ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
239-72-81ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Р І Ш Е Н Н Я

"03" вересня 2014 р.
Справа № 911/2474/14

За позовом Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України», м. Київ

до комунального підприємства
Володарської селищної ради
«Володарка», Київська обл.,
Володарський р-н, смт Володарка

про стягнення 150445,99 грн

Суддя Третьякова О.О.

Представники сторін:

Позивача - Цибізова О.О., довіреність
№35/10 від 30.12.2013,

Відповідача - не з'явився.

Обставини справи:

До Господарського суду Київської
області звернулась Дочірня компанія
«Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» (далі - ДК «Газ
України»/Позивач) з позовом до
комунального підприємства
Володарської селищної ради
«Володарка» (далі - Відповідач) про
стягнення 150445,99 грн, з яких 65102,00 грн 3%
річних, 74588,66 грн інфляційних втрат,
нарахованих внаслідок неналежного
виконання Відповідачем своїх грошових
зобов'язань за Договором №06/10-2521БО-17
від 20.12.2010 про закупівлю природного
газу за державні кошти (далі - Договір),
а також 4270,01 грн 3% річних та 6485,32 грн
інфляційних втрат, нарахованих
Позивачем на суму пені, що стягнута за
рішенням суду, однак Відповідачем не
сплачена.

Ухвалою Господарського суду Київської
області від 26.06.2014 порушено провадження
у справі №911/2474/14 та призначено її
розгляд на 09.07.2014 о 12:00 год.

Ухвалою Господарського суду Київської
області від 09.07.2014 у зв'язку з неявкою
Відповідача розгляд справи відкладено
на 22.07.2014.

Ухвалою Господарського суду Київської
області від 22.07.2014 на підставі ст.69 ГПК
України строк вирішення спору у справі
№911/2474/14 за клопотанням Позивача б/№
від 22.07.2014 (вх. суду №14553/14 від 22.07.2014)
продовжено по 09.09.2014, розгляд справи
відкладено на 03.09.2014.

Відповідач у судові засідання жодного
разу не з'явився, відзив на позовну
заяву та витребувані судом документи
не подав, про причини неявки суд не
повідомив.

Ухвали Господарського суду Київської
області від 26.06.2014, 09.07.2014 та 22.07.2014
направлялись Відповідачу з
рекомендованими повідомленнями про
вручення поштового відправлення на
адресу (09300, Київська обл., Володарський
р-н, смт Володарка, провулок Перемоги,
буд. 3), зазначену Позивачем у позові,
яка відповідає адресі, зазначеній в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців, про
що свідчить здійснений судом витяг з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців від
21.07.2014 за №19031304. Ухвали 26.06.2014 та 09.07.2014
вручені адресату, що зокрема
підтверджується повідомленнями про
вручення поштових відправлень
№178 від 03.07.2014 (№13087 від 08.07.2014) та
№643 від 15.07.2014, а повідомлення про
вручення Відповідачу ухвали від 22.07.2014
підприємством зв'язку станом на день
вирішення спору господарському суду не
поверталось.

Як зазначається у п.3.9.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час та місце
розгляду справи у разі виконання судом
вимог ч.1 ст.ст. 64, 87 ГПК України. За
змістом зазначеної ст.64 ГПК України,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Враховуючи обмежений ст.69 ГПК України
строк розгляду справи, а також те, що
Відповідач належним чином
повідомлявся про дату, час та місце
судового розгляду, явка Відповідача
обов'язковою не визнавалась і його
відсутність не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, а матеріалів справи
достатньо для вирішення спору по суті,
відповідно до права суду, наданого йому
ст.75 ГПК України, справа розглядається
за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст.85 ГПК України у судовому
засіданні 03.09.2014 оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності та врахувавши
пояснення представника позивача, суд

встановив:

Між дочірньою компанією «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» та комунальним
підприємством Володарської селищної
ради «Володарка» укладено Договір
№06/10-2521БО-17 від 20.12.2010 про закупівлю
природного газу за державні кошти,
відповідно до якого постачальник
зобов'язався поставити покупцеві
імпортований природний газ, а покупець
зобов'язався прийняти і оплатити
природний газ в обсязі, зазначеному у
п.1.2 цього Договору.

Згідно з п. 1.2. Договору постачальник
передає покупцю в період з 01.01.2011 по
31.12.2011 природний газ з урахуванням
вартості його транспортування в обсязі
до 829,1 тис. куб. м., в тому числі по
місяцях. Помісячний графік обсягів
поставки визначений в договорі.

Пунктом 3.1. Договору визначено, що ціна
за 1000 куб. м. газу становить 2187,20 грн без
урахування податку на додану вартість,
збору у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу, крім того:
збір у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ -
2%; податок на додану вартість за
ставкою 20%. Крім того, тариф на
транспортування природного газу
магістральними та розподільними
трубопроводами - 234,00 грн без ПДВ. До
сплати за 1000 куб. м. природного газу -
2957,93 грн з ПДВ. Загальна вартість
договору на дату його укладення
становить - 2452418,10 грн з ПДВ.

Відповідно до п. 4.1. Договору розрахунки
проводяться шляхом поетапної оплати у
такому порядку: перша оплата в розмірі
34 відсотки від вартості запланованих
місячних обсягів постачання газу
проводиться не пізніше 10 числа місяця
поставки; подальші оплати проводяться
плановими платежами по 33 відсотки від
вартості запланованих місячних
обсягів постачання газу до 20 та 30 (31)
числа місяця поставки. Остаточний
розрахунок за фактично спожиті обсяги
газу здійснюється на підставі акта
приймання-передачі газу до 10 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

Згідно з п. 6.1.1. Договору покупець
зобов'язаний своєчасно та в повному
обсязі сплачувати за поставлений газ.

Судом встановлено, що Позивач свої
обов'язки за Договором в частині
постачання природного газу виконав
належним чином.

На виконання умов Договору та
додаткових угод до нього, протягом
січня - квітня 2011 року Позивач поставив
Відповідачу природний газ в обсязі 451,563
тис. куб. м на суму 1401214,65 грн, що
підтверджується підписами та
відбитками печаток сторін на актах
приймання-передачі природного газу для
вироблення теплової енергії для потреб
установ та організацій, що
фінансуються з державного та місцевих
бюджетів, а також інших суб'єктів
господарювання від 31.01.2011 на суму 441139,00
грн, від 28.02.2011 на суму 452939,96 грн, від
31.03.2011 на суму 382804,31 грн, від 30.04.2011 на
суму 124331,38 грн.

Втім, Відповідач за отриманий
природний газ розрахувався з Позивачем
лише частково в розмірі 137000,00 грн у
період з 20.04.2011 по 27.04.2011, тобто,
Відповідач свої обов'язки за Договором
в частині своєчасної оплати вартості
поставленого газу належним чином не
виконав, у зв'язку з чим ДК «Газ
України» звернулось до Господарського
суду Київської області з позовом до
Комунального підприємства
Володарської селищної ради
«Володарка».

Відповідно до ст.115 ГПК України,
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України.

Згідно з ч.2 ст.35 ГПК України, факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Так, рішенням Господарського суду
Київської області від 30.11.2012 у справі
№15/090-12 вищезазначений позов
задоволено частково, стягнуто з
комунального підприємства
Володарської селищної ради
«Володарка» на користь Дочірньої
компанії «Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» 1264214,65 грн основного боргу,
95372,35 грн пені, 40672,13 грн інфляційних
втрат, 58695,55 грн 3% річних та 29179,09 грн
витрат по сплаті судового збору.
Вказане рішення в апеляційному та
касаційному порядку не оскаржувалось
та набрало законної сили.

Згідно з матеріалами справи, на момент
подання даного позову, Відповідач
рішення Господарського суду Київської
області від 30.11.2012 у справі №15/090-12 не
виконав, що останнім не заперечено та
не спростовано належними доказами.

Зважаючи на вказане, Позивач звернувся
до суду з позовом про стягнення
69372,01 грн 3% річних та 81073,98 грн
інфляційних втрат, нарахованих на суму
заборгованості у розмірі 1359587,00 грн, що
складає 1264214,65 грн основного боргу та
95372,35 грн пені, стягнутої за
вищезазначеним рішенням.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Як зазначаться в ч.1 ст.612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526 ЦК
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 30.11.2012 у справі
№15/090-12 встановлено порушення
Відповідачем зобов'язання з оплати
поставки природного газу за Договором
та, у зв'язку з чим, стягнуто з
Відповідача 1264214,65 грн основної
заборгованості та нараховані на неї
95372,35 грн пені за період прострочки з
28.03.2012 по 28.09.2012, 58695,55 грн 3% річних за
період прострочки з 11.02.2011 по 28.09.2012 та
40672,13 грн інфляційних втрат за період
прострочки з лютого 2011 року по квітень
2012 року.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи, що Відповідач свої
договірні зобов'язання з оплати
вартості поставленого газу на момент
звернення Позивача з даним позовом до
суду так і не виконав, суд дійшов
висновку про наявність підстав для
нарахування Позивачем на суму 1264214,65
грн основного боргу 3% річних у розмірі
65102,00 грн за період прострочки з 29.09.2012
по 19.06.2014 та інфляційних втрат у розмірі
74588,66 за період прострочки з травня по
квітень 2014 року.

Суд здійснив перевірку розрахунку
Позивача щодо нарахування 3% річних:

Сума боргу (грн)Період
простроченняКількість днів
простроченняРозмір процентів
річнихЗагальна сума
процентів1264214.6529.09.2012 - 19.06.20146293
%65358.17Оскільки, вірна сума 3% річних, за
розрахунком суду, становить 65358,17 грн, а
суд, приймаючи рішення не може виходити
за межі позовних вимог, вимога Позивача
про стягнення з Відповідача 65102,00 грн
3% річних підлягає задоволенню.

Суд здійснив перевірку розрахунку
Позивача щодо нарахування інфляційних
втрат:

Період заборгованостіСума боргу
(грн.)Сукупний індекс інфляції за
періодІнфляційне збільшення суми
боргуСума боргу з врахуванням індексу
інфляціїі 01.05.2012 -
30.04.4.651.06075852.881340067.53Оскільки, вірна
сума інфляційних втрат, за розрахунком
суду, становить 75852,88 грн, а суд,
приймаючи рішення не може виходити за
межі позовних вимог, вимога Позивача
про стягнення з Відповідача 74588,66 грн
інфляційних втрат підлягає
задоволенню.

Крім того, Позивачем заявлено до
стягнення з Відповідача 4270,01 грн 3%
річних та 6485,32 грн інфляційних втрат,
нарахованих на суму пені, що стягнута
за рішенням Господарського суду
Київської області від 30.11.2012 у справі
№15/090-12, за період прострочки з дати
набрання рішенням законної сили по
момент звернення з даним позовом до
суду.

Статтею 625 ЦК України передбачена
відповідальність за порушення
грошового зобов'язання.

Визначаючи правову природу грошового
зобов'язання, необхідно, перш за все
виходити з правил ч.1 ст.509 ЦК України,
відповідно до яких зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

В той же час правова природа пені
зовсім інша, оскільки пеня - це один із
видів забезпечення виконання
зобов'язання (ст. ст. 546, 549 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України, пеня -
це вид неустойки, що забезпечує
виконання грошового зобов'язання і
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожний день
прострочення виконання.

Згідно з приписами ч.1 ст.230 ГК України,
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Тобто, штрафні санкції носять
допоміжний (акцесорний) до основного
зобов'язання характер.

Викладене підтверджується положеннями
ст.1 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", відповідно до
якої грошове зобов'язання -
зобов'язання боржника сплатити певну
грошову суму відповідно до
цивільно-правового правочину
(договору) та на інших підставах,
передбачених законодавством України.
До грошових зобов'язань боржника не
включаються неустойка (штраф, пеня) та
інші фінансові санкції, визначені на
дату подання заяви до господарського
суду.

Таким чином, системний аналіз норм
матеріального права дає підстави для
висновку, що обов'язок сплатити пеню за
невиконання зобов'язання не є
зобов'язанням в розумінні положень ч.1
ст.509 ЦК України, тому що пеня є одним із
видів забезпечення виконання
основного зобов'язання, в тому числі й
грошового.

Отже, оскільки Позивач заявляє до
стягнення 3 % річних та інфляційні
втрати, що нараховані ним на несплачену
суму пені, що стягнута рішенням
Господарського суду Київської області
від 30.11.2012 у справі №15/090-12, правова
природа цього боргу як штрафної
санкції з прийняттям рішення не
змінилася, пеня у грошове зобов'язання
не перетворилася, а тому відсутні
підстави для застосування до цих
правовідносин положень ст.625 ЦК
України.

Відтак, положення ч.2 ст.625 ЦК України не
можуть бути застосовані в цій частині
до спірних правовідносин, оскільки
штрафні санкції не є грошовим
зобов'язанням у розумінні ст. ст. 509, 625
ЦК України, тому такі вимоги
залишаються судом без задоволення.

Аналогічну правову позицію викладено у
постанові Верховного Суду України від
18.02.2014 у справі № 905/909/13-г.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.11128 ГПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх судів України,
суди зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність із рішеннями
Верховного Суду України. Невиконання
судових рішень Верховного Суду України
тягне за собою відповідальність,
установлену законом.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги
Позивача про стягнення з Відповідача
65102,00 грн 3% річних, 74588,66 грн
інфляційних втрат, нарахованих на суму
простроченого основного боргу, є
правомірними, обґрунтованими,
документально підтвердженими,
Відповідачем не запереченими і
належним чином не спростованими, а
отже, такими, що підлягають
задоволенню. В решті вимог позов
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.49 ГПК України
відшкодування понесених Позивачем
витрат по сплаті судового збору
покладається судом на Відповідача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог в сумі 2793,89 грн.

Керуючись статтею 124 Конституції
України, статтями 2, 43, 33, 34, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з комунального
підприємства Володарської селищної
ради «Володарка» (09300, Київська обл.,
Володарський р-н, смт Володарка,
провулок Перемоги, буд. 3, код 35450817) на
користь Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України» (04116, м.
Київ, Шевченківський р-н, вул.
Шолуденка, буд. 1, код 31301827) 65102,00 грн
(шістдесят п'ять тисяч сто дві гривні) 3%
річних, 74588,66 грн (сімдесят чотири
тисячі п'ятсот вісімдесят вісім
гривень шістдесят шість копійок)
інфляційних втрат та 2793,89 грн (дві
тисячі сімсот дев'яносто три гривні
вісімдесят дев'ять копійок) витрат по
сплаті судового збору.

3. В інших вимогах у позові відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено « 26» вересня 2014
року.

Суддя
О.О.Третьякова

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
належного оформлення та підписання, і
може бути оскаржено в апеляційному
порядку.