ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.10.14 Справа № 904/6026/14

За позовом Публічного акціонерного
товариства "Металургтрансремонт",

м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Трансстандарт-2002", м.
Дніпропетровськ

про стягнення 27 455, 40 грн.

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: Лещук Т.Г. - представник за
дов. № 703 від 03.01.14

від відповідача: не з'явились

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство
"Металургтрансремонт" звернулось до
Господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Трансстандарт-2002" про стягнення 27096, 71
грн. основної заборгованості та 258, 69
грн. пені.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань за договором оренди
нежитлового приміщення № 161/КО від
05.01.2013 в частині повної та своєчасної
оплати за користування об'єктом оренди.

Ухвалою Господарського суду
Дніпропетровської області від 13.08.2014
порушено провадження у справі та її
розгляд призначено на 03.09.2014.

Ухвалою суду від 03.09.2014 розгляд справи
відкладено на 06.10.2014.

Відповідач явку повноважного
представника у судове засідання не
забезпечив, відзив на позовну заяву та
інші витребуванні судом документи не
надав, про причини неявки суд не
повідомив. Про дату, час та місце
судового засідання був повідомлений
належним чином, за адресою, зазначеною
у позовній заяві, оскільки поштові
конверти (арк. с. 55-56) з ухвалами суду,
які направлялись на вищезазначену
адресу відповідача, повернулись з
поштовими відмітками: «за закінченням
терміну зберігання».

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 № 18, особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце розгляду судом справи у
разі виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

У судовому засіданні 06.10.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно та повно з'ясувавши
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

05.01.2013 між Публічним акціонерним
товариством "Металургтрансремонт"
(далі - позивач, орендодавець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Трансстандарт-2002"
(далі - відповідач, орендар) було
укладено договір № 161/КО оренди (найму)
нежитлового приміщення (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору
орендодавець передає, а орендар
приймає у тимчасове платне
користування нежитлові приміщення з
розташованими в них вантажопідйомними
кранами та механізмами за адресою: м.
Кривий Ріг, вул. Конституційна, 23: -
будівля відділення по фарбуванню
тепловозів (інвентарний номер 10018),
площею 350 квадратних метри, для
використання у складській діяльності.
Орендар зобов'язується здійснювати
плату за користування об'єктом оренди у
терміни, що передбачені цим договором.

Загальний розмір щомісячної плати за
об'єкт оренди складає 7000 грн. (із
розрахунку 20 гривень за квадратний
метр), в т.ч. ПДВ 1166, 67 грн. (п. 3.2 договору).

Згідно з п. 3.3 договору орендар
своєчасно та повному обсязі вносить
орендну плату шляхом її перерахування
на рахунок орендодавця в строк до 5-го
числа поточного місяця (авансом),
незалежно від результатів ведення ним
статутної діяльності. Орендна плата за
користування об'єктом оренди починає
сплачуватися з дати підписання актів
прийому-передачі в обсягах фактично
зайнятої орендарем площі, яка
зазначається в актах прийому-передачі.

На виконання умов договору, відповідно
до акту приймання-передачі від 05.01.2013
позивач передав, а відповідач прийняв в
оренду будівлю по фарбуванню
тепловозів (інвентарний номер 10018),
площею 350 кв.м (арк. с. 10).

В період січень-квітень 2013 року
відповідач користувався об'єктом
оренди нежитлового приміщення згідно
спірного договору. Заборгованість з
орендної плати за даний період
становить 27096, 71 грн., відповідно до
актів здачі прийняття робіт (надання
послуг) від 31.01.2013 № К-032 на суму 6096, 71
грн., від 28.02.2013 № К-065 на суму 7000 грн.,
від 29.03.2013 № К-097 на суму 7000 грн. та від
30.04.2013 № К-130 на суму 7000 грн., а також
рахунків, які були виставлені
відповідачу на оплату орендних
платежів.

Позивач неодноразово звертався до
відповідача з претензіями та листами, в
яких зазначав суму існуючої
заборгованості у розмірі 27096, 71 грн.
(арк. с. 20-28), однак відповідач залишив
дані звернення без відповіді та
заборгованість з орендної плати
нежитлового приміщення не сплатив.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України (далі - ГК України),
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України,
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) за договором
найму (оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

За користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму. (ч.1 ст.
762 ЦК України).

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та
ст. ст. 525, 526 ЦК України цивільні та
господарські зобов'язання мають бути
виконані належним чином відповідно до
закону та договору. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

На час розгляду спору у господарському
суді відповідачем не заперечено факт
оренд нежитлового приміщення згідно
наданих актів здачі-приймання
виконаних робіт (наданих послуг) та не
надано доказів її оплати на суму 27096, 71
грн., а відтак, позовна вимога про
стягнення з відповідача суми основного
боргу підлягає задоволенню в розмірі
27096, 71 грн.

У зв'язку з несвоєчасним виконання
відповідачем своїх зобов'язань щодо
сплати орендних платежів, позивач
нарахував відповідачу пеню у розмірі
358, 69 грн. за період з 15.08.2013 по 05.10.2013.

Відповідно до положень ст. 610
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що у
випадку несвоєчасного або не у повному
обсязі внесення орендної плати, або
інших, передбачених умовами даного
договору, платежів на рахунок
орендодавця, орендар сплачує
орендодавцю пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, яка діяла за
період нарахування пені, за кожен день
прострочення.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання. У разі, якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського
кодексу України, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст.
217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу
України, застосовуються господарські
санкції, зокрема, штрафні санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює
договірні правовідносини між
платниками і одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
невчасне виконання грошових
зобов'язань, є Закон України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.1996 № 543/96, відповідно до статті 3
якого, розмір пені за порушення
грошового зобов'язання розраховується
із суми простроченого платежу і не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Частиною шостою статті 232
Господарського кодексу України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Дослідивши розрахунок пені, доданий
позивачем до позовної заяви,
господарський суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Позивачем при нарахуванні пені період
не враховано положення ст. 232 ГК
України, а саме те, що нарахування пені
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Отже, період нарахування пені за
прострочення внесення орендних
платежів за січень 2013 року, з
урахуванням умов п. 3.3 договору,
починається з 06.01.2013 та закінчується
через півроку, тобто - 06.07.2013. Також,
прострочення внесення орендних
платежів за лютий 2013 року, період
починається з 06.02.2013 та закінчується
06.08.2013; за березень 2013 року період
починається з 06.03.2013 та закінчується
06.09.2013; за квітень 2013 року період
починається з 06.04.2013 та закінчується
06.10.2013.

Відповідно до п. 1.12. Постанови пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 з
огляду на вимоги частини першої статті
47 і статті 43 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК) господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань.

Враховуючи, що у суду відсутнє право
виходити за межі позовних вимог,
зокрема, за межі заявлено позивачем
періоду нарахування пені з 15.08.2013 по
05.10.2013, суд, здійснивши перерахунок пені
з урахуванням вищевикладеного,
задовольняє вимогу про стягнення пені
частково у сумі 186, 98 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 ГПК України,
стягуються з відповідача на користь
позивача пропорційно задоволеним
вимогам, а саме у розмірі 1816, 24
грн.

Керуючись ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Трансстандарт-2002"
(49081, м. Дніпропетровськ, вул.
Степана Разіна, буд. 29,
ідентифікаційний код 31971392) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Металіргтрансремонт" (49051, м.
Дніпропетровськ, вул. Комісара Крилова,
буд. 4, ідентифікаційний код 05509858)
основний борг у розмірі 27096, 71 грн., пеню
у сумі 186, 98 грн. та 1816, 24 грн. витрат по
сплаті судового збору.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 08.10.2014

Суддя В.І. Ярошенко