ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2014 р.
Справа № 922/1872/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І.,
суддя Пуль О.А.,

при секретарі Передрій Г.С.,

за участю представників:

від позивача - не з'явився,

від відповідача (апелянта) - Гевлич Е.А. -
за довіреністю від 14.03.2014р. № 7-С,

розглянувши апеляційну скаргу
Державного підприємства «Дослідного
господарства «Гонтарівка» Інституту
тваринництва Національної академії
аграрних наук України" (вх.№1863Х/2) на
рішення господарського суду
Харківської області від 24.06.2014р. у
справі № 922/1872/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Украгроком», м. Київ,

до Державного підприємства
«Дослідного господарства «Гонтарівка»
Інституту тваринництва Національної
академії аграрних наук України», с.
Гонтарівка,

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 24.06.2014р. у
справі №922/1872/14 (суддя Прохоров С.А.)
позов задоволено. Стягнуто з
Державного підприємства «Дослідного
господарства «Гонтарівка» Інституту
тваринництва Національної академії
аграрних наук України" (вул.
Дмитрівська, буд. №102, с.Гонтарівка,
Вовчанський район, Харківська обл., 62570,
) на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Украгроком» (02660, м.Київ, вул.
Бориспільська, 7, ) суму
основного боргу у розмірі 75000,00 грн.,
пеню в сумі 6795,68 грн., штраф в сумі 18750,00
грн., 30% річних в сумі 14458,95 грн.,
інфляційні в сумі 5756,68 грн., судовий
збір в сумі 2415,23 грн.

Не погодившись з рішенням місцевого
господарського суду від 24.06.2014р.,
відповідач звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просив суд змінити рішення
господарського суду Харківської
області від 24.06.2014р. у справі № 922/1872/14,
надавши відстрочку виконання рішення
господарського суду Харківської
області у справі № 922/1872/14 до 25.11.2014р.

Апелянт, обґрунтовуючи апеляційні
вимоги, посилається на 7.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.10.2012р. № 9, відповідно до
якого підставою для відстрочки,
розстрочки, зміни способу та порядку
виконання рішення можуть бути
конкретні обставини, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим у визначений строк, або
встановленим господарським судом
строк.

При цьому відповідач вказує на
неможливість виконання ним рішення
господарського суду Харківської
області від 24.06.2014р. у справі № 922/1872/14 у
зв'язку з скрутним матеріальним
становищем підприємства та
особливістю здійснення
підприємницької діяльності в
сільськогосподарському секторі
економіки, що, на думку скаржника,
підтверджується наступними
документами: звітом про фінансові
результати діяльності за 1 квартал 2014
року; балансовим звом про фінансовий
стан на 31.03.2014р.; довідкою про
відсутність коштів на рахунках
підприємства.

Таким чином, на думку відповідача,
вказані обставини мають винятковий
характер, які свідчать про наявність
підстав для застосування приписів п. 6
ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального
кодексу України щодо надання
відстрочки виконання судового рішення.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 14.07.2014р. у
справі № 922/1872/14 апеляційну скаргу
Державного підприємства «Дослідного
господарства «Гонтарівка» Інституту
тваринництва Національної академії
аграрних наук України» прийнято до
провадження, справу призначено до
розгляду.

07.07.2014р. від Державного підприємства
«Дослідного господарства «Гонтарівка»
Інституту тваринництва Національної
академії аграрних наук України»
надійшло уточнення до апеляційної
скарги, в якому апелянт зазначав про
оскарження рішення господарського
суду Харківської області від 24.06.2014р. у
справі № 922/1872/14 в частині відмови у
наданні відстрочки щодо виконання
судового рішення, а також просив суд
змінити мотивувальну частину рішення
господарського суду Харківської
області від 24.06.2014р. у справі № 922/1872/14
щодо ненадання відстрочки виконання
рішення у даній справі та надати
відстрочку, визначену в клопотанні від
24.06.2014р. (вх. № 6360).

11.08.2014р. Товариством з обмеженою
відповідальністю «Украгроком» подано
відзив на апеляційну скаргу, в якому
позивач просив суд рішення
господарського суду Харківської
області у справі № 922/1872/14 залишити без
змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення (вх. № 6508).

На думку позивача, тяжке фінансове
положення відповідача не є тими
виключними обставинами, які дають
підстави для відстрочення виконання
судового рішення, оскільки утворилося
внаслідок його власної господарської
діяльності, а не в силу об'єктивних,
незалежних від відповідача причин.

Крім того, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Украгроком»,
обґрунтовуючи свою позицію у справі,
зазначив, що заборгованість
відповідача виникла ще 30.11.2013р., тобто
після того, як було зібрано попередній
вражай, у зв'язку з цим, на думку
позивача, задоволення клопотання про
надання відстрочки призведе лише до
затягування виконання судового
рішення.

Розпорядженням секретаря судової
палати №2 від 07.08.2014р. у зв'язку з
відпусткою судді Гетьмана Р.А. для
розгляду справи №922/1872/14 сформовано
колегію суддів у складі: головуючий
суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І.,
суддя Пуль О.А.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав доводи
апеляційної скарги, просив суд
задовольнити їх в повному обсязі.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про причину
неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи №922/1872/14,
викладені в апеляційній скарзі доводи
апелянта, перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлення обставин справи та
відповідність їх наданим доказам,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

У травні 2014р. Товариство з обмеженою
відповідальністю «Украгроком»
звернулось до господарського суду
Харківської області з позовом, в якому
просило суд стягнути з Державного
підприємства «Дослідного господарства
«Гонтарівка» Інституту тваринництва
Національної академії аграрних наук
України" на свою користь основний борг
в сумі 107852,76 грн., штраф - в сумі 26963,19
грн., пеню - в сумі 5531,52 грн., 30% річних - в
сумі 12765,00 грн., судовий збір - в сумі 3062,30
грн.

30.05.2014р. до господарського суду
Харківської області позивачем подано
заяву про зменшення розміру позовних
вимог, а якій він просив суд стягнути з
Державного підприємства «Дослідного
господарства «Гонтарівка» Інституту
тваринництва Національної академії
аграрних наук України» на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Украгроком» суму
основного боргу у розмірі 75000,00 грн.,
пеню - в сумі 6795,68 грн., штраф - в сумі
18750,00 грн., 30% річних - в сумі 14458,95 грн.,
інфляційне збільшення суми
заборгованості - в сумі 5756,68 грн.,
судовий збір - в сумі 2415,23 грн.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 04.06.2014р. у
справі №922/1872/14 вказану заяву про
зменшення розміру позовних вимог
прийнято до розгляду.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 24.06.2014р. у
справі №922/1872/14 (суддя Прохоров С.А.)
позов задоволено. Стягнуто з
Державного підприємства «Дослідного
господарства «Гонтарівка» Інституту
тваринництва Національної академії
аграрних наук України" (вул.
Дмитрівська, буд. №102, с.Гонтарівка,
Вовчанський район, Харківська обл., 62570,
) на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Украгроком» (02660, м. Київ, вул.
Бориспільська, 7, ) суму
основного боргу у розмірі 75000,00 грн.,
пеню в сумі 6795,68 грн., штраф в сумі 18750,00
грн., 30% річних в сумі 14458,95 грн.,
інфляційні в сумі 5756,68 грн., судовий
збір в сумі 2415,23 грн.

Крім того, даним рішенням, місцевий
господарський суд відмовив
відповідачу у задоволенні клопотання
про надання відстрочки виконання
рішення від 24.06.2014р. (вх. № 21397),
мотивувавши свою відмову
недоведеністю відповідачем наявності
конкретних, виключних обставин, що
ускладнюють або роблять неможливим
виконання судового рішення.

Непогодження відповідача з рішенням
господарського суду Харківської
області від 24.06.2014р. у справі № 922/1872/14 в
частині відмови у наданні відстрочки
виконання судового рішення і стало
підставою для звернення з апеляційною
скаргою до Харківського апеляційного
господарського суду.

Перевіривши матеріали справи,
правильність їх юридичної оцінки та
застосування місцевим господарським
судом норм законодавства, апеляційний
суд дійшов висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 121
Господарського процесуального кодексу
України при наявності обставин, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим, за заявою
сторони, державного виконавця,
прокурора або за своєю ініціативою
господарський суд, який видав
виконавчий документ, у десятиденний
строк розглядає це питання у судовому
засіданні з викликом сторін, прокурора
і у виняткових випадках, залежно від
обставин справи, може відстрочити або
розстрочити виконання рішення, ухвали,
постанови, змінити спосіб та порядок їх
виконання.

Згідно пунктів 7.1.1, 7.2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №9
від 17.10.2012р. «Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України»
застосовуючи заходи, передбачені
статтею 121 Господарського
процесуального кодексу України,
господарські суди повинні мати на
увазі, що відстрочка - це відкладення чи
перенесення виконання рішення на новий
строк, який визначається господарським
судом.

Підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом. При
цьому слід мати на увазі, що згоди
сторін на вжиття заходів, передбачених
статтею 121 Господарського
процесуального кодексу України, ця
стаття не вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Отже, вирішуючи питання про відстрочку
або розстрочку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансований стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів в
економіці держави та інші обставини
справи, які б свідчили про можливість
надання відповідачу відстрочки
виконання судового рішення. При цьому,
господарський суд повинен врахувати
можливі негативні наслідки для
боржника при виконанні рішення у
встановлений строк, але перш за все
повинен враховувати такі ж наслідки і
для стягувача при затримці виконання
рішення.

З аналізу процесуальних норм, які
регулюють питання можливості надання
відстрочки та розстрочки виконання
рішення суду випливає, що законодавець
у будь-якому випадку пов'язує
відстрочку виконання судового рішення
в судовому порядку з об'єктивними,
непереборними, тобто виключними
обставинами, що ускладнюють вчасне
виконання судового рішення та
створення можливості наданою
відстрочкою забезпечити подальше
виконання судового рішення в межах
спливу встановленого терміну.

В силу статті 115 Господарського
процесуального кодексу України
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому цим кодексом та
Законом України «Про виконавче
провадження».

На думку колегії суддів, судом першої
інстанції при розгляді заяви про
відстрочку виконання рішення
правомірно враховано матеріальні
інтереси обох сторін.

В обґрунтування клопотання про надання
відстрочки виконання рішення
місцевого господарського суду, апелянт
посилався на строки збирання врожаю
сільськогосподарських культур, а саме
серпень-листопад 2014р. та можливість
сплати виниклої заборгованості зі
спливом вказаного строку.

При цьому, колегія суддів зазначає, що
на час винесення даного рішення, тобто
на кінець вересня 2014р., відповідачем не
надано суду жодних доказів часткового
погашення існуючої заборгованості
перед позивачем, які б підтверджували
можливість повного погашення боргу зі
спливом строку, визначеного у
клопотанні про надання відстрочки
судового рішення (25.11.2014р.)

Також, на думку колегії суддів, самі по
собі фінансові труднощі підприємства
не свідчать про те, що особа (боржник) не
може виконати рішення суду. А наведені
апелянтом обставини не є винятковими
та такими, що унеможливлюють виконання
рішення суду, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 96 Цивільного
кодексу України, юридична особа
відповідає за своїми зобов'язаннями
усім належним їй майном.

Колегія суддів зазначає, що
відсутність у боржника грошових коштів
не може свідчити про неможливість
виконання рішення суду з огляду на
існування інших, крім звернення
стягнення на грошові кошти,
передбачених Законом України «Про
виконавче провадження», способів
виконання рішення суду.

При цьому, в силу статті 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.

Також, як вбачається з матеріалів
справи, щодо відповідача не розпочаті
процедури, передбачені Законом України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
а також відповідач не посилається на
можливість настання зазначених
обставин.

Крім того, матеріали справи не містять,
а відповідачем не надано доказів
відсутності майна, за рахунок якого
можливо погашення існуючої
заборгованості перед позивачем, що
свідчить про невідповідність висновку
суду першої інстанції про те, що
відповідач не може виконати рішення
суду у встановлений строк, а також
наявність обставин, що ускладнюють
його виконання.

Даний висновок узгоджується з правовою
позицією, висловленою Вищим
господарським судом України у
постановах від 10.04.2013р. у справі
№5015/2286/11, від 10.04.2014р. у справі №925/1408/13,
від 17.07.2012р. у справі №21/150-10, від 05.06.2012р.
у справі №2-5/3581-2009.

Таким чином, відповідачем до суду
першої та апеляційної інстанцій не
надано доказів на підтвердження
доводів наявності виключних обставин,
що ускладнюють або роблять неможливим
виконання рішення суду, не надано
доказів, що ті обставини, які, на його
думку, унеможливлюють виконання
рішення суду на момент розгляду заяви
про відстрочку виконання рішення,
зміняться з 25 листопада 2014р. та доказів
здійснення заявником заходів для зміни
таких обставин і виконання судового
рішення в повному обсязі.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
колегія суддів зазначає про
відсутність підстав для надання
відстрочки виконання рішення,
передбачених ст. 121 Господарського
процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі.

Колегія суддів, переглянувши рішення
господарського суду Харківської
області від 24.06.2014р. у справі № 922/1872/14 в
іншій частині, встановила наступне.

28.01.2013 року між ДП «Дослідне
господарства «Ґонтарівка» Інституту
тваринництва Національної академії
аграрних наук України» (покупець за
договором) та ТОВ «Украгроком»
(продавець за договором) був укладений
договір №Хк280113/02 на умовах товарного
кредиту.

Згідно п.1.1 договору ТОВ «Украгроком»
зобов'язувався в порядку та на умовах
визначених договором передати у
власність Державному підприємству
«Дослідне господарство «Гонтарівка»
Інституту тваринництва Національної
академії аграрних наук України»
насіння, добрива з мікроелементами для
позакореневого підживлення, засоби
захисту рослин.

Згідно п.1.2 договору кількість та
вартість товарів, що підлягають
поставці, визначаються Специфікаціями.

Згідно з п.3 додатку від 28.01.2013р. №1
оплата товару повинна здійснюватись на
таких умовах: кінцевий термін оплати до
30.11.13р.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач свої зобов'язання щодо
поставки товару виконав та передав у
власність відповідача зазначений
товар на загальну суму 182 048,88 грн., що
підтверджується видатковими
накладними копії яких містяться в
матеріалах справи.

В свою чергу відповідач свої
зобов'язання за умовами договору в
частині сплати грошових коштів за
поставлений Товар виконав частково. в
зв'язку з чим за ним рахується
заборгованість перед позивачем у
розмірі 75 000,00 грн.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України. За
приписами частини 2 цієї статті
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини, інші юридичні факти.
Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173
Господарського кодексу України та ст.
509 Цивільного кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 Господарського
кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами. Згідно статті 525
Цивільного кодексу України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом та припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених законом
або договором, а згідно статті 599
Цивільного кодексу України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 712 Цивільного
кодексу України, згідно з якою за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного
кодексу України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
станом на момент розгляду справи,
відповідач заборгованості за
поставлений товар не сплатив та не
надав суду жодних доказів, які б
спростовували суму заявленого боргу.

Враховуючи, що сума основного боргу
відповідачем не оспорена, відповідач
не надав суду доказів про погашення
заборгованості, а також, враховуючи, що
відповідно ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином та у встановлений строк,
позовні вимоги позивача в сумі 75 000,00
грн., суд вважає обґрунтованими та
такими, що підтверджуються наданими
суду доказами та підлягають
задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 610
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Правові наслідки порушення
зобов'язання встановлені статтею 611
Цивільного кодексу України. Відповідно
до частини 1 вказаної статті, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

Частина 1 статі 216 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов`язань» розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Пунктом 5.2 договору передбачено, що за
порушення строків (термінів) платежів
покупець сплачує на користь продавця
штраф у розмірі 25% від суми
несплаченого платежу та пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення.

Враховуючи, що сума боргу в частині
стягнення пені та штрафу відповідачем
не оспорена, відповідач не надав суду
доказів про погашення суми основного
боргу, позовні вимоги в частині
стягнення пені в сумі 6 795,68 грн. та
штрафу в сумі 18 750,00 грн., є
обґрунтованими, та підтверджуються
наданими суду доказами, через що
підлягають підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 5.3 Договору
передбачено, що у випадку прострочення
платежу, відповідач на вимогу позивача
сплачує останньому 30 (тридцять) % річних
від простроченої суми.

За таких обставин, позовні вимоги
позивача про стягнення з відповідача 30%
річних в сумі 14 458,95 грн. є
обґрунтованими та підтверджуються
наданими суду доказами, через що
підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів,
перевіривши матеріали справ, дійшла
висновку, що місцевий господарський
суд повно, всебічно та об'єктивно
розглянув позовну заяву Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Украгроком», з дотриманням вимог
чинного законодавства, через що
рішення господарського суду першої
інстанції в цій частині є цілком
законним та обґрунтованим, та не
оскаржене іншою стороною у справі.

За наведених підстав, колегія суддів
апеляційної інстанції дійшла
висновку, що господарський суд першої
інстанції при прийнятті рішення від
24.06.2014р. у справі № 922/1872/14 правильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, зокрема,
обґрунтовано відмовив у задоволенні
заяви про відстрочку виконання рішення
суду, у зв'язку з чим апеляційна скарга
Державного підприємства «Дослідного
господарства «Гонтарівка» Інституту
тваринництва Національної академії
аграрних наук України» не підлягає
задоволенню, рішення господарського
суду Харківської області від 24.06.2014р. у
справі № 922/1872/14 підлягає залишенню без
змін.

Враховуючи, що апеляційний
господарський суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні апеляційної
скарги, витрати апелянта по сплаті
судового збору за подання апеляційної
скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 1 ч.1 ст. 103,
ст. 105, 121 Господарського процесуального
кодексу України, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Дослідного господарства
«Гонтарівка» Інституту тваринництва
Національної академії аграрних наук
України» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 24.06.2014р. у
справі №922/1872/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено 29.09.2014
р.

Головуючий суддя
Лакіза В.В.

Суддя
Бородіна Л.І.

Суддя
Пуль О.А.