ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 р.
Справа № 917/1641/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Н'юсайнс Ріел Істейт
Лтд", юридична адреса: 23700, Вінницька
область, м. Гайсин, вул. Станційна, 6-А;
поштова адреса: 01133, м. Київ, бул. Лесі
Українки, 26, оф. 501

до Селянського фермерського
господарства "Нове-2", 37440, Полтавська
область, Гребінківський район, с.
Олександрівка

про стягнення 49236,95 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: Поп'юк Г.О. довіреність
від 01.12.2013 р.

від відповідача: не з'явився

У судовому засіданні було оголошено
вступну та резолютивну частини рішення
та повідомлено дату складання повного
рішення.

Суть справи: розглядається позовна
заява про стягнення 49236,95 грн. боргу
згідно договору поставки № СЙ030913 від
03.09.2013 року, в т.ч. 34930,00 грн. основного
боргу, 3493,00 грн. штрафу, 3560,95 грн. пені,
4051,88 грн. інфляційних витрат та 3201,12 грн.
15% річних.

Представник позивача в судовому
засіданні підтвердив факт сплати
відповідачем суми основного боргу у
розмірі 34930,00 грн. та підтримав позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача 3493,00 грн. штрафу, 3560,95 грн.
пені, 4051,88 грн. інфляційних витрат та
3201,12 грн. 15% річних в повному обсязі, з
мотивів, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в засідання
суду не з'явився, вимог ухвали суду від
09.09.2014 р. не виконав, хоча належним чином
повідомлений про дату та місце
слухання справи, про що свідчить
повідомлення про вручення ухвали суду
від 09.09.2014 р. (в матеріалах справи, а.с. -
39).

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і
охоронюваних законом інтересів другої
сторони, вживати заходів до
всебічного, повного та об'єктивного
дослідження всіх обставин справи.

В зв'язку з тим, що необхідних для
вирішення спору доказів, наявних у
матеріалах справи достатньо,
відповідач належним чином
повідомлений про дату, час і місце
судового розгляду, строк розгляду
справи, встановлений ГПК України,
закінчується, то справа розглядається
без участі представника відповідача
за наявними в ній матеріалами на
підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника позивача,
дослідивши та оцінивши наявні у
матеріалах справи докази, суд
встановив:

03.09.2013 р. між сторонами було укладено
договір поставки № СЙ030913 (арк. справи
-9-14), згідно якого, на умовах і в порядку,
передбаченими даним договором,
постачальник (позивач) зобов'язується
поставити та передати у власність
покупця (відповідача) товар, а
відповідач зобов'язується прийняти цей
товар та своєчасно здійснити його
оплату. Постачальник разом з продажем
товару надає консультаційні послуги
відповідачу з питань здоров'я та
зростання тварин, управління фермою та
годівлі тварин. Вартість товару
включає в себе: вартість
консультаційних послуг з питань
здоров'я та зростання тварин,
управління фермою та годівлі тварин (п.
1.1 Договору).

Розділом 4 договору визначено суму
договору та порядок розрахунків.
Зокрема, п. 4.3 встановлено, що
відповідач зобов'язаний перерахувати
на поточний рахунок позивача вартість
відповідної партії товару протягом 10
календарних днів з дати поставки
товару та підписання сторонами
видаткових накладних.

Підписавши умови договору, сторони
узгодили, що за порушення умов оплати
товару, визначених п. 4.3 даного
Договору, відповідач сплачує позивачу
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, яка діяла на момент
прострочення за кожен день
прострочення від вартості
неоплаченого товару (п. 6.2.1 Договору).

За порушення умов оплати товару,
визначених п. 4.3 даного договору, понад 5
робочих днів, додатково сплачує
позивачу штраф у розмірі 10% від
вартості неоплаченого товару (п. 6.2.2
Договору).

Пунктом 6.4 Договору визначено, що за
весь час прострочення оплати товару,
покупець понад суми пені, штрафів,
збитків також сплачує відсотки за
користування чужими грошовими коштами
у розмірі 15 % річних.

Згідно п. 6.7 Договору неустойка
нараховується протягом 3 років з дня ,
наступного за днем порушення стороною
свого обов'язку.

Договір набирає чинності з моменту
його підписання сторонами і діє до
31.12.2013 р., але в будь-якому випадку до
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань за даним Договором (п. 9.1
Договору).

Як вбачається з матеріалів справи та
відповідно до наданої позивачем
видаткової накладної № 1621 від 17.12.2013 р.,
відповідачу було відвантажено товар на
загальну суму 34930,00 грн. (а.с. - 15).

Факт отримання товару відповідачем
підтверджується також належним чином
оформленою довіреністю № 243 від 17.12.2013
р. на отримання його представником від
позивача товарно-матеріальних
цінностей (арк. спр. 29).

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач в порушення прийнятих на
себе зобов'язань за вказаним договором
та приписів ст. 692 Цивільного кодексу
України прийняв товар без претензій
щодо асортименту, якості, кількості
продукції чи відсутності будь-якого
документу, але не оплатив його у
встановлені у договорі строки, що стало
підставою звернення позивача до суду з
даним позовом про стягнення з
відповідача 34930,00 грн. основного боргу.

Як зазначає позивач, з метою досудового
врегулювання спору позивач 21.05.2014 року
направив на адресу відповідача
претензію №21/14 з вимогою щодо сплати
боргу за відвантажений товар (копія
претензія та доказів направлення в
матеріалах справи, а.с - 16-19). Крім того,
п. 6.2 Договору передбачено, що за
несвоєчасну оплату поставленого
товару, відповідач сплачує позивачу
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від суми неоплати за кожний
день прострочення.

Крім того, позивач нарахував та просить
стягнути з відповідача 3560,95 грн. пені за
період з 28.12.2013 по 07.08.2014 р., 3493,00 грн.
штрафу у розмірі 10%, , 3201,12 грн. процентів
за користування чужими коштами за
період з 28.12.2013 по 07.08.2014 р. , а також на
підставі ст.625 ЦК України - 4051,88 грн.
інфляційних втрат за період з 28.12.2013 р.
по 07.08.2014 р.

Таким чином, загальна сума, заявлена до
стягнення, становить 49236,95 грн.

При винесенні рішення суд виходив з
наступного:

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами
(ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК
України, строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права та виконати
обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання
повинно виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи свідчать про те, що
між позивачем та відповідачем у справі
виникли зобов'язання з договору
поставки, за яким в силу ст. 712 ЦК
України продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.265 Господарського кодексу
України за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
встановлених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ч. ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору (зокрема, сплата суми
боргу). Припинення провадження у справі
на підставі зазначеної норми ГПК
можливе у разі, якщо предмет спору
існував на момент виникнення
останнього та припинив існування в
процесі розгляду справи (п.4.4 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції").

У зв'язку з тим, що відповідач після
звернення до суду з позовом погасив
основну заборгованість за договором
№СЙ 030913 від 13.09.2013 р. на суму 34930,00 грн.,
що підтверджується представником
позивача, провадження у справі в цій
частині позовних вимог підлягає
припиненню.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
встановлених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ч. ст. 612 ЦК України).

Частиною 1 статті 216 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України,
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(ст.549 ЦК України). Предметом неустойки
може бути грошова сума, рухоме і
нерухоме майно. Якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства (ст.551 ЦК
України).

Стягнення пені та штрафу узгоджено
сторонами в розділі 6 Договору (п. 6.2.1 та
п6.2.2).

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Сторонами встановлено інший строк
нарахування пені, що не суперечить
зазначеній вище нормі ГК України. Так,
згідно п. 6.7. Договору нарахування
неустойка нараховується протягом 3
років з дня наступного за днем
порушення стороною свого обов'язку.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних з простроченої суми, якщо
законом або договором не встановлений
інший розмір процентів.

Частиною третьою статті 692 ЦК України
передбачено, що у разі прострочення
оплати товару продавець має право
вимагати оплати товару та сплати
процентів за користування чужими
грошовими коштами.

Частиною 3 статті 692 ЦК України фактично
конкретизовано передбачений статтею 536
цього кодексу обов'язок боржника
сплачувати встановлений договором або
законом розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
та передбачене статтею 625 цього Кодексу
право продавця вимагати від покупця
сплати 3 % річних за весь час
прострочення, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом. У розумінні зазначених
статей проценти є не відповідальністю,
а платою за весь час користування
грошовими коштами, що не були своєчасно
сплачені боржником.

Судом перевірено методику нарахування
позивачем 3560,95 грн. пені за період з
28.12.2013 по 07.08.2014 р., 3493,00 грн. штрафу у
розмірі 10% від вартості неоплаченого
товару, 3201,12 грн. 15 % процентів за
користування чужими коштами за період
з 28.12.2013 по 07.08.2014 р., 4051,88 грн.
інфляційних втрат за період з 28.12.2013 р.
по 07.08.2014 р. за допомогою калькулятора
ІПС "Ліга". За результатами розрахунку
суд дійшов до висновку, що позовні
вимоги в цій частині позивачем
заявлені правомірно, відповідають
вимогам чинного законодавства та
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, а згідно
ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають
для суду заздалегідь встановленої
сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні
конституційні засади судочинства,
принцип верховенства права, виходячи з
фактичних обставин справи, з'ясування
природи дійсних правовідносин між
сторонами у даному спорі та чинного
законодавства України, яке повинно
застосовуватися до них при вирішенні
спору, господарський суд дійшов до
висновку про часткове задоволення
позовних вимог.

Судовий збір, сплачений позивачем,
підлягає відшкодуванню йому за рахунок
відповідача з урахуванням приписів
ст.49 ГПК України.

На підставі матеріалів справи та
керуючись статтями 32, 33,43,49, п.1-1 ч.1. ст.80,
82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Селянського фермерського
господарства "Нове-2" (37440, Полтавська
область, Гребінківський район, с.
Олександрівка, , інші
реквізити невідомі) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Н'юсайнс Ріел Істейт
Лтд" (юридична адреса: 23700, Вінницька
область, м. Гайсин, вул. Станційна, 6-А;
поштова адреса: 01133, м. Київ, бул. Лесі
Українки, 26, оф. 501, , р/р
7 в ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", м.
Київ, МФО 380805) 3560,95 грн. пені, 3493,00 грн.
штрафу у розмірі 10% від вартості
неоплаченого товару, 3201,12 грн. 15 %
процентів за користування чужими
коштами, 4051,88 грн. інфляційних втрат
та 1827,00 грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

4. В частині стягнення основного боргу у
сумі 34930,00 грн. - провадження у справі
припинити.

Повне рішення складено 09.10.2014 р.

Суддя
Н.Г. Гетя