КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2014 р.
справа№ 910/5282/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

при секретарі:
Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача
- Бершадська Т.А.

відповідача - не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Основа»

на рішення Господарського суду м. Києва
від 26.06.2014 р.

у справі № 910/5282/14 (суддя - Бондарчук В.В.)

за позовом Приватного акціонерного
товариства «Криворізька будівельна
компанія»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Основа»

про стягнення 165 861,18 грн

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року Приватне акціонерне
товариство «Криворізька будівельна
компанія» (далі - позивач) звернулось з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Основа» (далі -
відповідач) про стягнення
заборгованості за договором № 8/02-2009
від 01.10.2008 р. в сумі 162 861,48 грн, з яких:
основна заборгованість у сумі 135 178,44
грн, пеня у сумі 25 289,74 грн та 3 % річних у
сумі 5 393,00 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва у
справі № 910/5282/14 від 26.06.2014 р. в позовні
вимоги задоволено частково, стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Основа» на користь
Приватного акціонерного товариства
«Криворізька будівельна компанія» 135
178,44 грн заборгованості, 5 092,97 грн пені
та 2 350,59 грн 3% річних, в іншій частині
позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням
Господарського суду м. Києва від 26.06.2014
р., Товариство з обмеженою
відповідальністю «Основа» подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати оскаржуване рішення суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції було порушено
норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу,
відповідач посилається на те, що
місцевим господарським судом було
неповно з'ясовано обставини справи, а
також не доведено обставини, що мають
істотне значення для справи.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 21.07.2014 р.
порушено апеляційне провадження у
справі № 910/5282/14, а розгляд справи
призначено на 16.09.2014 р.

В засідання суду, призначене на 16.09.2014
р., представники відповідача не
з`явилися, хоча були належним чином
повідомлені про час і місце розгляду
скарги, що підтверджується зворотним
повідомленням про вручення поштового
відправлення.

Будь-яких доказів поважності причин
відсутності зазначених представників
суду не надано.

Неявка в судове засідання зазначених
представників не перешкоджає розгляду
скарги. Подальше відкладення призведе
до затягування та порушення строків
розгляду скарги, а тому постанова
приймається за наявними в справі
матеріалами, яких достатньо для
повного та об'єктивного розгляду.
Наведене не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
р. № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції».

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

01.10.2008 р. між Закритим акціонерним
товариством «Криворізька будівельна
компанія», правонаступником якого є
Приватне акціонерне товариство
«Криворізька будівельна компанія»
(далі - підрядник), та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Основа»
(далі - генпідрядник) укладено договір
№ 8/02-2009 (далі - договір).

Відповідно до п. 3.1 договору
генпідрядник доручає, а підрядник
зобов'язується на власний ризик
залученими силами і засобами виконати
відповідно до умов цього договору
роботи з будівництва, монтажу і
встановлення обладнання на об'єкті та
здачі в експлуатацію об'єкту згідно з
вимогами замовника до техніки безпеки,
обсягами та одиничними розцінками, що
наведені в додатку 1, а також термінами,
які наведені в додатку 2 та 3.

Згідно з п. 8.1 договору роботи за цим
договором вважатимуться завершеними в
повному обсязі та переданими
відповідачу після підписання
позивачем і відповідачем остаточного
акту приймання робіт і підписання
відповідачем остаточної довідки про
вартість виконаних робіт та витрат
(форма КБ-3).

Як передбачено п. 24.2 договору, вартість
послуг підрядника складає 5 440 283, 45 грн.
(з ПДВ).

Генпідрядник зобов'язується здійснити
належні за цим договором платежі на
банківський рахунок підрядника
протягом 20 днів з моменту виставлення
ним рахунків.

Відповідно до п. 24.3.2 договору рахунки
на подальші проміжні платежі загальної
ціни договору виставляються щомісячно
на підставі підписаних актів
здачі-приймання виконаних робіт за
відповідний період, за вирахуванням
сплаченого авансового платежу плюс 10%
до нього.

Згідно з п. 24.3.3 договору рахунок на
оплату 5% загальної ціни договору
виставляється після підписання
остаточного і вирішального акту
приймання виконаних робіт (форма КБ-3)
згідно з умовами цього контракту;
рахунок на оплату 5% залишку загальної
вартості робіт виставляється через 18
місяців після підписання остаточного
акту виконаних робіт (форма КБ-3), або з
останнім платежем за умови надання
банківської гарантії.

Про виконання робіт за договором
уповноваженими представниками обох
сторін було складено та підписано акти
виконаних робіт форми КБ-2 та довідки
щодо вартості виконаних підрядних
робіт форми КБ-3.

На підставі вищевказаних актів, у
період з 28.05.2009 р. по 24.02.2011 р. позивачем
було виставлено до сплати відповідні
рахунки на загальну суму 6 703 432,82 грн.

Відповідачем було здійснено оплату
позивачу на підставі виставлених
рахунків з утриманням гарантійного
фонду у розмірі 10% з кожного платежу
відповідно до умов п. 24.3.2 договору.

Позивачем, в свою чергу, було
виставлено відповідачу рахунок № 00221
на суму 235 178,44 грн від 11.09.2013 р. на оплату
5% залишку загальної вартості робіт, що
виставляється через 18 місяців після
підписання остаточного акту виконаних
робіт.

Вказаний рахунок було направлено
позивачем у вересні 2013 р., та отримано
відповідачем 16.09.2013 р., що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення.

При цьому, відповідач виставлений
рахунок оплатив частково на суму 100 000,00
грн. лише 12.12.2013 р., в результаті чого за
останнім утворилась заборгованість у
сумі 135 178,44 грн.

14.10.2011 р. було складено акт готовності
об'єкту до експлуатації № 3 у формі,
затвердженою Постановою КМУ № 461 від
13.04.2011 р., та підписано усіма
заінтересованими сторонами, у тому
числі генпідрядником та субпідрядними
організаціями.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначає, що відповідач неналежним
чином виконує зобов'язання щодо оплати
виконаних підрядних робіт на суму 135
178,44 грн.

Встановлено, що Господарським судом
міста Києва розглядалася справа №
5011-53/15132-2012 за позовом Приватного
акціонерного товариства «Криворізька
будівельна компанія» до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Основа»
про стягнення 343 423,85 грн, предметом
розгляду якої була заборгованість
відповідача у вигляді перших 5 %
вартості робіт, порядок оплати яких
визначається пунктом 24.3.3 договору.

Так, рішенням Господарського суду
міста Києва від 24.12.2012 р. у справі №
5011-53/15132-2012, яке залишене без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 04.02.2013 р., було
встановлено, що факт виконання
підрядником робіт за договором
відповідачем не заперечений та не
спростований. Претензій щодо якості
виконаних робіт та супровідної
документації ні генпідрядником - ТОВ
«Основа», ні замовником під час
приймання робіт та введення об'єкта
будівництва в експлуатацію заявлено не
було.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Таким чином, факт виконання позивачем
підрядних робіт на загальну суму 6 703
432,82 грн є встановленим у рішенні
Господарського суду міста Києва від
24.12.2012 р. у справі №5011-53/15132-2012, а тому не
доводиться у даній справі.

Укладений між сторонами договір за
своєю правовою природою є договором
підряду.

Як передбачено ст. 193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
законодавства, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(ст. 610 ЦК України).

Встановлено, що позивач виконав всі
передбачені договором підрядні роботи
належним чином на загальну суму 6 703 432,82
грн, та виставив рахунок № 00221 на суму 235
178,44 грн. від 11.09.2013 р. на оплату 5% залишку
загальної вартості робіт, що
виставляється через 18 місяців після
підписання остаточного акту виконаних
робіт, який відповідач отримав 16.09.2013 р.

Відповідач оплатив виставлений
позивачем рахунок частково, на суму 100
000,00 грн, в результаті чого в нього
виникла заборгованість у сумі 135 178,44
грн.

Таким чином, враховуючи строки оплати,
встановлені договором №8/02-2009 від 01.10.2008
р., обов'язок відповідача оплатити
виконані позивачем підрядні роботи в
розмірі 135 178,44 грн настав з моменту
отримання рахунку № 00221 на суму 235 178,44
грн та повинен бути виконаний протягом
20 днів, тобто до 06.10.2013 р.

Отже, судова колегія погоджується з
висновком місцевого суду про те, що
вимога позивача про стягнення з
відповідача заборгованості за
договором № 8/02-2009 від 01.10.2008 р. у розмірі
135 178,44 грн є обґрунтованою та такою, що
підлягає задоволенню.

Крім того, за прострочення виконання
грошового зобов'язання за період з
03.05.2013 р. по 17.03.2014 р. позивач нарахував
та просить стягнути з відповідача 25 289,74
грн пені та 5 393,00 грн 3 % річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Як передбачено ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею
є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними
санкціями визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Статті 1, 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» та ч. 2
ст. 343 ГК України обмежують граничний
розмір пені подвійною обліковою
ставкою НБУ.

Отже, розмір пені не може перевищувати
той розмір, який установлено законом як
граничний, тобто за прострочення
платежу за договором може бути
стягнуто лише пеню, сума якої не
перевищує ту, що обчислена на підставі
подвійної облікової ставки
Національного банку України. Таку ж
правову позицію підтримує і Верховний
Суд України (постанова ВСУ від 24.10.2011р. у
справі № 25/187).

Враховуючи те, що умовами договору
підряду сторони передбачили сплату
штрафної санкції (пені) за прострочення
виконання зобов'язання, однак не
встановили її розмір, тому розмір пені,
з урахуванням положень ч. 6 ст. 231 ГК
України, визначається обліковою
ставкою Національного банку України до
суми невиконаного грошового
зобов'язання.

Встановлено, що при здійсненні
розрахунку пені та 3% річних позивачем
було невірно визначено час виникнення
прострочення відповідачем виконання
грошового зобов'язання, а нарахування
пені проведено понад облікову ставку
НБУ.

За розрахунком колегії суддів, за
період з 07.10.2013 р. по 17.03.2014 р.,
обґрунтованою та такою, що відповідає
вимогам чинного законодавства, та
умовам укладеного договору є сума пені
у розмірі 5 092,97 грн та сума 3% річних у
розмірі 2 350,59 грн.

Таким чином, колегія суддів,
погоджується з висновком місцевого
суду про те, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню в
частині стягнення заборгованості у
розмірі 135 178,44 грн, пені у розмірі 5 092,97
грн та 3% річних у розмірі 2 350,59 грн.

Доводи апеляційної скарги наведеного
не спростовують та відхиляються
колегією суддів як необґрунтовані.

З огляду на вказані обставини,
ґрунтуючись на матеріалах справи,
апеляційний суд вважає, що рішення
Господарського суду м. Києва від 26.06.2014
р. прийнято з повним та всебічним
дослідженням обставин, які мають
значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційна скарга Товариства з
обмеженою відповідальністю «Основа»
задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
ГПК України, витрати по сплаті судового
збору за її подання і розгляд
покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Основа»
залишити без задоволення, рішення
Господарського суду м. Києва від 26.06.2014
р. у справі № 910/5282/14 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/5282/14 повернути
до Господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя
С.І. Буравльов

Судді
В.В. Шапран

В.В. Андрієнко