ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2014 р.
Справа № 908/2443/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Шепітько І.І. суддя
Бондаренко В.П., суддя Черленяк М.І.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.

за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
позивача (вх. № 2848 З/1-32) на ухвалу
господарського суду Запорізької
області від 14 липня 2014 року у справі

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м.Запоріжжя

до Запорізької міської ради, м.
Запоріжжя

3-тя особа на стороні відповідача, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору - Департамент
комунальної власності та приватизації
Запорізької міської ради, м. Запоріжжя

про визнання права спільної часткової
власності

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалю господарського суду
Запорізької області від 14 липня 2014 року
(суддя Корсун В.Л.) позовну заяву з
додатками повернуто позивачу без
розгляду на підставі п.3 ч.1 ст. 63 ГПК
України.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить ухвалу господарського суду
Запорізької області від 14 липня 2014
року скасувати та передати справу на
розгляд до господарського суду
Запорізької області. Вказує на те, що
позовна заява складена відповідно до
вимог ст.54 ГПК України, до неї додані
наявні у позивача докази в
обґрунтування позовних вимог. Також
зазначає, що спірне майно відноситься
до комунальної власності та не є
співвласністю громадян, у зв'язку з чим
відсутня необхідність зазначення у
позові громадян - власників як
приватизованих так і не приватизованих
квартир багатоквартирного будинку по
АДРЕСА_1. У разі необхідності ці докази
можуть бути витребувані в судовому
порядку.

Відповідач та третя особа відзив на
апеляційну скаргу не надали, у судове
засідання не з'явились.

Колегія суддів вважає, що судом
виконано процесуальний обов'язок щодо
повідомлення учасників процесу про
дату, час та місце розгляду справи
відповідно до вимог пункту 3.5.11
Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
затвердженої наказом Вищого
господарського суду України від 10.12.2002
р. за №75.

Відповідно до пункту 3.9.1. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції",
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог ч.1 ст. 64
Господарського процесуального кодексу
України. За змістом цієї норми, у разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - зазначеної в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців) і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Враховуючи, що ст.102 Господарського
процесуального кодексу України
встановлений 15-ти денний строк
розгляду апеляційної скарги на ухвалу
місцевого господарського суду, вийти
за межі якого не передбачено
Господарським процесуальним кодексом
України, а сторони відповідно до ч. 3 ст.
69 ГПК України не заявляли клопотання
про подовження строку розгляду справи,
зважаючи на належне повідомлення
учасників процесу про час та місце
проведення судового засідання, колегія
суддів вважає за можливе відповідно до
ст. 75 Господарського процесуального
кодексу України розглянути справу за
наявними матеріалами без участі
представників відповідача та 3-ї особи.

Розглянувши наявні матеріали,
перевіривши правильність застосування
господарським судом Запорізької
області норм процесуального права та
доводи апеляційної скарги в межах
вимог, передбачених ст. 101 ГПК України,
колегія суддів встановила наступне.

Приймаючи оскаржувану ухвалу,
господарський суд Запорізької області
вказує на те, що відповідно до п. З ч. 1
ст. 63 ГПК України, суддя повертає
позовну заяву і доданні до неї
документи без розгляду, якщо у позовній
заяві не вказано обставин, на яких
грунтується позовна вимога, доказів, що
підтверджують викладені в заяві
обставини, і обґрунтований розрахунок
стягуваної чи оспорюваної суми. В абз. 5
п. 3.5 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України і від 26.12.11
№ 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського І
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" (зі змінами станом на
час винесення вказаної ухвали),
підставою для повернення позовної
заяви є ... відсутність викладу
обставин, на яких ґрунтується позовна
вимога, та не зазначення доказів, що і
підтверджують викладені в заяві
обставини. Як свідчить зміст позовної
заяви, ФОП ОСОБА_1 в якості відповідача
за заявленими вимогами вказано
територіальну громаду м. Запоріжжя в
особі Запорізької міської ради.
Позивач, посилаючись у позовній заяві
на ч. 2 ст. 10 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» не виклав обставин, не вказав
доказів, що підтверджують викладені в
заяві обставини, а саме: щодо
кількісного складу громадян -
власників як приватизованих так і не
приватизованих квартир
багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1,
яким, в розумінні зазначених вище вимог
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» та рішень
Конституційного Суду України,
передаються чи передано безоплатно у
спільну часткову власність допоміжні
приміщення (у даному випадку підвал). Не
надано також жодного пояснення чи
обгрунтування з приводу того, яке
відношення до позовних вимог у цій
справі мають громадянин ОСОБА_1, ТОВ
Виробничо комерційне підприємство
«Індустрія -Сервіс» та ТОВ «Старий
пивовар», оскільки надаючи суду до
матеріалів справи дослівно: «сводний
акт стоимости строєний и сооружений» в
якому зазначено, що власником
приміщення ХУП підвалу домоволодіння
АДРЕСА_1 є ТОВ Виробничо комерційне
підприємство «Індустрія - Сервіс», ТОВ
«Старий пивовар» та « ОСОБА_1.
Недодержання вимог ст. ст. 54, 56 та
пунктів 2 і 3 ч. 1 ст. 57 ГПК України щодо
форми, змісту і додатків до позовної
заяви тягне за собою наслідки,
передбачені статтею 63 ГПК України. З
огляду на вищевикладене, а також
враховуючи, що наведені вище норми
процесуального закону носять
імперативний характер і не підлягають
ігноруванню, суд дійшов висновку, що
позовна заява ФОП ОСОБА_1 про визнання
за позивачем права спільної часткової
власності на 52,6% не житлового
приміщення № 39 літ. А-3, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 та належить
територіальній громаді м. Запоріжжя в
особі Запорізької міської ради у
такому вигляді підлягає поверненню на
підставі л. З ч. 1 ст. 63 ГПК України без
розгляду.

На думку колегії суддів, зазначені
висновки місцевого суду є помилковими
та не відповідають обставинам справи
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що до
господарського суду Запорізької
області надійшла позовна заява
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
відповідача Запорізької міської ради,
третьої особи - Департаменту
комунальної власності та приватизації
Запорізької міської ради, про визнання
за позивачем права спільної часткової
власності на 52,6 % нежитлового
приміщення № 39 літ. А-3, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 та належить
територіальній громаді м. Запоріжжя в
особі Запорізької міської ради.

У позовній заяві Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 вказує на те,
що з 04.12.2002 року згідно Договору оренди
№ 5/13 від 04.12.2002 року між Управлінням
житлового господарства Запорізької
міської ради та балансоутримувачем КП
«ВРЕЖО № 13» він орендує нежитлове
приміщення - підвал, загальною площею
116,60 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, строком з
04.12.2002 р. до 04.12.2007 р. Згідно додаткової
угоди від 22.04.2008 року вказаний Договір
пролонгований ще на 3 роки, після чого
на підставі п.2 ст. 17 ЗУ «Про оренду
державного та комунального майна» у
зв'язку з відсутністю від сторін
Договору заяв про припинення або зміну
умов договору, Договір вважається
продовженим до 04.12.2016 року. ФОП ОСОБА_1
вважає, що згідно з п.6.3. Договору він
має право виконувати перепланування
або реконструкцію орендованого
приміщення згідно рішення
міськвиконкому, відповідно до проектно
кошторисної документації, узгодженої з
Головним управлінням архітектури та
містобудування міської ради і
балансоутримувачем. Вказує на те, що
відповідно до умов Договору він
отримав від Орендодавця дозвіл на
проведення капітального ремонту та
реконструкцію орендованого
нежитлового приміщення. Після чого
провів реконструкцію орендованого
приміщення під крамницю промислових
товарів та 07.06.2007 року розпорядженням
Запорізького міського голови № 535
затверджений акт державної
приймальної комісії про прийняття в
експлуатацію крамниці просмислових
товарів по АДРЕСА_1 та дозволено
введення її в експлуатацію.ії
орендованого мною нежитлового
приміщення. Після підготовки
необхідних документів, 24.03.2010 року
Запорізька міська рада прийняла
рішення № 43, яким був затверджений
перелік об'єктів комунальної власності
м.Запоріжжя, що підлягають
приватизації та доручено управлінню
приватизації здійснити заходи,
передбачені чинним законодавством
щодо підготовки до приватизації та
продажу об'єктів, що підлягають
приватизації. Згідно додатку до
вищевказаного рішення, який містить
перелік об'єктів комунальної власності
м. Запоріжжя, що підлягають
приватизації, під п.18 зазначено
орендоване приміщення. У позовній
заяві Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
вказує на те, що не може реалізувати
своє право приватизації, у зв'язку з чим
вирішив скористатись іншим правом
передбаченим чинним законодавством
України, а саме на звернення до суду за
захистом оспорюваного права.

Колегія суддів не погоджується з
ухвалю господарського суду
Запорізької області від 14 липня 2014 року
про повернення позовної заяви без
розгляду на підставі п.3 ч.1 ст. 63 ГПК
України з наступних підстав.

Статтею 129 Конституції України
визначено, що основними засадами
судочинства є: законність; рівність
усіх учасників судового процесу перед
законом і судом; забезпечення
доведеності вини; змагальність сторін
та свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Вказана стаття визначає основні
засади судочинства, які є системою
загальноправових, міжгалузевих та
галузевих принципів, що розкривають
сутність судочинства, напрями та
досягнення завдань правосуддя та
реалізацію прав, свобод і законних
інтересів учасників процесу.

Конституцією України
передбачається низка гарантій, однією
із яких є право судового захисту, що
передбачена статтею 55 Конституції
України, згідно з якою права і свободи
людини і громадянина захищаються
судом. Це означає, що кожному
гарантується захист прав і свобод у
судовому порядку. Суд не може відмовити
у правосудді, якщо громадянин України,
іноземець, особа без громадянства
вважають, що їх права і свободи
порушені або порушуються, створено або
створюються перешкоди для їх
реалізації або мають місце інші
ущемлення прав та свобод. Відмова суду
у прийнятті позовних та інших заяв,
скарг, оформлених відповідно до
чинного законодавства, є порушенням
права на судовий захист, яке згідно зі
ст. 64 Конституції України не може бути
обмежене

Таким чином, статтею 55 Конституції
України закріплено фундаментальний
принцип судового захисту всіх
порушених прав людини і громадянина.
Надання громадянам права на реалізацію
судового захисту їх порушених
конституційних прав є невід'ємним
елементом законності у державі.

Можливість отримати судовий захист
порушеного чи оспорюваного
суб'єктивного права чи охоронюваного
законом інтересу є одним з
найважливіших прав особистості, що
суттєво визначає її місце у
суспільстві. Тому реалізація права на
судовий захист має не тільки юридичне,
але й суттєве соціально-політичне
значення. Судовий захист надається
кожному, хто має на нього право та
потребує його. Будь-яка особа, що вважає
своє право порушеним, має можливість
звернутися за судовим захистом та
доводити свою правоту.

Відповідно до ст. 42 ГПК України,
правосудця у господарських судах
здійснюється на засадах рівності всіх
учасників судового процесу перед
законом і судом.

Частинами 1, 2 ст. 43 ГПК України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

Згідно з ч. 2 ст. 54 ГПК України, позовна
заява повинна містити: найменування
господарського суду, до якого
подається заява; 2) найменування (для
юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я
та по батькові за його наявності для
фізичних осіб) сторін, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання (для фізичних
осіб), ідентифікаційні коди суб'єкта
господарської діяльності за їх
наявності (для юридичних осіб) або
індивідуальні ідентифікаційні номери
за їх наявності (для фізичних осіб -
платників податків); 2-1) документи, що
підтверджують за громадянином статус
суб'єкта підприємницької діяльності; 3)
зазначення ціни позову, якщо позов
підлягає грошовій оцінці; суми
договору (у спорах, що виникають при
укладанні, зміні та розірванні
господарських договорів); 4) зміст
позовних вимог; якщо позов подано до
кількох відповідачів, - зміст позовних
вимог щодо кожного з них; 5) виклад
обставин, на яких грунтуються позовні
вимоги; зазначення доказів, що
підтверджують позов; обгрунтований
розрахунок сум, що стягуються чи
оспорюються; законодавство, на
підставі якого подається позов; 6)
відомості про вжиття заходів
досудового врегулювання спору, якщо
такі проводилися; 6-1) відомості про
вжиття запобіжних заходів відповідно
до розділу V-1 цього Кодексу; 7) перелік
документів та інших доказів, що
додаються до заяви.

У відповідності із п. 4 ч. 1 ст. 57 ГПК
України, до позовної заяви додаються
документи, які підтверджують
обставини, на яких грунтуються позовні
вимоги.

У п.2.2. Рішення Конституційного суду
України у справі № 1-10/2012 зазначено, що
ніхто не може бути обмежений у праві на
доступ до правосуддя, яке охоплює
можливість особи ініціювати судовий
розгляд та брати безпосередню участь у
судовому процесі, або позбавлений
такого права.

З позовних матеріалів вбачається, що
у позовній заяві позиваче надано
обгрунтування, в тому числі правове, з
посиланням на відповідні норми чинного
законодавства та додані необхідні та
достатні на думку позивача для
розгляду позову та додані до позовної
заяви наступні документи на
підтвердження позовних вимог: копія
свідоцтва про державну реєстрацію
фізичної особи - підприємця; копія
Договору оренди нежитлового
приміщення № 5/13 від 04.12.2002 р.; копія
рішення виконавчого комітету
Запорізької міської ради № 82/12 від
28.02.2008 р.; копія додаткової угоди від
22.04.2008 р.; копія рішення виконавчого
комітету Запорізької міської ради №
158/121 від 21.04.2011р.; копія додаткової угоди
від 01.06.2011 р. ; копія листа Департаменту
комунальної власності та приватизації
№ 4332/01-12/С-116 від 04.10.2013р.; копія рішення
господарського суду Запорізької
області від 11.03.2011 р. по справі №9/5009/188/11;
копія технічного паспорту на
орендоване приміщення; копія листа
Управління житлового господарства №
15-03/317 від 04.03.2003р.; копія рішення
виконавчого комітету Запорізької ради
№ 76/4 від 13.03.2003 р. та ін.

На підставі наведеного, колегія
суддів вважає, що господарський суд
дійшов помилкового висновку про те, що
у позовній заяві не вказано обставин,
на яких грунтується позовна вимога, та
не надано позивачем доказів, що
підтверджують викладені в заяві
обставини.

Суд першої інстанції на підставі
наданих позивачем обґрунтувань
позовних вимог та доказів, на думку
колегії суддів, повинен був прийняти
позовну заяву до розгляду. При цьому,
якщо позовні вимоги на думку суду не
підтверджуються наданими позивачем
доказами, відповідно до Господарського
процесуального кодексу, господарський
суд приймає рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог у зв'язку з
їх недоведеності.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що місцевий
господарський суд не забезпечив
повного і всебічного дослідження усіх
фактичних обставин справи, ухилився
від розгляду справи по суті та
безпідставно повернув позовну заяву
без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст. 63 ГПК
України.

Враховуючи викладене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
апеляційна скарга позивача підлягає
задоволенню, ухвала господарського
суду Запорізької області від 07 жовтня
2013 року підлягає скасуванню, а справа
передачі на розгляд місцевого
господарського суду.

Керуючись ст. ст. 99, 101, п. 4 ч. 1 ст. 104,
ст.ст.105, 106 ГПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача
задовольнити.

Ухвалу господарського суду
Запорізької області від 14 липня 2014 року
у справі № 908/2443/14 скасувати.

Справу передати на розгляд
господарському суду Запорізької
області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції
може бути оскаржено в касаційному
порядку

протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили

Повна постанова складена 10.10.2014
року.

Головуючий суддя
Шепітько І.І.

Суддя
Бондаренко В.П.

Суддя
Черленяк М.І.