КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2014 р. Справа№ 910/5760/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

за участю представників:

від позивача - Горецька М.А.,
довіреність № 14/186 від 26.03.2014;

від відповідача - представник не
прибув;

від третьої особи - ОСОБА_3 - представник
не прибув;

від третьої особи - ОСОБА_4 - представник
не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу
приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Еталон" на рішення
господарського суду міста Києва від
12.06.2014 у справі № 910/5760/14 (суддя Удалова
О.Г.) за позовом приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Провідна" до приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Еталон", за участю третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
відшкодування шкоди в порядку регресу
19 766,63 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Провідна"
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовом до приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Еталон" про стягнення
19 766,63 грн. матеріальної шкоди,
завданої в результаті ДТП в порядку
регресу.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 12.06.2014 у справі №
910/5760/14 позов задоволено повністю:
вирішено стягнути з відповідача на
користь позивача стягнуто 19 766,63 грн.
матеріальної шкоди.

При ухваленні даного рішення, суд
першої інстанції виходив з доведеності
факту заподіяння шкоди водієм
автомобіля "Toyota Fortuner", державний
реєстраційний номер НОМЕР_1,
цивільно-правова відповідальність
власника якого на момент виникнення
ДТП була застрахована ПрАТ "Страхова
компанія "Еталон".

При цьому, суд першої інстанції визнав
обґрунтованим розрахунок позивача
суми страхового відшкодування, який
здійснено на підставі договору
добровільного страхування наземного
транспорту
№ 06/0631328/0411/12.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду міста
Києва від 12.06.2014 у справі №
910/5760/14 скасувати та прийняти нове, яким
позов задовольнити частково,
стягнувши з відповідача на користь
позивача 12 466 грн. страхового
відшкодування.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що розрахунок суми
страхового відшкодування має
здійснюватись не на підставі договору,
а з урахуванням ст. 30 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів".

Представник позивача у справі в
судовому засіданні 13.10.2014 надав
пояснення, якими заперечив проти вимог
апеляційної скарги.

Відповідач та треті особи правом на
участь своїх представників у судовому
засіданні не скористалися, хоча про
дату, час та місце судового засідання
були повідомлені належним чином, про що
свідчать повідомлення про вручення
поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо
неможливості бути присутніми у даному
судовому засіданні від відповідача та
третіх осіб до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка
представників сторін та третіх осіб не
визнавалася обов'язковою.

Враховуючи належне повідомлення
відповідача та третіх осіб, а також те,
що саме ПрАТ "Страхова компанія
"Еталон" подана апеляційна скарга, а
отже його позиція є викладеною та
зрозумілою, апеляційна скарга
розглянута судом у даному судовому
засіданні по суті з винесенням
постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Між приватним акціонерним товариством
"Страхова компанія "Провідна", як
страховиком та ОСОБА_4, як
страхувальником 12.07.2012 р. укладено
договір страхування наземного
транспорту № 06/0631328/0411/12, за яким
застраховано транспортний засіб ВАЗ
21103, реєстраційний номер НОМЕР_2.

У м. Дніпропетровську на вул. Героїв
Сталінграду 21.07.2012 р. сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
застрахованого автомобіля ВАЗ,
реєстраційний номер НОМЕР_2 та
автомобіля "Toyota Fortuner", державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_6

В результаті вищезазначеної ДТП
застрахованому автомобілю ВАЗ,
реєстраційний номер НОМЕР_2 були
завдані механічні пошкодження.

Постановою Жовтневого районного суду
міста Дніпропетровська від 09.08.2012 р. у
справі № 412/10306/2012 водія автомобіля "Toyota
Fortuner" - ОСОБА_6 визнано винним у
правопорушенні, передбаченому ст. 124
Кодексу України про адміністративні
правопорушення та притягнуто до
адміністративної відповідальності у
вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно до звіту про оцінку
вартості пошкодженого транспортного
засобу № 1663/09/12 та звіту № 25/07/12/2
вартість відновлювального ремонту
застрахованого у позивача автомобіля
становить 31 364,85 грн.

Зазначена вище ДТП, відповідно до умов
договору страхування визнана
позивачем страховим випадком, про що
27.09.2012 складено страховий акт
№0401/06/5534/Т/84822. Згідно розрахунків,
здійснених на підставі положень
договору добровільного страхування,
сума страхового відшкодування, що
підлягає виплаті, становить 19 766, 63 грн.

На виконання умов вищезазначеного
договору позивачем здійснено
перерахування страхового
відшкодування на суму 19 766, 63 грн.
ОСОБА_3 (власник застрахованого
автомобіля), що підтверджується
платіжним дорученням № 0050162 від 09.10.2012
р.

Цивільно-правова відповідальність
власника автомобіля "Toyota Fortuner",
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
водія якого визнаного винним у
правопорушенні, на момент виникнення
ДТП була застрахована ПрАТ "Страхова
компанія "Еталон" за полісом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АВ3365336 зі строком дії з 02.06.2012
р. до 01.06.2013 р. Наведена обставина
підтверджується, зокрема довідкою
МТСБУ, наданої на вимогу суду 1-ї
інстанції (а.с. 65).

Забезпеченим транспортним засобом за
зазначеним полісом є автомобіль "Toyota
Fortuner", державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, ліміт відповідальності за
шкоду, заподіяну якому становить 50 000
грн. 00 коп., франшиза - 0.

Позивач, зазначає, що після сплати ним
своєму страхувальнику (ОСОБА_3)
страхового відшкодування згідно умов
договору страхування наземного
транспорту № 06/0631328/0411/12 від 12.07.2012 до
нього перейшло право вимоги до
відповідача, тому позивач звернувся до
нього з вимогою про сплату суми
страхового відшкодування в розмірі 19
766, 63 грн. в порядку регресу.

Оскільки, дана вимога відповідачем
залишена без задоволення, позивач
звернувся до суду з даним позовом.

Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу
України, що визначає загальні підстави
відповідальності за завдану майнову
шкоду, майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1 Закону України "Про
страхування" визначено, що страхування
-це вид цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних
осіб у разі настання певних подій
(страхових випадків), визначених
договором страхування або чинним
законодавством, за рахунок грошових
фондів, що формуються шляхом сплати
фізичними особами та юридичними
особами страхових платежів та доходів
від розміщення коштів цих фондів.

Страхування може бути добровільним або
обов'язковим (ст. 5 Закону України "Про
страхування").

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про
страхування" страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів є обов'язковим видом
страхування, що здійснюється в Україні.

Відносини у сфері обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів регулює Закон
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", який спрямований на
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та майну
потерпілих при експлуатації наземних
транспортних засобів на території
України.

Відповідно до пункту 22.1. Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (у редакції чинній на момент
виплати позивачем страхового
відшкодування) у разі настання
страхового випадку страховик у межах
страхових сум, зазначених у
страховому полісі, відшкодовує у
встановленому цим Законом порядку
оцінену шкоду, заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відтак, відповідно до наведених
положень чинного законодавства, у
випадку укладення між страховою
організацією та юридичними або
фізичними особами договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
наземних транспортних засобів, особою,
відповідальною за завдані збитки у
межах, передбачених договором, є
страховик (страхова організація).

Статтею 38 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено право страховика
після виплати страхового
відшкодування подати регресний позов.

Зазначена норма передбачає наявність у
страховика права на пред'явлення
регресного позову.

Крім того, відповідно до рішення
Конституційного Суду України від 09.07.2002
р. № 15-рп/2002, кожна особа має право
вільно обирати незаборонений законом
спосіб захисту прав і свобод, у тому
числі й судовий. Можливість судового
захисту не може бути поставлена
законом, іншими нормативно-правовими
актами у залежність від використання
суб'єктом правовідносин інших засобів
правового захисту. Держава може
стимулювати вирішення правових спорів
у межах досудових процедур, однак їх
використання є правом, а не обов'язком
особи, яка потребує такого захисту.

Враховуючи положення наведених норм а
також те, що цивільно-правова
відповідальність власника автомобіля
"Toyota Fortuner", державний реєстраційний
номер НОМЕР_1, водія якого визнаного
винним у правопорушенні, на момент
виникнення ДТП була застрахована
ПрАТ "Страхова компанія "Еталон" за
полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АВ3365336 до
позивача у даній справі перейшло право
регресної вимоги.

Зазначена сума страхового
відшкодування (19 766, 63 грн.), з вимогою
про стягнення якого позивач звернувся
до суду, розрахована ним виходячи з
умов договору добровільного
страхування наземного транспорту
№ 06/0631328/0411/12.

Разом з тим, оскільки відповідач є
особою відповідальною за завдану шкоду
відповідно до укладеного договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власника наземного транспортного
засобу "Toyota Fortuner", державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, водія
якого визнаного винним у
правопорушенні, розрахунок страхового
відшкодування, що підлягає стягненню з
ПрАТ "Страхова компанія "Еталон" має
здійснюватись з урахуванням ст. 30
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" (у редакції
чинній на момент укладення договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власника наземного транспортного
засобу "Toyota Fortuner").

В апеляційній скарзі, обґрунтовуючи
невірність розрахунку страхового
відшкодування, здійсненого позивачем
на підставі договору добровільного
страхування наземного транспорту №
06/0631328/0411/12, відповідач посилається на
нову (чинну на даний час) редакцію ст. 30
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів".

При здійсненні апелянтом розрахунку за
вказаною нормою розмір відшкодування є
меншим ніж заявлена позивачем сума.

Позиція відповідача щодо необхідності
застосування вказаного законодавчого
акту в цілому є правильною, що було
наведено віще. Проте, апелянт
неправильно застосовує саме чинну на
даний час редакцію ст. 30 Закону.

До спірних правовідносин підлягає
застосуванню попередня редакція
зазначеної норми.

Так, Законом України "Про внесення змін
до деяких законів України щодо
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" 05.07.2013 було внесено зміни до
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів".

Зокрема, ст. 30 Закону викладено в
наступній редакції:

"30.1. Транспортний засіб вважається
фізично знищеним, якщо його ремонт є
технічно неможливим чи економічно
необґрунтованим. Ремонт вважається
економічно необґрунтованим, якщо
передбачені згідно з аварійним
сертифікатом (рапортом), звітом (актом)
чи висновком про оцінку, виконаним
аварійним комісаром, оцінювачем або
експертом відповідно до законодавства,
витрати на відновлювальний ремонт
транспортного засобу перевищують
вартість транспортного засобу до
дорожньо-транспортної пригоди.

30.2. Якщо транспортний засіб вважається
знищеним, його власнику
відшкодовується різниця між вартістю
транспортного засобу до та після
дорожньо-транспортної пригоди, а також
витрати на евакуацію транспортного
засобу з місця дорожньо-транспортної
пригоди".

Зазначений Закон набрав чинності через
три місяці з дня його опублікування,
тобто з 04.11.2012.

Згідно п. 2 Прикінцевих та перехідних
положень цього Закону (про внесення
змін) його норми не застосовуються до
договорів обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, укладених до набрання
чинності цим Законом.

Таким чином, оскільки договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власника наземного транспортного
засобу "Toyota Fortuner" укладено 02.06.2012, тобто
до набрання чинності цим Законом, до
спірних правовідносин підлягає
застосуванню редакція статті 30 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", яка діяла до внесення
зазначених змін.

Так, згідно ч. 1 ст. 30 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (у редакції чинній на момент
укладення договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власника наземного
транспортного засобу "Toyota Fortuner")
транспортний засіб вважається фізично
знищеним, якщо його ремонт є технічно
неможливим чи економічно
необґрунтованим та власник
транспортного засобу згоден з
визнанням його фізично знищеним.
Ремонт вважається економічно
необґрунтованим, якщо передбачені
згідно з експертизою, проведеною
відповідно до законодавства, витрати
на ремонт транспортного засобу
перевищують вартість транспортного
засобу до дорожньо-транспортної
пригоди.

Відповідно до звітів про оцінку
вартості пошкодженого транспортного
засобу № 1663/09/12 та № 25/07/12/2 вартість
відновлювального ремонту автомобіля
ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2
становить 31 364,85 грн., а його ринкова
вартість на момент ДТП становила 28 466,00
грн., тобто витрати на ремонт
транспортного засобу перевищують
вартість транспортного засобу до
дорожньо-транспортної пригоди.

Стосовно надання згоди власником
зазначеного автомобіля на визнання
його фізично знищеним, слід зазначити
наступне.

Згідно п. 36.3 договору добровільного
страхування наземного транспорту №
06/0631328/0411/12 під конструктивною
загибеллю застрахованого ТЗ сторони
розуміють таке пошкодження ТЗ, коли
вартість відновлення (ремонту)
пошкодженого ТЗ становить 75 і більше
відсотків його дійсної вартості
безпосередньо перед настанням
страхового випадку у день його
настання.

Отже, страхувальник, укладаючи договір
добровільного страхування наземного
транспорту № 06/0631328/0411/12 погодився з
тим, що конструктивною загибеллю
застрахованого ТЗ є таке пошкодження
ТЗ, коли вартість відновлення (ремонту)
пошкодженого ТЗ становить 75 і більше
відсотків його дійсної вартості.

Крім того, власником автомобіля від
страхової компанії позивача отримано
відщкодування, сума якого розрахована
позивачем за умовами договору, що
передбачають саме випадок, коли
автомобіль вважається знищеним.

Також, з письмових пояснень власника
автомобіля ВАЗ - ОСОБА_3, наданих на
виконання вимог суду позивачем, слідує
що він був згоден з визнанням
автомобіля фізично знищеним та не
заперечує це на даний час.

Таким чином, власником застрахованого
автомобіля надано згоду на визнання
його фізично знищеним.

Виходячи з наведеного, існують дві
законодавчо визначені умови для того
щоб вважати автомобіль ВАЗ,
реєстраційний номер НОМЕР_2 фізично
знищеним.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 (30.3) Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (в редакції чинній на момент
укладення договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власника наземного
транспортного засобу "Toyota Fortuner") якщо
транспортний засіб визнано фізично
знищеним, відшкодування шкоди
виплачується у розмірі, який
відповідає вартості транспортного
засобу до дорожньо-транспортної
пригоди та витратам по евакуації
транспортного засобу з місця
дорожньо-транспортної пригоди. Право
на залишки транспортного засобу
отримує страховик чи МТСБУ.

З огляду на викладене, враховуючи
визнання автомобіля ВАЗ, реєстраційний
номер НОМЕР_2 фізично знищеним,
розрахунок шкоди, яка підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача потрібно проводити виходячи з
вартості транспортного засобу до
дорожньо-транспортної пригоди та
витрат по евакуації цього
транспортного засобу з місця
дорожньо-транспортної пригоди.

Наведене не було враховано судом
першої інстанції при прийнятті
рішення.

Разом з тим, оскільки, вартість
застрахованого автомобіля ВАЗ,
реєстраційний номер НОМЕР_2 до
дорожньо-транспортної пригоди згідно
звіту № 1663/09/12 складає 28 466 грн., тобто є
більшою, аніж заявлено позивачем до
стягнення (19 766, 63 грн.), а суд самостійно
не може вийти за межи позовних вимог та
збільшити їх, тому судом першої
інстанції обґрунтовано задоволено
зазначену позовну вимогу про стягнення
19 766, 63 грн. страхового відшкодування.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що
помилкові висновки місцевого
господарського суду в частині
обґрунтованості здійсненого
позивачем на підставі договору
добровільного страхування наземного
транспорту № 06/0631328/0411/12 розрахунку
страхового відшкодування не призвели
до прийняття неправильного по суті
рішення про відмову у задоволенні
позову, підстави для зміни чи
скасування рішення суду першої
інстанції відсутні.

Таким чином, рішення господарського
суду міста Києва від 12.06.2014 у справі №
910/5760/14 про задоволення позову слід
залишити без змін.

Оскільки, в задоволенні апеляційної
скарги відмовлено, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за подання апеляційної скарги
покладаються на відповідача
(апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Еталон" залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду міста Києва від 12.06.2014 у справі №
910/5760/14 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового
збору за подачу апеляційної скарги
покласти на її заявника - відповідача у
справі.

3. Матеріали справи № 910/5760/14 повернути
до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановленому Господарським
процесуальним кодексом України
порядку та строки.

Головуючий суддя
Є.Ю. Пономаренко

Судді
М.А. Дідиченко

М.А. Руденко