ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2014 р.Справа № 922/3017/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Кубах
І.М.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства банку "Меркурій",
м. Харків до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія з
управління активами "Фінекс Капітал", м.
Харків про стягнення 4 792 300,00 грн. за
участю представників сторін:

позивача - Бей Я.М., довіреність № 54 від
16.06.2014 р.

відповідача - Балинська А.В.,
довіреність б/н від 01.08.2014 р.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство банк
"Меркурій" (позивач) звернулося до
господарського суду із позовною заявою
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія з
управління активами "Фінекс Капітал", м.
Харків (відповідача), в якій просить
суд:

1. Стягнути з відповідача на користь
позивача 4 792 300,00 грн. збитків, понесених
позивачем в результаті укладення з
відповідачем 30.12.2013 р. договору про
відступлення права вимоги за договором
№02/1-25К-41 невідновлювальної кредитної
лінії в іноземній валюті України від
06.06.2012 р., укладеним між позивачем та
відповідачем.

2. Визнати недійсними:

- договір відступлення права вимоги за
договором №02/1-25К-41 невідновлювальної
кредитної лінії в іноземній валюті від
06.06.2012 р., укладений між Публічним
акціонерним товариством банком
"Меркурій" та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Компанія з
управління активами "Фінекс-Капітал"
20.12.2013 р.;

- договір відступлення права вимоги від
20.02.2013 р., укладений між Публічним
акціонерним товариством банком
"Меркурій" та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Компанія з
управління активами "Фінекс-Капітал" за
договором №02/2-08-121 застави цінних
паперів від 17.12.2013 р., укладеним між АТ
Банком "Меркурій" та ПФ "Темп";

- договір відступлення права вимоги від
20.02.2013 р., укладений між Публічним
акціонерним товариством банком
"Меркурій" та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Компанія з
управління активами "Фінекс-Капітал" за
договором №02/2-08-122 застави цінних
паперів від 17.12.2013 р., укладеного між АТ
Банком "Меркурій" та ПП "Циркон";

- договір відступлення права вимоги від
20.02.2013 р., укладений між Публічним
акціонерним товариством банком
"Меркурій" та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Компанія з
управління активами "Фінекс-Капітал" за
договором №02/2-08-123 застави цінних
паперів від 17.12.2013 р., укладеного між АТ
Банком "Меркурій" та ОСОБА_3;

- договір відступлення права вимоги від
20.02.2013 р., укладений між Публічним
акціонерним товариством банком
"Меркурій" та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Компанія з
управління активами "Фінекс-Капітал" за
договором №02/2-08-124 застави цінних
паперів від 17.12.2013 р., укладеного між АТ
Банком "Меркурій" та ПП "Ера";

- договір відступлення права вимоги від
20.02.2013 р., укладений між Публічним
акціонерним товариством банком
"Меркурій" та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Компанія з
управління активами "Фінекс-Капітал" за
договором №02/2-08-125 застави цінних
паперів від 17.12.2013 р., укладеного між АТ
Банком "Меркурій" та ППТФ "Юсі".

4. Зобов'язати відповідача повернути
позивачу наступні оригінали договорів:
договір №02/1-25К-41 невідновлювальної
кредитної лінії в іноземній валюті
від 06.06.2012 р., укладений між Публічним
акціонерним товариством банком
"Меркурій" та Приватним підприємством
"Ера"; договір №02/2-08-121 застави цінних
паперів від 17.12.2013 р., укладений між АТ
Банком "Меркурій" та ПФ "Темп"; договір
№02/2-08-122 застави цінних паперів від
17.12.2013 р., укладений між АТ Банком
"Меркурій" та ПП "Циркон"; договір
№02/2-08-123 застави цінних паперів від
17.12.2013 р., укладений між АТ Банком
"Меркурій" та ОСОБА_3; договір №02/2-08-124
застави цінних паперів від 17.12.2013 р.,
укладений між АТ Банком "Меркурій" та ПП
"Ера" та договір №02/2-08-125 застави цінних
паперів від 17.12.2013 р., укладений між АТ
Банком "Меркурій" та ППТФ "Юсі".

5. Усі судові витрати покласти на
відповідача.

Представник позивача у судовому
засіданні та у заяві від 10.09.2014 р.
вх.№31246 відмовився від частини
позовних вимог про зобов'язання
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія з
управління активами "Фінекс-Капітал"
повернути Публічному акціонерному
товариству банку "Меркурій" оригінал
договору №02/1-25К-41 невідновлювальної
кредитної лінії в іноземній валюті від
06.06.2012 р., укладений між Публічним
акціонерним товариством банком
"Меркурій" та Приватним підприємством
"Ера".

У відповідності до ч. ч. 4, 6 ст. 22
Господарського процесуального кодексу
(далі - ГПК України) України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі відмовитись від позову, якщо ці
дії не суперечать законодавству або не
порушують чиї-небудь права і
охоронювані законом інтереси.

В пункті 4.6. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено, що якщо у
справі заявлено кілька позовних вимог
і позивач відмовився від деяких з них,
провадження у справі на підставі
пункту 4 частини першої статті 80 ГПК
України припиняється у частині тих
вимог, від яких було заявлено відмову
(за умови, що судом не буде застосовано
припис частини шостої статті 22 ГПК
України щодо неприйняття відмови від
позовних вимог), а розгляд решти
позовних вимог здійснюється в
загальному порядку.

Виходячи з наведеного, суд вважає за
необхідне прийняти відмову позивача
від позовних вимог про зобов'язання ТОВ
"Компанія з управління активами
"Фінекс-Капітал" повернути ПАТ банку
"Меркурій" оригінал договору №02/1-25К-41
невідновлювальної кредитної лінії в
іноземній валюті від 06.06.2012 р.,
укладеного між Публічним акціонерним
товариством банком "Меркурій" та
Приватним підприємством "Ера", та
припинити провадження у справі в цій
частині на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК
України. При цьому предметом судового
розгляду залишається решта позовних
вимог.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
вислухавши пояснення представників
сторін, всебічно та повно дослідивши
надані сторонами докази у їх
сукупності, суд встановив наступне.

30 грудня 2013 року між позивачем
(первісний кредитор) та відповідачем
(новий кредитор) було укладено договір
відступлення права вимоги за договором
№02/1-25К-41 невідновлюваної кредитної
лінії в іноземній валюті від 06.06.2012 р.
Разом з тим, 20.02.2014 р. між позивачем та
відповідачем були укладені договори
відступлення права вимоги за
договорами застави цінних паперів
№02/2-08-121, №02/2-08-122, №02/2-08-123,
№02/2-08-124,№02/2-08-125, що були забезпеченням
виконання зазначеного кредитного
договору.

Згідно з п.1.1. договору відступлення
прав вимоги за кредитним договором
№02/1-25К-41 первісний кредитор відступає
на користь нового кредитора часткове
право вимоги погашення заборгованості
Приватного підприємства "Ера" перед
первісним кредитором за договором
№02/1-25К-41 з урахуванням усіх додаткових
угод до нього. Сума часткових вимог за
кредитним договором №02/1-25К-41, що були
відступлені відповідачеві, на день
укладення договору про відступлення
права вимоги, складає 1100000,00 доларів
США, що за розрахунками позивача
становило 8792300,00 грн.

Відповідно до п. 2.1. договору
відступлення права вимоги за кредитним
договором №02/1-25К-41 за відступлення в
частковому обсязі прав вимоги, новий
кредитор (відповідач) сплачує
первісному кредитору грошову суму
(ціна договору) в розмірі 4000000,00 грн., ПДВ
не передбачено.

В силу ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно з вимогами ст. 179 Господарського
кодексу України (далі - ГК України) при
укладенні господарських договорів
сторони визначають зміст договору на
основі вільного волевиявлення, сторони
мають право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не
суперечать законодавству.

Статтею 638 ЦК України визначено, що
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з матеріалів справи,
оспорюваний договір відступлення
права вимоги за кредитним договором
№02/1-25К-41 було укладено між позивачем та
відповідачем у письмовій формі,
підписано уповноваженими особами та
скріплено печатками сторін, як цього
вимагають приписи ст. ст. 207, 208 ЦК
України.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193
ГК України зобов'язання повинно
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

На виконання умов договору
відступлення права вимоги за кредитним
договором №02/1-25К-41 позивач передав
відповідачеві нотаріально засвідчену
копію кредитного договору №02/1-25К-41
разом із додатковими угодами до нього,
а також оригінали договорів застави
цінних паперів №02/2-08-121, №02/2-08-122,
№02/2-08-123, №02/2-08-124, №02/2-08-125, які були
укладені в забезпечення виконання
зазначеного кредитного договору, що
підтверджується копією акту
приймання-передачі документів від
20.12.2013 р.

Судом встановлено, що відповідач у
повному обсязі виконав зобов'язання з
перерахування позивачеві грошових
коштів у розмірі 4000000,00 грн. за
відступлення в частковому обсязі прав
вимоги, встановлене п.2.1. договору
відступлення права вимоги за кредитним
договором №02/1-25К-41, що підтверджується
копією банківської виписки від 30.12.2013 р.
Факт передачі позивачем документів
відповідачу, так само як і факт
перерахування грошових коштів
відповідачем на рахунок позивача
підтверджується також поясненнями
представників сторін.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач посилається на те, що умови
договору відступлення права вимоги за
кредитним договором №02/1-25К-41
суперечать ст. 38 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" і що внаслідок укладення цього
договору позивач зазнав збитків у
розмірі 4792300,00 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону
України "Про гарантування вкладів
фізичних осіб", на яку посилається
позивач як на підставу своїх вимог у
доповненні до позовної заяви,
правочини (у тому числі договори)
неплатоспроможного банку є нікчемними,
крім іншого, якщо банк здійснив
відчуження чи передав у користування
або придбав (отримав у користування)
майно, оплатив результати робіт та/або
послуги за цінами, нижчими або вищими
від звичайних (якщо оплата на 20
відсотків і більше відрізняється від
вартості товарів, послуг, іншого майна,
отриманого банком), або зобов'язаний
здійснити такі дії в майбутньому
відповідно до умов договору.

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним
є правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин).

Відповідно до статті 43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Підставою нікчемності договору
відступлення права вимоги за кредитним
договором №02/1-25К-41 позивач визначає
факт невідповідності вартості, за якою
позивачем було відчужене право вимоги
до боржника на користь, звичайним
цінам. Зокрема, у доповненнях до
позовної заяви зазначено, що право
вимоги було відчужено позивачем за
ціною, яка на 20% нижча від вартості
цього права, а саме за 4000000,00 грн. було
відступлено право вимоги вартістю
8792300,00 грн.

Відповідно до п.п.14.1.71. Податкового
кодексу України звичайна ціна - ціна
товарів (робіт, послуг), визначена
сторонами договору, якщо інше не
встановлено цим Кодексом. Якщо не
доведено зворотне, вважається, що така
звичайна ціна відповідає рівню
ринкових цін.

Згідно з п.2.14. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
р. №11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" звичайними є ціни, які за
подібних обставин зазвичай
сплачувалися за аналогічне майно у
відповідний момент часу у відповідному
регіоні.

Об'єктом відчуження за договором
відступлення права вимоги за кредитним
договором №02/1-25К-41 є безпосередньо
право вимоги.

На вимогу суду позивачем було додано до
матеріалів справи копії інших
договорів відступлення права вимоги,
зокрема договір від 20.12.2013 р., укладений
між позивачем та відповідачем за
кредитним договором №02/1-25К-41, а також
договір від 11.01.2014 р., укладений між
позивачем та ППТФ "Юсі" за кредитним
договором №02/1-25К-84. За умовами цих
договорів, права вимоги відчужувалися
позивачем за вартістю, яка складала від
41 до 52 відсотків від розміру
відступленої вимоги.

У відзиві на доповнення до позовної
заяви відповідач зазначив, що
розглядаючи спір між позивачем та
відповідачем, слід відокремити поняття
"розмір вимоги" та "вартість права
вимоги". Відповідач зазначає, що
"вартість права вимоги" - це сума
грошових коштів, яка є платою за
відступлення (передачу новому
кредитору) права вимоги, розмір якої, як
того вимагає чинне законодавство
України, було визначено за
домовленістю позивача та відповідача у
4 000 000,00 грн. під час укладення договору
відступлення права вимоги за кредитним
договором №02/1-25К-41. У
свою чергу, "розмір вимоги" - це сума у
розмірі 8 792 300,00 грн., сплати якої на свою
користь має право вимагати відповідач
(як новий кредитор за оспорюваним
договором) від боржника (ПП "ЕРА").

Враховуючи вищевикладені обставини та
норми закону, суд погоджується з думкою
відповідача про те, що позивач
безпідставно прирівняв вартість права
вимоги до розміру безпосередньо вимоги
до боржника і не довів, що дані поняття
є тотожними.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Проте,
всупереч вимогам цієї статті, позивач
не надав до суду доказів того, що право
вимоги до боржника було відчужене
відповідачу за ціною, яка є на 20% нижчою
від звичайних цін на аналогічне майно.
Натомість відповідачем були надані
докази того, що відчуження права вимоги
за кредитним договором №02/1-25К-41
відбулося за вартістю, яка
відрізнялась не більше ніж на 20% від
рівня цін за аналогічними договорами,
укладеними позивачем.

В силу ст. 43 ГПК України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Таким чином, позивач не надав суду
доказів, які б свідчили про наявність
підстав для визнання недійсними
договорів відступлення права вимоги за
договорами застави цінних паперів, що
укладалися з метою забезпечення
виконання зобов'язання боржником за
кредитним договором №02/1-25К-41.

Проаналізувавши наявні у справі докази
та норми чинного законодавства
України, суд приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовної вимоги про визнання
недійсними договору відступлення
права вимоги за договором №02/1-25К-41
невідновлюваної кредитної лінії в
іноземній валюті від 06.06.2012 р.,
укладеного між позивачем та
відповідачем 30.12.2012 р.

З аналогічних підстав суд вважає
недоведеними і позовні вимоги про
визнання недійсними решти оспорюваних
правочинів: договору відступлення
права вимоги від 20.02.2013 р., укладеного
між позивачем та відповідачем за
договором №02/2-08-121 застави цінних
паперів від 17.12.2013 р., укладеним між АТ
Банком "Меркурій" та ПФ
"Темп"; договору відступлення права
вимоги від 20.02.2013 р., укладеного між
позивачем та відповідачем за договором
№02/2-08-122 застави цінних паперів від
17.12.2013 р., укладеним між АТ Банком
"Меркурій" та ПП "Циркон"; договору
відступлення права вимоги від 20.02.2013 р.,
укладеного між позивачем та
відповідачем за договором №02/2-08-123
застави цінних паперів від 17.12.2013 р.,
укладеним між АТ Банком "Меркурій" та
ОСОБА_3; договору відступлення права
вимоги від 20.02.2013 р., укладеного між
позивачем та відповідачем за договором
№02/2-08-124 застави цінних паперів від
17.12.2013 р., укладеним між АТ Банком
"Меркурій" та ПП "Ера"; договору
відступлення права вимоги від 20.02.2013 р.,
укладеного між позивачем та
відповідачем за договором №02/2-08-125
застави цінних паперів від 17.12.2013 р.,
укладеним між АТ Банком "Меркурій" та
ППТФ "Юсі".

При цьому суд вважає, що позивач не
виконав приписів ст. 33 ГПК України і не
надав суду належних та допустимих
доказів на підтвердження обставин, які
він визначає підставами для визнання
оспорюваних ним правочинів недійсними.

Позивач також просить суд стягнути з
відповідача на користь позивача збитки
у розмірі 4792300,00 грн., посилаючись на те,
що в результаті укладення договору
відступлення права вимоги за кредитним
договором №02/1-25К-41 на невигідних для
позивача умовах, останній зазнав
збитків. Як на підставу своєї вимоги
позивач посилається на ст. 22 ЦК України.

Розглянувши дані позовні вимоги, суд
дійшов таких висновків.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України
збитками є доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Необхідними умовами для відшкодування
збитків є доведення факту спричинення
збитків саме тією особою, до якої
висунуто вимогу про їх відшкодування.
Крім того, заявлені до стягнення збитки
мають бути завданими внаслідок
порушення відповідачем цивільного
права позивача у справі, а розмір
збитків має перебувати у необхідному і
безпосередньому причинному зв'язку із
вчиненням відповідачем
правопорушення.

Стаття 224 ГК України передбачає
відшкодування збитків стороною, що
припустилася неналежного виконання
зобов'язання.

З матеріалів справи встановлено, що
договір відступлення права вимоги за
кредитним договором №02/1-25К-41 було
укладено з дотриманням вимог чинного
законодавства України щодо укладення
правочинів.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ст.ст.6, 627 ЦК України).

Наявні у справі докази не спростовують
того факту, що при укладенні цього
договору сторони визначили його зміст
на основі вільного волевиявлення та
погодили на свій розсуд всі його умови,
та те, що сторони мали на меті настання
певних для них наслідків.

Крім того, як було зазначено вище,
сторони договору виконали всі його
умови належним чином. Відповідач
повністю виконав зобов'язання з
перерахування позивачеві грошових
коштів у розмірі 4000000,00 грн. за
відступлення в частковому обсязі прав
вимоги, встановлене п.2.1. договору
відступлення права вимоги за кредитним
договором №02/1-25К-41, що підтверджується
копією банківської виписки від 30.12.2013 р.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про те, що у діях відповідача,
пов'язаних з укладенням та виконанням
договору відступлення права вимоги за
кредитним договором №02/1-25К-41 на умовах,
визначених безпосередньо сторонами,
відсутні ознаки протиправної
поведінки по відношенню до позивача.
Крім того, відсутній причинний зв'язок
між діями відповідача та понесенням
позивачем збитків. Отже, суд
погоджується з твердженням
відповідача стосовно того, що
відповідач не є особою, діями або
бездіяльністю якої позивачу було
спричинено збитки.

Крім того, проаналізувавши норми
чинного законодавства України щодо
підстав стягнення збитків, суд не
погоджується з доводами позивача про
те, що сума у розмірі 4792300,00 грн., яку
просить стягнути позивач з
відповідача, за своєю правовою
природою є збитками.

Звертаючись до суду, позивач просить
стягнути з відповідача збитки у
вигляді упущеної вигоди. Суд вважає
недоведеним і той факт, що позивач міг
би реально отримати доходи, якби не
уклав з відповідачем договір
відступлення права вимоги за кредитним
договором №02/1-25К-41.

Судом встановлено, що позивач є
банківською установою. Поняття доходу
банківської установи наведено у п.п.
135.4.2. Податкового кодексу України,
відповідно до якої, безпосередньо суми
кредитів, виданих банками за
кредитними договорами, до доходу не
відносяться, вони є лише грошовими
коштами, які надані боржникам на
поворотній основі.

Всупереч ст. 33 ГПК України позивачем не
доведено факту понесення саме збитків
та факту понесення їх в результаті дій
відповідача, тому суд не вбачає підстав
для стягнення з відповідача на користь
позивача грошових коштів у 4792 300,00
грн.

Підсумовуючи вищевикладені обставини
та приписи закону, суд вважає позовні
вимоги позивача необґрунтованими, не
доведеними суду належними доказами, у
зв'язку чим у їх задоволенні слід
відмовити повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд керується ст. 49 ГПК
України. Судовий збір, від сплати якого
позивач у встановленому порядку
звільнений, стягується з відповідача в
доход бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.
На підставі п. 22 ст. 5 Закону України "Про
судовий збір" позивача звільнено від
сплати судового збору. За таких
обставин, судовий збір не може бути
покладений на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 173, 179, 224 Господарського кодексу
України, ст. ст. 6, 11, 207, 208, 215, 627, 629, 638
Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4,
43, 32-33, 43, 49, п. 4 ч. 1 ст. 80, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

В частині позовних вимог позивача про
зобов'язання Товариство з обмеженою
відповідальністю "Компанія з
управління активами "Фінекс-Капітал"
повернути Публічному акціонерному
товариству банку "Меркурій" оригінал
договору №02/1-25К-41 невідновлювальної
кредитної лінії в іноземній валюті від
06.06.2012 р., укладений між Публічним
акціонерним товариством банком
"Меркурій" та Приватним підприємством
"Ера" провадження у справі припинити.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 15.09.2014 р.

Суддя О.В. Макаренко