ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

16 вересня 2014 року Справа № 906/873/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого Гольцової
Л.А.(доповідач)суддів:Козир Т.П.,
Кролевець О.А.розглянувши касаційну
скаргу Бердичівської міської ради
Житомирської областіна
рішеннягосподарського суду
Житомирської області від 18.03.2014та
постановуРівненського апеляційного
господарського суду від 02.07.2014у
справі№ 906/873/13господарського суду
Житомирської областіза позовом
Публічного акціонерного товариства
"УкрСиббанк"доБердичівської міської
ради Житомирської областітретя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні
відповідачаМіське комунальне
виробниче житлове
ремонтно-експлуатаційне підприємство
№3прозвернення стягнення на предмети
іпотеки

ВСТАНОВИВ:

Подана касаційна скарга не відповідає
вимогам розділу ХІІ1 Господарського
процесуального кодексу України з
таких підстав.

Відповідно до п. 4 ст. 111 ГПК України до
касаційної скарги додаються, зокрема,
докази сплати судового збору.

Згідно з частиною 2 статті 44
Господарського процесуального кодексу
України розмір судового збору, порядок
його сплати, повернення і звільнення
від сплати встановлюються законом.

Закон України від 08.07.2011 № 3674-VI "Про
судовий збір" визначає правові засади
справляння судового збору, платників,
об'єкти та розміри ставок судового
збору, порядок сплати, звільнення від
сплати та повернення судового збору.

Бердичівською міською радою
Житомирської області подано касаційну
скаргу без доказів сплати судового
збору, однак було подано клопотання про
відстрочення сплати судового збору.

Статтею 8 Закону України "Про судовий
збір" передбачена можливість
відстрочення або розстрочення сплати
судового збору, зменшення його розміру
або звільнення від сплати цього збору з
урахуванням майнового стану сторони.

Частиною першою цієї статті
встановлено, що враховуючи майновий
стан сторони, суд може своєю ухвалою
відстрочити або розстрочити сплату
судового збору на певний строк, але не
довше ніж до ухвалення судового
рішення у справі.

Отже, особа, яка заявляє відповідне
клопотання, повинна навести доводи і
подати докази на підтвердження того, що
її майновий стан перешкоджав сплаті
нею судового збору у встановленому
порядку і розмірі.

При цьому обґрунтування пов'язаних з
цим обставин та подання доказів, котрі
свідчать про неможливість або
ускладнення в здійсненні оплати
судового збору у встановлених законом
розмірах і в строки, покладається на
зацікавлену сторону.

З матеріалів поданої касаційної скарги
не вбачається жодних доводів та
доказів на підтвердження того, що
майновий стан відповідача перешкоджав
сплаті судового збору у встановлених
законом розмірах і в строки.

Відтак, в даному випадку відсутні
підстави для задоволення клопотання
відповідача про відстрочення сплати
судового збору, передбачені статтею 8
Закону України "Про судовий збір".

З огляду на наведене, подане скаржником
клопотання про відстрочення сплати
судового збору задоволенню не
підлягає.

Крім того, згідно з положеннями ч. 2 ст.
1115 та ч. 1 ст. 1117 Господарського
процесуального кодексу України
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених судом фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція на підставі вже
встановлених судом фактичних обставин
справи перевіряє судові рішення
виключно на предмет правильності
юридичної оцінки обставин справи та
повноти їх встановлення у рішенні або
постанові господарського суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 111
Господарського процесуального кодексу
України касаційна скарга за змістом
повинна містити вимоги особи, що подала
касаційну скаргу, із зазначенням суті
порушення або неправильного
застосування норм матеріального чи
процесуального права в судових
рішеннях попередніх інстанцій.

Вимоги вказаної норми скаржником не
дотримано, зміст поданої касаційної
скарги зводиться до особистої
суб'єктивної думки на обставини справи,
перерахування норм чинного
законодавства, які, на думку скаржника,
було порушено господарським судом
апеляційної інстанції при прийнятті
оскаржуваної постанови, однак не
вказано в чому полягає суть порушення
вказаних законодавчих норм і яким
чином це порушення вплинуло на
прийняття оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч. 2 ст. 1117 Господарського
процесуального кодексу України
касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Натомість доводи, викладені у
касаційній скарзі, зводяться до
цитування наявних у справі доказів,
акцентування уваги на встановлених
судом фактах та неповно досліджених
обставинах справи, що вже були
предметом дослідження в суді
апеляційної інстанції.

Касаційна інстанція зазначає, що
відповідно до приписів ч. 3 ст. 1113 ГПК
України після усунення обставин,
зазначених у пунктах 1, 2, 3, 4 і 6 частини
першої цієї статті, касаційна скарга
може бути подана повторно.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
86, 111, п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України, Вищий
господарський суд України,-

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Бердичівської
міської ради Житомирської області на
рішення господарського суду
Житомирської області від 18.03.2014 та
постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 02.07.2014 у справі
№ 906/873/13 повернути скаржнику.

Головуючий суддя
Л.А. Гольцова

Судді
Т.П. Козир

О.А. Кролевець