
деревини відповідачем здійснено не
було.

З матеріалів справи вбачається, що 16
листопада 2005 року між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі -
постачальник) та ВАТ "Київ-Дніпровське
МППЗТ" (надалі - покупець) було укладено
договір поставки №17 (надалі договір
а.с. 11-12), відповідно до якого
постачальник зобов'язується поставити
і передати у власність покупцю товар у
кількості та асортименті відповідно до
специфікації, яка є невід'ємною
частиною цього договору, а покупець
зобов'язується прийняти його та
своєчасно оплатити відповідно до умов
даного договору (пункт 1.1. договору).

Згідно з пунктом 3.2. договору, датою
поставки товару вважається дата
підписання представником покупця
накладної на його приймання.

Відповідно до пункту 3.4. договору
покупець приймає товар при наявності
встановлених законодавством
товаросупровідних документів.

Вищезазначений договір підписаний
директором Філії "Укрпромтранспостач"
ВАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" Хмарою Р.С.
та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
і скріплений відбитками печаток
сторін.

Даний договір набирає чинності з
моменту підписання його сторонами і
діє до 31 грудня 2008 року, але в будь-якому
випадку до повного виконання сторонами
своїх зобов'язань за цим договором
(пункт 7.1. договору).

З урахуванням наведеного вище, суд
вбачає, що твердження позивача, про те,
що на час перерахування коштів в сумі 194
980 грн. в травні, червні 2011 року та
лютому 2012 року між позивачем та
відповідачем жодних господарських
зобов'язань вже не існувало, є вірним та
таким, яке стверджується матеріалами
справи.

Судом витребовувався у сторін рахунок
№25 від 24 травня 2011 року, який був
виставлений відповідачем позивачу і на
підставі якого були перераховані
кошти.

Однак, ні позивач, ні відповідач
вищевказаний рахунок №25 від 24 травня
2011 року не надали.

Відтак, з матеріалів справи вбачається,
що позивачем дійсно перераховано
відповідачу кошти в сумі 194 980 грн.,
відповідач не надав жодних належних та
допустимих доказів, які б свідчили, що
зазначені кошти були перераховані за
зобов'язаннями, які були у позивача
перед відповідачем.

Відповідно до статті 11 ЦК України
встановлено, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема є
договори та інші правочини.

Відповідно до статі 1212 Цивільного
кодексу (далі - ЦК) України особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про: 1) повернення
виконаного за недійсним правочином; 2)
витребування майна власником із чужого
незаконного володіння; 3) повернення
виконаного однією із сторін у
зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди
особою, яка незаконно набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи.

Відповідно до статті 6 Указу Президента
України "Про заходи щодо нормалізації
платіжної дисципліни в народному
господарстві України" підприємства
незалежно від форм власності мають
повертати у п'ятиденний строк
платникам помилково зараховані на їх
рахунки кошти.

З урахуванням усього вищенаведеного,
оцінивши всі докази, які містяться в
матеріалах справи в сукупності, давши
їм оцінку, суд прийшов до висновку, що
позов в частині стягнення в сумі 194 980
грн., як помилково перераховані кошти
підлягає задоволенню.

Позивач покликаючись на пункт 6 статті
231 ГК України просив суд стягнути з
відповідача 34 550 грн. 01 коп. штрафних
санкцій за користування чужими
коштами.

Відповідно до пункту 5.2. постанови
пленум Вищого господарського суду
України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про
деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" (далі -
постанова № 17) обов'язок боржника
сплатити суму боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних
не виникає у випадках повернення
коштів особі, яка відмовилася від
прийняття зобов'язання за договором
(стаття 612 ЦК України), повернення сум
авансу та завдатку, повернення коштів у
разі припинення зобов'язання (в тому
числі шляхом розірвання договору) за
згодою сторін або визнання його
недійсним, відшкодування збитків та
шкоди, повернення безпідставно
отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України),
оскільки відповідні дії вчиняються
сторонами не на виконання взятих на
себе грошових зобов'язань, а з інших
підстав.

Таким чином, постановою №17 чітко
передбачено, що помилково перераховані
кошти не відносяться до грошових
зобов'язань, а тому положення статті 231
ГК України не застосовуються до
правовідносин які регулюються статтею
1212 ЦК України.

Згідно з пунктом 6 статті 231 ГК України
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Суд зазначає, що пунктом 5.2. постанови
№17 чітко визначено, що помилково
перераховані кошти не відносяться до
грошових зобов'язань, а пункт 6 статті 231
ГК України чітко визначає, що положення
статті застосовуються до грошових
зобов'язань.

З урахуванням наведеного, суд в частині
стягнення штрафних санкцій за
користування чужими коштами в сумі 34 550
грн. 01 коп. відмовляє.

У відповідності до пункту 4 частини
третьої статті 129 Конституції України
основними засадами судочинства є
змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведеності перед судом їх
переконливості.

Згідно зі ст. 43 ГПК України судочинство
у господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Згідно ст.34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вищенаведене в
сукупності, положення норм ст.ст.32, 33, 34,
43 ГПК України, та оцінюючи усі докази,
які містяться у матеріалах справи у
сукупності, господарський суд дійшов
висновку, що позов в частині стягнення
в сумі 194 980 грн. підлягає задоволенню, в
частині стягнення 34 550 грн. 01 коп.
штрафних санкцій за користування
чужими коштами слід відмовити.

Судовий збір на підставі ст. 49 ГПК
України покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Відтак, на підставі частини 1 статті 49
ГПК України на відповідача
покладається судовий збір в розмірі 3 899
грн. 60 коп.

Керуючись статтями 1, 12, 22, 32-34, 43, 44, 49, 75,
81-1, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код
НОМЕР_1) на користь Приватного
акціонерного товариства
"Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислового
залізничного транспорту" (02092, місто
Київ, вулиця Алма-Атинська, будинок 37,
ідентифікаційний код 04737111) - 194 980 (сто
дев"яносто чотири тисячи дев"ятсот
вісімдесят) грн. помилково
перерахованих коштів та 3 899 (три тисячи
вісімсот дев"яносто дев"ять) грн. 60 коп.
витрат по сплаті судового збору.

В частині стягнення 34 550 грн. 01 коп.
штрафних санкцій за користування
чужими коштами - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено та
підписано 03.10.2014 р.

Суддя

Політика Н.А.

Віддруковано 3 примірники:

1- до справи;

2- позивачу рекомендованим (02092, Київ-092,
вул. Алма-Атинська, 37);

3- відповідачу рекомендованим (33027,
АДРЕСА_1).