ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року Справа № 927/1215/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіБожок
В.С.,суддівКостенко Т.Ф., Сибіги
О.М.розглянувши матеріали касаційної
скаргиПриватного акціонерного
товариства "Кінотехпром", м.
Чернігівна постановуКиївського
апеляційного господарського суду від
18.12.2013 рокуу справі господарського суду
Чернігівської областіза
позовомУправління комунального майна
Чернігівської обласної ради, м.
ЧернігівдоПриватного акціонерного
товариства "Кінотехпром", м.
Чернігівпростягнення боргу та
неустойки

за участю представників

позивача: Максак Т.Л.,

відповідача: Олексієнко О.П.

В С Т А Н О В И В:

Управління комунального майна
Чернігівської обласної ради
звернулось до господарського суду
Чернігівської області з позовом до
приватного акціонерного товариства
"Кінотехпром" (далі за текстом - ПрАТ
"Кінотехпром") про стягнення з
останнього до обласного бюджету 2 630, 53
грн. заборгованості з орендної плати за
Договором оренди № 18, а на користь
відповідача: 1 127, 37 грн. заборгованості
з орендної плати за Договором № 18; 7 515,80
грн. неустойки за час прострочення
зобов'язання щодо повернення майна за
Договором оренди № 18 та 20, 59 грн. 10 %
річних за порушення грошового
зобов'язання за Договором оренди № 18.

Рішенням господарського суду
Чернігівської області від 16.10.2013 року
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 18.12.2013 року
позовні вимоги задоволено: присуджено
до стягнення з ПрАТ
"Кінотехпром" в доход обласного бюджету
2 630, 53 грн. боргу по орендній платі, на
користь Управління комунального майна
Чернігівської обласної ради 1 127, 37 грн.
боргу по орендній платі, 7 515, 80 грн.
неустойки, 20, 59 грн. процентів річних та
судовий збір.

Не погоджуючись з
вищезазначеними судовими актами, ПрАТ
"Кінотехпром" звернулось до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просило
скасувати рішення господарського суду
Чернігівської області від 16.10.2013 року
та постанову Київського апеляційного
господарського суду від 18.12.2013 року і
передати справу на новий розгляд.

Постановою Вищого господарського суду
України від 12.02.2014 року рішення
господарського суду Чернігівської
області від 16.10.2013 року та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 18.12.2013 року у
даній справі залишено без змін.

Вищезазначені судові акти мотивовано
тим, що у зв'язку з припиненням договору
оренди майна в розумінні ст. 291
Господарського кодексу України -
внаслідок закінчення строку, на який
його було укладено, у відповідача виник
обов'язок негайно повернути позивачу
майно з оренди шляхом підписання
відповідного акту приймання-передачі;
поряд з цим, наслідком порушення
виконання цього обов'язку є
застосування до відповідача
самостійної майнової відповідальності
у сфері орендних правовідносин у
вигляді сплати неустойки у розмірі
подвійної орендної плати за час
прострочення; при цьому основне
зобов'язання відповідача - сплачувати
орендну плату за весь час фактичного
користування майном, яке виникло з
договору оренди, не припиняється,
оскільки його припинення у розумінні
ст. 795 Цивільного кодексу України
пов'язано не із закінченням строку, на
який було укладено договір, а з
моментом підписання сторонами
відповідного акту про повернення
орендарем предмета договору оренди.

Постановою Верховного Суду України від
02.09.2014 року постанову Вищого
господарського суду України від 12.02.2014
року в частині стягнення неустойки,
передбаченої ч. 2 ст. 785 Цивільного
кодексу України, з ПрАТ "Кінотехпром"
було скасовано і передано на новий
касаційний розгляд до Вищого
господарського суду України.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 12.09.2014 року було порушено
касаційне провадження та призначено
справу № 927/1215/13 до розгляду.

Розпорядженням від 23.09.2014 року № 03-05/1883
сформовано наступний склад колегії
суддів: головуючий суддя - Божок В.С.,
судді - Костенко Т.Ф., Сибіга О.М.

В судовому засіданні представник
відповідача просив касаційну скаргу
задовольнити частково, рішення
господарського суду Чернігівської
області від 16.10.2013 року та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 18.12.2013 року -
скасувати і прийняти нове рішення у
справі про відмову у задоволенні
позовних вимог, а представник позивача
проти доводів касаційної скарги
заперечував та просив залишити її без
задоволення, а судові акти попередніх
інстанцій - без змін.

Заслухавши пояснення представників
сторін, приймаючи до уваги межі
перегляду справи в суді касаційної
інстанції, перевіривши повноту
встановлення господарськими судами
обставин справи та правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого господарського
суду України дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а судові акти
господарських судів попередніх
інстанцій - скасуванню в частині
стягнення неустойки, передбаченої ч. 2
ст. 785 Цивільного кодексу України з ПрАТ
"Кінотехпром" з направленням справи в
цій частині на новий розгляд до
місцевого господарського суду з огляду
на наступне.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що 01.11.2006 року
Управлінням комунального майна
Чернігівської обласної ради
(орендодавець) та з ПрАТ "Кінотехпром"
(орендар) укладено Договір оренди
нерухомого майна, що належить до
спільної власності територіальних
громад сіл, селищ, міст Чернігівської
області № 18 (далі за текстом - Договір №
18), за умовами якого орендодавець
передає, а орендар приймає в строкове
платне користування нерухоме майно
розташоване за адресою: м. Чернігів,
вул. Любецька, 66, загальною площею
приміщень 730,4 кв.м., до складу яких
входять двоповерхова будівля
майстерні "Т-2" загальною площею 488,3
кв.м., приміщення механічної майстерні
"А-2", розташоване в двоповерховій
будівлі, загальною площею - 242, 1 кв.м.

Згідно Акту прийому-передачі
орендодавець передав орендарю вказані
об'єкти оренди в користування 01.11.2006
року.

В подальшому, шляхом укладання
додаткових угод сторонами
неодноразово вносились зміни до
Договору в частині терміну його дії,
розміру та порядку розрахунку орендної
плати, зокрема, додатковою угодою № 4
від 30.10.2010 року сторони подовжили
термін дії Договору оренди № 18 по
30.10.2012 року включно.

Відповідно до п. 3.1. Договору № 18
орендна плата є платежем у грошовій
формі, який орендар вносить
орендодавцю незалежно від наслідків
діяльності орендаря та сплачується за
весь термін фактичного користування
майном, що визначається на підставі
акта приймання-передачі в оренду та
акта приймання-передачі майна з
орендного користування.

Згідно з п. 9.4. Договору № 18 у разі
несвоєчасного виконання зобов'язання
по сплаті орендної плати, орендар
повинен сплатити орендодавцю суму
боргу з урахуванням індексу інфляції
за весь час прострочення, а також 10 %
річних від простроченої суми за
користування чужими грошовими коштами.

Пунктами 2.3, 2.4 Договору № 18
передбачено, що у разі припинення цього
Договору майно повертається орендарем
орендодавцю, у порядку, встановленому
при передачі майна орендарю; майно
вважається поверненим орендодавцю з
моменту підписання сторонами акту
приймання-передачі; обов'язок по
складанню акта приймання-передачі
покладається на сторону, яка передає
майно іншій стороні Договору.

Згідно з п. 5.1.9. Договору № 18 у разі
припинення або розірвання Договору
орендар зобов'язується негайно
повернути орендодавцеві одержане від
нього майно у належному стані, не
гіршому ніж на час передачі його в
оренду, з усіма зробленими в ньому
поліпшеннями та відшкодувати
орендодавцеві збитки у разі погіршення
стану або втрати (часткової або повної)
орендованого майна з вини орендаря.

В п. 10.6 Договору № 18 сторони
передбачили, що після закінчення
строку дії Договору оренди орендоване
майно має бути звільнено і передано
орендодавцю за актом
приймання-передачі. За час фактичного
користування об'єктом оренди після
припинення дії даного Договору до
передачі приміщення за актом, орендар
зобов'язаний внести плату за
користування приміщенням в розмірі
орендної плати.

Відповідно до п. 10.9 Договору № 18 однією
з підстав припинення чинності Договору
є закінчення строку, на який його було
укладено.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що після
закінчення строку дії Договору оренди
№ 18 орендар не повернув орендоване
майно, про що свідчить лист орендодавця
від 05.11.2012 року № 03-841, в якому, зокрема
викладено вимогу позивача про
повернення орендованого майна у
зв'язку із закінченням строку дії
Договору оренди № 18 за актом
приймання-передачі від 31.10.2012 року.

Однак повернення відповідачем
нерухомого майна з оренди відповідно
до акту приймання-передачі від 31.10.2012
року № 2 згідно дати підпису директора
ПрАТ "Кінотехпром" на
вказаному акті відбулось лише 27.12.2012
року, що стало підставою для звернення
позивача до суду з даним позовними
вимогами.

В подальшому, відносно майна, яке було
предметом Договору оренди № 18 від
01.11.2006 року, між тими ж сторонами було
укладено новий Договір оренди № 74 від
27.12.2012 року, який посвідчено
нотаріально, та складено відповідний
акт прийому-передачі майна в орендне
користування за новим договором.

Задовольняючи позовні вимоги у
повному обсязі господарські суди
попередніх інстанцій виходили з
наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського
кодексу України до відносин оренди
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Статтею 19 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна" та
умовами Договору № 18 встановлено
обов'язок орендаря вносити орендну
плату незалежно від наслідків
господарської діяльності за весь строк
фактичного користування об'єктом
оренди.

Статтею 29 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна"
передбачено, що за невиконання
зобов'язань за договором оренди, в тому
числі за зміну та розірвання договору в
односторонньому порядку, сторони
несуть відповідальність, встановлену
законодавчими актами України та
договором.

Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 291 Господарського
кодексу України договір оренди
припиняється у разі, зокрема,
закінчення строку, на який його було
укладено. Правові наслідки припинення
договору оренди визначаються
відповідно до умов регулювання
договору найму Цивільним кодексом
України.

Відповідно до положень ст. 795
Цивільного кодексу України передання
наймачеві будівлі або іншої
капітальної споруди (їх окремої
частини) оформляється відповідним
документом (актом), який підписується
сторонами договору. З цього моменту
починається обчислення строку
договору найму, якщо інше не
встановлено договором. Повернення
наймачем предмета договору найму
оформляється відповідним документом
(актом), який підписується сторонами
договору. З цього моменту договір найму
припиняється.

Частиною 1 ст. 785 Цивільного кодексу
України встановлено, що у разі
припинення договору найму наймач
зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі.

З огляду на вищезазначені правові
приписи та обставин справи, колегія
суддів Вищого господарського суду
України погоджується з висновками
господарських судів попередніх
інстанцій про законність та
обгрунтованість позовних вимог в
частині стягнення судами боргу по
орендній платі за листопад - грудень 2012
року і 10 % річних від простроченої суми
з урахуванням індексу інфляції за весь
час прострочення відповідно до умов п.
9.4 Договору № 18 та статті 625 Цивільного
кодексу України.

Разом з тим, щодо стягнення неустойки у
розмірі подвійної орендної плати за
час прострочення, передбаченої ч. 2 ст.
785 Цивільного кодексу України, колегія
суддів Вищого господарського суду
України вважає за необхідне відзначити
наступне.

Так, ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу
України дійсно передбачено право
наймодавця вимагати від наймача сплати
неустойки у розмірі подвійної плати за
користування річчю за час прострочення
у разі невиконання наймачем обов'язку з
повернення речі.

Однак, суд касаційної інстанції
відзначає, що поза увагою
господарських судів як першої, так і
апеляційної інстанції залишився той
факт, що для застосування наслідків,
передбачених ч. 2 ст. 785 Цивільного
кодексу України необхідна наявність
вини (умислу або необережності) у особи,
яка порушила зобов'язання, відповідно
до вимог статті 614 Цивільного кодексу
України.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи
спростовуючи подані стороною докази,
господарські суди повинні у
мотивувальній частині судового
рішення навести правове обгрунтування
і ті доведені фактичні обставини, з
огляду на які ці доводи або докази не
взято до уваги судом. Викладення у
рішенні доводів та доказів сторони, на
користь якої приймається рішення, є
порушенням вимог ст. 42 ГПК України щодо
рівності всіх учасників судового
процесу перед законом і судом.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 99 ГПК
України апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції, та не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обгрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі
(ч. 2 ст. 101 ГПК України).

Проте, в порушення вимог
процесуального законодавства
господарські суди попередніх
інстанції не надали належної правової
оцінки листу орендодавця від 05.11.2012
року № 03-841 в якому міститься не тільки
вимога позивача звільнити орендоване
приміщення, а і його пропозиція, з
урахуванням листа орендаря від 21.09.2012
року № 27/09, укласти новий Договір
оренди № 74 на той самий об'єкт оренди,
зі встановленням строків його
погодження, висунення пропозицій і
зауважень зі сторони відповідача,
подальше їх узгодження і підписання
сторонами нового Договору від 27.12.2012
року, початок строку дії якого
визначено 01.11.2012 року, тобто наступним
днем після закінчення строку вказаного
у Договорі № 18.

Передбачені процесуальним законом
межі перегляду справи в касаційній
інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в
рішеннях судів чи відхилені ними,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази.

Відтак, господарським судам попередніх
інстанцій необхідно дослідити
наявність чи відсутність правових
підстав для застосування
відповідальності за ч. 2 статті 785
Цивільного кодекс України за
невиконання орендарем обов'язку щодо
негайного повернення майна
орендодавцю до часу підписання акта
прийому-передачі майна від 27.12.2012 року,
з огляду на узгодженість дій сторін
щодо укладення і підписання нового
Договору оренди № 74 від 27.12.2012 року та
інших обставин справи.

Зазначені обставини не були враховані
судами першої та апеляційної інстанцій
при винесенні оскаржуваних судових
актів, у зв'язку з чим суди прийшли до
передчасних висновків у справі в
частині стягнення неустойки,
передбаченої ч. 2 ст. 785 Цивільного
кодексу України.

Неповне дослідження фактичних
обставин справи та неналежне
з'ясування дійсних прав і обов'язків
сторін унеможливлює правильне
застосування матеріального закону, що
регулює спірні правовідносини.

Таким чином, колегія суддів Вищого
господарського суду України приходить
до висновку, що всупереч покладеному на
суди обов'язку щодо повного та
всебічного з'ясування дійсних обставин
справи, суди на вищенаведене уваги не
звернули, а тому судові акти попередніх
інстанцій не можна визнати законними
та обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 11110 ГПК України
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого чи апеляційного
господарського суду або постанови
апеляційного господарського суду є
порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1119 ГПК України
Вищий господарський суд України за
результатами розгляду касаційної
скарги має право скасувати рішення
першої інстанції або постанову
апеляційної інстанції і передати
справу на новий розгляд, якщо суд
припустився порушень норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин
справи, що мають значення для
правильного вирішення справи.

При новому розгляді справи в частині
стягнення неустойки, передбаченої
ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України
судам необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно з'ясувати обставини
справи, дійсні права та обов'язки
сторін, перевірити доводи, на яких
ґрунтуються вимоги та заперечення
сторін і, в залежності від
встановленого, вирішити спір у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин.

За таких обставин, касаційна скарга
приватного акціонерного товариства
"Кінотехпром" на рішення
господарського суду Чернігівської
області від 16.10.2013 року та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 18.12.2013 року
підлягає частковому задоволенню, а
судові акти попередніх інстанцій -
скасуванню в частині про стягнення
неустойки, передбаченої ч. 2 ст. 785
Цивільного кодексу України, з ПрАТ
"Кінотехпром" з направленням справи в
цій частині на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11112
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу задовольнити
частково.

2. Рішення господарського суду
Чернігівської області від 16.10.2013 року
та постанову Київського апеляційного
господарського суду від 18.12.2013 року у
справі № 927/1215/13 - скасувати в частині
стягнення неустойки, передбаченої ч. 2
ст. 785 Цивільного кодексу України з ПрАТ
"Кінотехпром".

3. Справу № 927/1215/13 в цій частині
направити на новий розгляд до
господарського суду Чернігівської
області.

Головуючий суддя
В.С. Божок

Судді:
Т.Ф. Костенко

О.М. Сибіга