м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №910/15586/14 01.10.14

За позовомПриватного підприємства
"Моноліт"доТовариства з обмеженою
відповідальністю "Енмарк"провизнання
недійсним договору та стягнення 394 260,08
грн.Суддя Бойко Р.В.

Представники сторін:

Від позивача:Філімончук Г.М. Від
відповідача: Дейнеко П.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Моноліт" (надалі
- "Підприємство") звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Енмарк" (надалі -
"Товариство) про визнання недійсним
договору та стягнення 394 260,08 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, на
думку Підприємства, договір
фінансового лізингу №ФЛ-25/2011 від 25.03.2011
р., укладений між позивачем та
відповідачем, не відповідає вимогами
чинного законодавства, а тому є
підстави для визнання його недійсним
згідно ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу
України та застосування наслідків
недійсності правочину.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 01.08.2014 р. порушено провадження
у справі №910/15586/14 та призначено розгляд
справи на 04.09.2014 р.

В судовому засідання 04.09.2014 р. оголошено
перерву до 08.09.2014 р.

08.09.2014 р. до канцелярії суду надійшла
заява Товариства про застосування
строку позовної давності, яку
відповідач мотивував тим, що спірний
договір був укладений 25.03.2011 р., а
позивач звернувся із позовом до суду у
липні 2014 року, тобто з пропуском строку
позовної давності.

Того ж дня, Товариством було надано
суду відзив на позовну заяву, в якому
відповідач вказує, що звернення з даною
позовною заявою до суду було зумовлене
виникненням у Підприємства значної
заборгованості зі сплати лізингових
платежів. А наведена позивачем
формальна підстава для визнання
спірного договору фінансового лізингу
недійсною - відсутність права
власності у лізингодавця на предмет
лізингу на дату укладання цього
договору, ніяким чином не порушує права
Підприємства та положення чинного
законодавства.

В судовому засіданні 08.09.2014 р. оголошено
перерву до 18.09.2014 р.

18.09.2014 р. від Підприємства до канцелярії
суду надійшла заява про поновлення
строку звернення до суду за захистом
своїх прав, в якій відповідач просить
визнати причини пропуску строку
поважними та відновити його, оскільки
Підприємству стало відомо про
порушення його прав лише у лютому 2014
року.

В судовому засіданні 18.09.2014 р. оголошено
перерву до 01.10.2014 р.

В судове засідання представник
позивача з'явився, позовні вимоги
підтримав та просив задовольнити їх у
повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, заяву про
застосування строку давності
підтримав, проти позову заперечував та
просив відмовити у його задоволенні у
повному обсязі.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину рішення.

У судових засіданнях складались
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.03.2011 р. між Товариством
(лізингодавець) та Підприємством
(лізингоодержувач) укладено договір
фінансового лізингу №ФЛ-25/2011 (надалі -
"Договір"), згідно п. 3 якого
лізингодавець набуває у власність
предмет лізингу та надає його
лізингоодержувачу за плату у володіння
та користування на умовах даного
Договору та Правил фінансового лізингу
(Додаток №1 до даного Договору).
Найменування предмета лізингу та його
технічні характеристики вказані у
специфікації (Додаток №2 до Договору).

Згідно п. 4 Договору продавцем предмета
лізингу є Товариство з обмеженою
відповідальністю "Амкодор-Укрспецмаш".

Пунктом 5 Договору визначено, що всі
платежі за даним Договором сплачуються
в українській гривні, згідно графіку
лізингових платежів (Додаток №3 до
Договору). Загальна сума лізингового
Договору 775 653,88 грн. (п.п. 5.1 Договору).
Строк лізингу 36 місяців починаючи з
дати підписання акту
приймання-передачі предмета лізингу в
лізинг (п.п. 5.2 Договору).

У частині 1.1 Загальних правил
фінансового лізингу (надалі - "Правила")
вказано, що лізингоодержувач за надане
йому право володіння та користування
товаром (предметом лізингу)
зобов'язується сплачувати
лізингодавцю періодичні лізингові
платежі згідно графіку лізингових
платежів (Додаток №3 до Договору), а
також інші платежі, вказані у ст. 5
Договору. Датою сплати платежів
вказаних у п. 1.1 даних Правил вважається
дата зарахування грошових сум на
поточний рахунок лізингодавця. У
випадку часткової сплати - датою сплати
буде вважатися дата зарахування
останньої частини платежу на поточний
рахунок лізингодавця.

Придбання предмета лізингу
здійснюється лізингодавцем за
договором поставки (купівлі-продажу) у
відповідності з встановленими
лізингоодержувачем специфікацією
предмета лізингу (Додаток №2 до
Договору) та умовами такого Договору
поставки. Умови щодо строку, місця
поставки предмета лізингу
погоджуються з лізингоодержувачем (п.
2.1 Правил).

Пунктом 3.3.1 Правил визначено обов'язок
лізингодавця за договором поставки
набути у власність предмет лізингу у
відповідності з встановленими
лізингоодержувачем специфікацією
предмета лізингу та умовами.

Відповідно до специфікації предмета
лізингу (Додаток №3 до Договору)
предметом лізингу за Договором є
навантажувач Амкодор 342В.

29.03.2011 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Амкодор-Укрспецмаш"
(постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Енмарк"
(покупець) укладено договір поставки
№2011-5 (надалі - "Договір поставки"), у
відповідності до п.п. 1.1, 1.2 та 2.1 якого
постачальник зобов'язується передати у
власність покупцеві автонавантажувач
фронтальний одноковшовий 342В у
кількості 1 штука, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
його. Право власності на даний товар
переходить від постачальника до
покупця в момент підписання акту
приймання-передачі.

06.04.2011 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Амкодор-Укрспецмаш"
(надлалі - "ТОВ "Амкодор-Укрспецмаш") та
відповідачем було підписано акт
прийому-передачі товару, згідно якого
ТОВ "Амкодор-Укрспецмаш" передає, а
відповідач приймає товар
автонавантажувач фронтальний
одноковшовий 342В у кількості 1 штука,
загальною вартістю 530 000,00 грн. (в тому
числі ПДВ).

13.04.2011 р. позивачем та відповідачем було
підписано акт приймання-передачі
предмету лізингу, в якому вказано, що
дане майно передається у користування
та є власністю лізингодавця, до моменту
виконання всіх зобов'язань за
Договором

20.04.2011 р. Підприємством та Товариством
було підписано акт приймання-передачі,
згідно з яким лізингодавець передав, а
лізингоодержувач прийняв свідоцтво
про реєстрацію машини серії АС №147355,
видано ІДТН ВО КМР (КМДА) 20.04.2011 р. на
навантажувач фронтальний, марки
Амкадор 342В.

Спір у справі виник у зв'язку із
оспорюванням позивачем дійсності
Договору, оскільки він був укладений
відповідачем без необхідного обсягу
правоздатності, так як Товариство
набуло право власності на предмет
лізингу пізніше ніж було укладено
спірний договір, а тому, на думку
Підприємства, є підстави для визнання
його недійсним згідно ст.ст. 203, 215
Цивільного кодексу України.

Договір є договором фінансового
лізингу, а відтак між сторонами виникли
правовідносини, які підпадають під
правове регулювання, в тому числі
положеннями Глави 58 Цивільного кодексу
України, ст. 292 Господарського кодексу
України та Закону України "Про
фінансовий лізинг".

Приписами частин 2, 3, 4, 6 статті 13
Цивільного кодексу України
встановлено, що при здійсненні своїх
прав особа зобов'язана утримуватися
від дій, які могли б порушити права
інших осіб, завдати шкоди довкіллю або
культурній спадщині. Не допускаються
дії особи, що вчиняються з наміром
завдати шкоди іншій особі, а також
зловживання правом в інших формах.

При здійсненні цивільних прав особа
повинна додержуватися моральних засад
суспільства. Не допускаються
використання цивільних прав з метою
неправомірного обмеження конкуренції,
зловживання монопольним становищем на
ринку, а також недобросовісна
конкуренція. У разі недодержання
особою при здійсненні своїх прав вимог,
які встановлені частинами другою -
п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати
її припинити зловживання своїми
правами, а також застосувати інші
наслідки, встановлені законом.

Статтею 15 Цивільного кодексу України
передбачено, що кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання та на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси. Суд повинен установити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від установленого вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні.

Аналогічна правова позиція наведена у
Постановах Верховного Суду України від
24.09.2014 р. у справі №6-115цс14, від 24.09.2014 р. у
справі №6-114цс14, від 17.09.2014 р. у справі
№6-111цс14.

Позивач вказує, що даний договір
необхідно визнати недійсним та
стягнути з відповідача сплачені йому
Підприємством кошти в якості
лізингових платежів, оскільки на
момент укладення Договору та на момент
передання майна згідно цього Договору
за актом приймання-передавання предмет
лізингу не належав Товариству на праві
власності.

В той же час, ні з позовної заяви
Підприємства, ні з пояснень його
представника, не вбачається як саме
було порушено права та законні
інтереси позивача та в чому полягає їх
порушення у зв'язку з відсутністю права
власності у відповідача на предмет
лізингу станом на дату укладення
Договору та передачі предмету лізингу.

До того ж, відповідач стверджує, а
позивачем не надано жодних доказів на
спростування таких тверджень, що у
зв'язку з неналежним виконанням
Підприємством своїх зобов'язань з
сплати лізингових платежів, предмет
лізингу був на законних підставах
повернутий лізингодавцю, а у
лізингоодержувача наявна
заборгованість за Договором. Тому, на
думку відповідача, подання даного
позову про визнання Договору недійсним
в першу чергу було зумовлене
небажанням позивача виконувати свої
зобов'язання за Договором.

З огляду на наведене, суд приходить до
висновку, що позивачем не доведено
порушення його прав, свобод чи
інтересів у зв'язку з укладенням даного
Договору.

Про обґрунтованість такого висновку
суду свідчить наступне.

У пунктах 3 та 4 Договору, які не
суперечать приписам ст. 806 Цивільного
кодексу України та ч. 2 ст. 1 Закону
України "Про фінансовий лізинг",
вказано, що лізингодавець набуває у
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Амкодор-Укрспецмаш"
у власність предмет лізингу та надає
його лізингоодержувачу за плату у
володіння та користування на умовах
даного Договору та Правил фінансового
лізингу. З аналізу наведених пунктів
Договору вбачається, що сторони при
його укладенні погодили, що майно, яке е
предметом лізингу, буде у майбутньому
придбане лізингодавцем у конкретно
визначеного постачальника, що не
суперечить приписам ст. 806 Цивільного
кодексу України.

Дані умови Договору свідчать не лише
про обізнаність Підприємства про
відсутність права власності на предмет
лізингу у лізингодавця на момент
укладання спірного договору, а й про
його погодження з такими умовами
Договору.

Матеріалами справи підтверджується, а
сторонами не заперечується, що
Товариством на підставі Договору
поставки було придбано та передано
Підприємству предмет лізингу, яким
позивач користувався у період з 25.03.2011
р. по 04.02.2014 р.

Отже, Підприємство звернулось до суду з
даним позовом про визнання Договору
недійсним після того, як у нього було
вилучено лізингодавцем предмет
лізингу у зв'язку з порушенням ним
своїх зобов'язань з сплати лізингових
платежів, за відсутності таких
претензій в період користування
спірним майном (з 25.03.2011 р. по 04.02.2014 р.).

При цьому, Підприємство стверджує, що
йому стало відомо про порушення його
прав лише у лютому 2014 року - під час
повернення предмету лізингу, коли було
отримано ним копію свідоцтва про
державну реєстрацію навантажувача
фронтального марки Амкадор 342В.

Такі твердження позивача
спростовуються актом
приймання-передачі від 20.04.2011 р.
(підписаним представниками та
скріпленим печатками сторін), у
відповідності до якого Товариством
було передано Підприємству документи
на предмет лізингу - свідоцтво про
державну реєстрацію машини серії АС
№147355, видано ІДТН ВО КМР (КМДА) 20.04.2011 р.
на навантажувач фронтальний, марки
Амкадор 342В (через сім після підписання
сторонами акту приймання-передачі
предмету лізингу).

Таким чином, позивачу було відомо про
реєстрацію права власності
відповідачем на предмет лізингу 20.04.2011
р. (після укладення Договору та
передачі йому предмету лізингу), однак,
у Підприємства під час користування
даним майном не виникало питань щодо
порушення його права та інтересів.

При цьому, лізингодавцем було вчинено
всіх необхідних дій, передбачених
Договором, для набуття предмету
лізингу у власність та передання його
Підприємству, а відсутність права
власності на предмет лізингу в моменту
укладення Договору та передачі майна
ніяким чином не порушує права позивача,
оскільки відповідач у разі виконання
Підприємством належним чином своїх
зобов'язань зі сплати лізингових
платежів, мав можливість виконати свої
зобов'язання з передачі такого майна у
власність лізингоодержувача.

Наведені обставини свідчать про
відсутність порушення прав
Підприємства внаслідок укладення
спірного договору, а відтак позов є
необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню.

08.09.2014 р. відповідачем було надано суду
заяву про застосування наслідків
пропуску Підприємством строку
позовної давності.

У абзаці 2 пункту 2.2 постанови пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів" №10 від
29.05.2013 р. зазначено, що перш ніж
застосовувати позовну давність,
господарський суд повинен з'ясувати та
зазначити в судовому рішенні, чи
порушене право або охоронюваний
законом інтерес позивача, за захистом
якого той звернувся до суду. У разі коли
такі право чи інтерес не порушені, суд
відмовляє в позові з підстав його
необґрунтованості.

Отже, заява про застосування строку
позовної давності задоволенню не
підлягає, оскільки суд відмовляє у
задоволенні позовних вимог з підстав
відсутності порушеного права у
позивача.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 49, 82- 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Приватного
підприємства "Моноліт" відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 06.10.2014 р.

Суддя
Р.В. Бойко