ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2014 р.
Справа № 914/2743/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Спец Оіл Сервіс», с.
Воля Бартатівська, Львівська область

до відповідача: фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 м. Городок,
Львівська область

про стягнення 114 902 грн. 39 коп.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Юрків М.Г.

Представники:

від позивача: Томашівський О.Г.,
представник (довіреність від 15.07.2014р.)

від відповідача: не з'явився

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Спец Оіл Сервіс», с.
Воля Бартатівська, Львівська область
звернулося до Господарського суду
Львівської області з позовом до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
м.Городок, Львівська область про
стягнення 114 902 грн. 39 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд
визнав представлені матеріали
достатніми для прийняття позовної
заяви до розгляду і ухвалою від 31.07.2014р.
призначив розгляд справи на 18.08.2014 р.
Розгляд справи відкладався з підстав,
викладених в ухвалах суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що між позивачем та
відповідачем було укладено договір
поставки, на виконання умов якого
відповідачу було передано у власність
товар. Однак, відповідач свої
зобов'язання щодо оплати вартості
отриманого товару виконав частково,
заборгованість становить 65 604 грн. 18
коп. У зв'язку з порушенням строків
оплати вартості товару відповідачу
нараховано пеню в сумі 8 979 грн. 66 коп.,
інфляційні втрати в сумі 18 861 грн. 29
коп., 3% річних в сумі 2 116 грн. 42коп., 28%
річних за користування чужими коштами
(п. 6.5. договору) в сумі 19340грн. 84 коп.
Таким чином, загальний розмір
заборгованості, який підлягає до
стягнення з відповідача на користь
позивача, становить 114 902 грн. 39 коп.

12.09.2014 р. представником позивача через
канцелярію суду подано клопотання про
долучення до матеріалів справи копій
виписок з банківських рахунків
позивача, які підтверджують сплату
відповідачем всієї суми основного
боргу.

Відповідач в судове засідання явку
представника не забезпечив, проти
позову не заперечив, доказів погашення
заборгованості не надав, вимог ухвали
суду від 31.07.2014 р. не виконав,
повідомлення про дату, час та місце
розгляду справи надсилалося на адресу,
вказану позовній заяві та в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, що згідно
ст. 64 ГПК України є врученням належним
чином.

У відповідності до п. 3.9.1. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» за
змістом зазначеної статті 64 ГПК,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України,
якщо відзив на позовну заяву і
витребувані господарським судом
документи не подано, справу може бути
розглянуто за наявними в ній
матеріалами. Проаналізувавши зібрані
по справі докази, суд дійшов висновку
про достатність матеріалів справи для
її розгляду по суті за відсутності
представника відповідача та його
відзиву на позовну заяву.

Представнику сторони роз'яснено права
та обов'язки, передбачені ст. 22 ГПК
України, заяв про відвід суду не
поступало.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив наступне.

15 листопада 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Спец Оіл
Сервіс» (постачальник) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець)
було укладено договір №ДГ-0000024
поставки нафтопродуктів.

За цим договором постачальник (позивач)
зобов'язувався у погодженій сторонами
кількості та в строки передати у
власність покупця (відповідача)
нафтопродукти (дизельне паливо, пічне
паливо, паливо судове, бензини марки
А-76, А-80, А-92, А-95, далі-товар), а покупець
зобов'язувався прийняти товар та
сплатити за нього, відповідно до умов
цього договору.

Кількість, асортимент та ціна товару
погоджується сторонами у видаткових
накладних на товар. Наявність підписів
уповноважених представників сторін на
видаткових накладних свідчить про те,
що всі відомості, зазначені у них, є
вірними, погодженими та прийнятими
сторонами (п. 1.2. договору).

На виконання умов вищевказаного
договору, позивач поставив відповідачу
по видаткових накладних №РН-0000018 від
15.11.2013 р. на суму 81085грн. 50 коп., №РН-0000024
від 25.11.2013 р. на суму 81 178 грн. 00 коп.,
№РН-0000026 від 02.12.2013 р. на суму 75 063 грн. 75
коп., №РН-0000033 від 06.12.2013 р. на суму 82 055
грн. 60 коп., №РН-0000052 від 20.12.2013 р. на суму
82 406 грн. 64 коп., №РН-0000002 від 03.01.2014 р. на
суму 82 838 грн. 70коп., №РН-0000018 від 24.01.2014 р.
на суму 81 962 грн. 10 коп., №РН-0000023 від
01.02.2014 р. на суму 82 669 грн. 92 коп.
(оригінали видаткових накладних
оглянуті в судовому засіданні,
завірені копії долучені до матеріалів
справи) дизельне паливо на загальну
суму 649 260 грн. 21 коп.

Відповідно до п. 5.1. договору покупець
здійснює 100% передплату за товар шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок постачальника, якщо
інше не передбачено додатковою угодою
до договору.

Згідно п. 5.2. договору постачальник має
право відвантажити покупцю товар без
передплати та складання відповідної
додаткової угоди з погодженням нових
строків оплати. У такому випадку
сторони домовилися, що покупець
зобов'язується сплатити за поставлений
товар на підставі договору протягом 3
банківських днів з моменту поставки
товару.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем свого обов'язку щодо
оплати вартості товару (частковою
оплатою у розмірі 583 656 грн. 03 коп.),
позивач в позовній заяві просив суд
стягнути з відповідача 65 604 грн. 18 коп.
основного боргу.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з
підстав виникнення зобов'язань, є,
зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 5 ст. 626 ЦК
України, договір є відплатним, якщо
інше не встановлено договором, законом
або не випливає із суті договору.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічні вимоги
встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено,
що боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

12.09.2014 р. позивачем долучено до
матеріалів справи виписки з
банківського рахунку від 17.07.2014 р. та
18.07.2014 р., з яких вбачається, що позивач
17.07.2014 р. та 18.07.2014 р. в рахунок погашення
боргу сплатив 10000грн. 00 коп. та 3 000 грн. 00
коп. відповідно.

З наведеного вбачається, що вказані
суми була сплачені відповідачем ще до
моменту пред'явлення позову позивачем,
яке відбулося 30.07.2014 р.

Слід також зазначити, що у
відповідності до п. 4.4. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»,
припинення провадження у справі на
підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК можливе в разі,
коли предмет спору існував на момент
виникнення останнього та припинив
існування в процесі розгляду справи.
Якщо ж він був відсутній і до порушення
провадження у справі, то зазначена
обставина тягне за собою відмову в
позові, а не припинення провадження у
справі.

Таким чином, вимога Товариства з
обмеженою відповідальністю «Спец Оіл
Сервіс» в частині стягнення з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 боргу у
розмірі 13 000 грн. 00 коп. є безпідставною
та до задоволення не підлягає.

За час розгляду справи в суді,
відповідачем було сплачено решту суми
основного боргу в розмірі 52 604 грн. 18
коп., що підтверджується долученою до
матеріалів справи випискою з
банківського рахунку за 18.08.2014 р.

Відповідно до п. 1-1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Згідно п. 4.4. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
р. №18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» господарський суд
припиняє провадження у справі у зв'язку
з відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань.

За таких обставин, суд вважає за
необхідне припинити провадження у
справі в частині стягнення 52 604 грн. 18
коп. боргу у зв'язку з відсутністю
предмету спору в цій частині
відповідно до п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України,
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено,
що у разі, якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором.

Згідно п. 6.4. договору, в разі несплати,
або несвоєчасної оплати вартості
отриманого товару, покупець сплачує
постачальнику пеню з розрахунку
подвійної облікової ставки НБУ за
кожен день прострочки платежу від
вартості несплаченого або невчасно
сплаченого товару, та штраф один
відсоток вартості неоплаченого/не
своєчасно оплаченого товару в день.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до п. 6.5. договору, у разі
порушення строків оплати за договором
покупець сплачує постачальнику
відсотки за користування чужими
грошовими коштами з розрахунку 28%
річних, за кожен день прострочки.

З врахуванням цих положень, позивачем
нараховано та заявлено до стягнення
пеню в сумі 8 979 грн. 66 коп., інфляційні
втрати в сумі 18 869 грн. 29коп., 28% річних в
сумі 19 340 грн. 84 коп., а також 3% річних в
сумі 2116грн. 42 коп.

Викладення п. 6.5. договору у
вищевказаній редакції вказує на те, що
сторони досягли згоди щодо
встановлення іншого розміру процентів,
передбаченого ч. 2 ст. 625 ЦК України,
оскільки із змісту даного пункту
договору вбачається, що обов'язок
сплати 28% річних виникає у зв'язку із
порушенням грошового зобов'язання та є
заходом відповідальності покупця
(відповідача), а тому не може бути
платою за користування чужими коштами
в розумінні ст. 536 ЦК України.

З огляду на те, що сторони відповідно до
ч. 2 ст. 625 ЦК України узгодили в договорі
проценти за користування чужими
коштами у розмірі 28% річних, позивачем
нараховано та заявлено до стягнення
суму процентів з розрахунку 28% річних,
заявлення додатково ще й вимоги про
стягнення 3% річних є безпідставним.

Судом перевірено правильність
розрахунків сум пені, інфляційних
втрат та 28% річних та з'ясовано, що
позивачем при розрахунку інфляційних
втрат у зв'язку із простроченням
зобов'язання з оплати вартості
нафтопродуктів згідно видаткової
накладної №РН-0000018 від 24.01.2014 р. не взято
до уваги строки повного сплати суми
боргу згідно вказаної накладної. Після
проведеного судом перерахунку розмір
інфляційних втрат у зв'язку із
простроченням зобов'язання з оплати
вартості нафтопродуктів згідно
видаткової накладної №РН-0000018 від
24.01.2014 р. повинен становити 1 227 грн. 22
коп., а загальний розмір інфляційних
втрат - 11 513 грн. 35 коп.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані поданими доказами, а
загальна сума заборгованості, яка
підтверджена матеріалами справи та
підлягає до задоволення частково,
складає 8 979 грн. 66 коп. пені, 19 340 грн. 84
коп. 28% річних, 11 513 грн. 35 коп.
інфляційних втрат. У задоволенні
позову в частині стягнення 13 000 грн. 00
коп. основного боргу слід відмовити у
зв'язку з безпідставністю. В частині
стягнення 52 604 грн. 18 коп. основного
боргу провадження у справі підлягає
припиненню. В задоволенні решти
позовних вимог слід відмовити.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК
України необхідно покласти на
відповідача пропорційно до
задоволених вимог та вимог,
провадження з розгляду яких підлягає
припиненню, оскільки спір в цій частині
виник внаслідок неправильних дій
відповідача.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.
11, 215, 216, 218, 509, 526, 530, 546, 547, 549, 599, 610, 625, 626 ЦК
України, ст. 193, 230, 231 ГК України та ст.ст.
4, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Спец Оіл Сервіс», с.
Воля Бартатівська, вул. Львівська, 33/3,
Городоцький район, Львівська область
(ідентифікаційний код 38540625) 8 979 грн. 66
коп. пені, 19340грн. 84 коп. 28% річних, 11 513
грн. 35 коп. інфляційних втрат, 1 848 грн. 55
коп. судового збору.

3. В частині стягнення 13 000 грн. 00
коп. основного боргу - відмовити.

4. В частині стягнення 52 604 грн. 18
коп. основного боргу провадження у
справі припинити.

5. В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

6. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК
України.

В судовому засіданні 15.09.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення. Повне рішення складено 19.09.2014
р.

Суддя
Мазовіта А.Б.