ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.09.14р. Справа № 904/5834/14

За позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська
обл.

до Управління комунальної власності
міста виконавчого комітету
Криворізької міської ради
Дніпропетровської області , м. Кривий
Ріг, Дніпропетровська обл.

про визнання п. 4.4. договору оренди від
11.01.2014 № 23/10 таким, що неможливо
виконати

Суддя Колісник І.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність № б/н
від 03.07.2009 року, представник;

від відповідача: Якименко О.Г.,
довіреність № 5407 від 31.12.2013 року,
представник;

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернулась до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Управління комунальної власності
міста виконавчого комітету
Криворізької міської ради
Дніпропетровської області про
визнання пункту 4.4. договору оренди
об'єктів нерухомості комунальної
власності міста № 23/10 від 11.01.2014 року
таким, що неможливо виконати.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач
посилається на те, що на його звернення
11.11.2013 року до відповідача із заявою про
укладення договору оренди нежилого
приміщення за адресою: АДРЕСА_1
останнім було підготовлено проект
договору № 23/10 від 11.01.2014 року, пункт 4.4.
якого неможливо виконати.

Позивач зазначає, що вказаний пункт
містить положення згідно з яким у
термін 15днів від укладення договору
оренди орендар окремо укладає договір
на одержання комунальних послуг,
енергопостачання , послуг зв'язку
безпосередньо з їх постачальником, а на
витрати по утриманню орендованого
приміщення - з обслуговуючим
підприємством. Однак, цю умову договору
неможливо виконати, оскільки стан
будівлі е неналежним, що
підтверджується здійсненою незалежною
оцінкою комплексу нежилих будівель за
адресою спірного об'єкту оренди.

При цьому позивач також вказує на його
спроби узгодити спірний пункт договору
з урахуванням реального стану об'єкта
оренди безпосередньо з відповідачем на
етапі процедури укладення цього
договору, але відповідач не прийняв
жодної його пропозиції.

Підсумовуючи обгрунтування позову,
позивач стверджує про те, що якби
запропонований йому відповідачем
договір оренди набув чинності, у нього
не було б жодного шансу виконати
передбачений договором пункт 4.4, що є
для нього очевидним.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позов з наведених у
ньому підстав.

Відповідач не скористався
передбаченим статтею 59 Господарського
процесуального кодексу України правом
надати відзив на позов.

02.09.2014 року через канцелярію суду
відповідач подав клопотання про
припинення провадження у справі у
зв'язку з відсутністю предмету спору.
Подане клопотання обгрунтовує,
посилаючись на рішення господарського
суду Дніпропетровської області від
19.05.2014 року у справі № 904/1691/14, яким було
відмовлено у позові Управління
комунальної власності міста
виконавчого комітету Криворізької
міської ради Дніпропетровської
області до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про визнання укладеним на
умовах орендодавця договору № 23/10 від
11.01.2014 року оренди об'єктів нерухомості
за адресою: АДРЕСА_1.

У судовому засіданні представник
відповідача заперечував проти
задоволення позовних вимог у зв'язку з
відсутністю правових підстав.

Розгляд справи призначався на 02.09.2014
року та 15.09.2014 року.

У судовому засіданні 15.09.2014 року
проголошені вступна та резолютивна
частини рішення.

Після проголошення судового рішення
позивач подав до канцелярії суду
клопотання, в якому просить надати час
для зміни або уточнення позовних вимог
та час для підготовки доказів обставин
у справі.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Управління комунальної власності
міста виконавчого комітету
Криворізької міської ради
Дніпропетровської області звернулось
до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про
визнання укладеним на умовах
орендодавця договору оренди об'єктів
нерухомості комунальної власності
міста, розташованих за адресою:
АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
сторони не досягли згоди щодо умов
договору оренди об'єктів нерухомості
комунальної власності міста № 23/10 від
11.01.2014 року, в результаті чого
відповідачем було підписано договір з
протоколом розбіжностей.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 19.05.2014
року (справа № 904/1691/14), залишеним без
змін постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
18.08.2014 року, у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Під час розгляду справи місцевим та
апеляційним судами було встановлено,
що договір оренди об'єктів нерухомості
комунальної власності міста № 23/10 від
11.01.2014 року відповідно до частини
восьмої статті 181 Господарського
кодексу України вважається
неукладеним, тобто таким, що не
відбувся.

Заявлені позовні вимоги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - Позивач)
до Управління комунальної власності
міста виконавчого комітету
Криворізької міської ради
Дніпропетровської області (далі -
Відповідач) ґрунтуються на
неможливості виконати умови пункту 4.4.
договору оренди № 231/10 від 11.01.2014 року з
чим відповідач не погоджується, що і є
причиною даного спору.

Відповідно до частини третьої статті 35
Господарського процесуального кодексу
України обставини, встановлені
рішенням суду у господарській,
цивільній або адміністративній справі,
що набрало законної сили, крім
встановлених рішенням третейського
суду, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Згідно зі статтею 115 Господарського
процесуального кодексу України
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом України
"Про виконавче провадження".

Договір оренди об'єктів нерухомості
комунальної власності міста № 23/10 від
11.01.2014 року між сторонами не укладений,
а тому підстави для визнання пункту 4.4.
договору таким, що неможливо виконати
відсутні.

Крім того, позивач, звертаючись до суду,
просить визнати пункт 4.4. договору
таким, що неможливо виконати, тобто
встановити юридичний факт.

За змістом частини першої статті 1
Господарського процесуального кодексу
України звернення до господарського
суду здійснюється з метою захисту
своїх порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням, а не для
встановлення юридичного факту.

Нормативні положення статті 16
Цивільного кодексу України та статті 20
Господарського кодексу України серед
способів захисту прав не передбачають
встановлення юридичного факту.

Системний аналіз указаних нормативних
положень дозволяє дійти висновку про
невідповідність обраного позивачем
способу захисту.

Згідно з підпунктом 4.3 пункту 4
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року № 18 (із змін. і доп.) "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
господарський суд, дійшовши висновку
про те, що предмет позову не відповідає
встановленим законом або договором
способам захисту прав, повинен
відмовити в позові.

Клопотання відповідача про припинення
провадження у справі з підстав
відсутності предмета спору задовленню
не підлягає у зв'язку з наявністю
підстав для відмови у позові.

Клопотання позивача про надання часу
для зміни або уточнення позовних вимог
та часу для підготовки доказів у
справі, подане після проголошення
судового рішення, задоволенню не
підлягає у зв'язку з його поданням поза
межами строку вирішення спору.

Крім того, відповідно до пункту 3.12.
постанови пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" право позивача на
зміну предмета або підстави позову
може бути реалізоване лише до початку
розгляду господарським судом справи по
суті та лише у суді першої інстанції
шляхом подання до суду відповідної
письмової заяви, яка за формою і
змістом має узгоджуватися із статтею 54
ГПК з доданням до неї документів,
зазначених у статті 57 названого
Кодексу. Невідповідність згаданої
заяви вимогам цих норм процесуального
права є підставою для її повернення з
підстав, передбачених частиною першою
статті 63 ГПК. Заяви про зміну предмета
або підстави позову, які відповідають
вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані
після початку розгляду господарським
судом справи по суті, залишаються без
розгляду і приєднуються до матеріалів
справи, про що суд зазначає в описовій
частині рішення, прийнятого по суті
спору (або в ухвалі, якою закінчується
розгляд справи).

З огляду на викладене правові підстави
для задоволення позову відсутні.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 4, 32-34, 36, 43-44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня підписання
рішення шляхом подання апеляційної
скарги до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
через господарський суд
Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 22.09.2014 року.

Суддя І.І. Колісник