ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року Справа № 910/24505/13 Вищий
господарський суд України в складі
колегії

суддів:Грейц К.В. -
головуючого(доповідача), Глос О.І.,
Сибіги О.М.,розглянувши матеріали
касаційної скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю "МАНА
ТРЕЙД"на постановувід 02.07.2014Київського
апеляційного господарського судуу
справі Господарського суду міста Києва
№ 910/24505/13за позовомТовариства з
обмеженою відповідальністю
"МАГНАТЕК-ФОРТ"доТовариства з
обмеженою відповідальністю "МАНА
ТРЕЙД"простягнення 1 079 062,18 грн,за
участю представників: позивача - Файкач
В.І., Шевченко Д.О.відповідача
-Даниленко Є.В.ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 26.02.2014 у справі №910/24505/13 (суддя
Балац С.В.), залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 02.07.2014 (колегія
суддів у складі головуючого судді
Лобаня О.І., суддів Майданевича А.Г.,
Федорчука Р.В.), задоволені уточнені
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "МАГНАТЕК-ФОРТ" (далі -
позивач) до Товариства з обмеженою
відповідальністю "МАНА ТРЕЙД" (далі -
відповідач) про стягнення 1079062,18 грн.
Стягнуто з відповідача на користь
позивача штраф у сумі 416715,93 грн, пеню в
сумі 540847,96 грн, 3% річних у сумі 121498,29 грн.
за несвоєчасне виконання зобов'язань
за договором поставки №49-2012 від 23.03.2012.

Відповідач з рішенням та постановою у
справі не згоден, в поданій касаційній
скарзі просить їх скасувати та
передати справу на новий розгляд до
місцевого господарського суду,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
а саме: ст. ст. 261, 526, ч. 3 ст. 538, ст. 616, ч. ч.
1, 5 ст. 692 Цивільного кодексу України, ст.
233 Господарського кодексу України, ст.
ст. 84, 101 Господарського процесуального
кодексу України.

Зокрема, скаржник зазначає, що судами
попередніх інстанцій безпідставно не
було реалізовано право на зменшення
розміру неустойки, адже виникнення
заборгованості за договором поставки,
на яку були нараховані штрафні санкції,
що є предметом стягнення у цій справі,
сталося з вини позивача, оскільки
внаслідок поставки товару до моменту
внесення відповідачем попередньої
оплати останній був позбавлений
можливості своєчасно, тобто до
отримання товару, розрахуватися за
нього. Крім того, скаржник також вважає,
що внаслідок фактичної поставки товару
позивачем в порядку іншому, ніж
визначено умовами договору (до
отримання 100% передоплати), строк
зустрічного виконання обов'язку
відповідачем по його оплаті є
невстановленим, а, отже, має
визначатись на підставі норми ст. 530 ЦК
України. Також, за твердженням
скаржника, попередніми судовими
інстанціями, взагалі не надано оцінки
доводам відповідача щодо нарахування
позивачем штрафних санкцій з порушення
строків позовної давності.

У відзиві на касаційну скаргу позивач
заперечив проти її задоволення.

Заслухавши пояснення присутніх у
відкритому судовому засіданні
представників сторін, перевіривши
доводи касаційної скарги, правильність
застосування судами попередніх
інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Вищого господарського суду України
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судами попередніх інстанцій під час
розгляду справи встановлено, що 23.03.2012
між Товариством з обмеженою
відповідальністю "МАГНАТЕК-ФОРТ"
(постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "МАНА
ТРЕЙД" (покупець) укладено договір
поставки №49-2012, за умовами якого
постачальник зобов'язується передати,
а покупець прийняти і оплатити
нафтопродукти (далі - товар) на базисі
поставки, у кількості, за
номенклатурою, за цінами і строками
поставки згідно із умовами договору та
додатків до нього, які є невід'ємними
частинами договору (п.1.1 договору);
кожен додаток є окремою угодою,
укладеною в межах договору. Кожний
наступний додаток не відміняє та не
зупиняє дію попередніх додатків ані у
повному обсязі, ані частково, якщо у
ньому не передбачено інше (п.2.1
договору); кількість товару, який
постачається за договором,
визначається в додатках (п.3.3 договору);
ціна товару який постачається,
визначається для кожної партії товару
окрема і відображається у відповідному
додатку до договору (п.4.1 договору);
обов'язки постачальника з поставки
товару певної вартості виникає тільки
після підписання сторонами
відповідного додатку до цього
договору, в якому сторони фіксують
вартість товару, який постачається (п.
4.2 договору); за результатами поставки
товару на виконання відповідного
додатку, сторонами підписується акт
прийому-передачі товару (п.6.4 договору);
покупець зобов'язується здійснити 100
відсоткову попередню оплату вартості
товару, визначеної у додатку до
договору, не пізніше 2-х банківських
днів з моменту отримання від
постачальника рахунку-фактури,
виставленого на підставі існуючого
додатку до договору (п. 7.1 договору);
зобов'язання покупця по оплаті товару
виникають з моменту виставлення
постачальником рахунку-фактури на
підставі відповідного додатку до
договору. Покупець не має права
відмовитись від оплати товару після
виставлення постачальником
рахунку-фактури (п.7.2 договору); кожна з
сторін зобов'язується на протязі 3-х
робочих днів з моменту отримання від
іншої сторони договору акта звірки
взаєморозрахунків підписати його та
направити іншій стороні або в той же
строк направити свої вмотивовані
зауваження до акту звірки
взаєморозрахунків (п.7.5 договору);
взаєморозрахунки сторін у
відповідності до акту звірки
взаєморозрахунків мають бути
проведені сторонами не пізніше 3-х
банківських днів з моменту його
підписання уповноваженими
представниками сторін (п.7.6 договору);
до у разі порушення покупцем строків
здійснення взаєморозрахунків,
встановлених договором та існуючими
додатками до нього, покупець
зобов'язаний сплатити пеню в розмірі 0,1
% від суми заборгованості за кожен день
прострочення оплати, протягом 5 робочих
днів з дня отримання відповідної
письмової вимоги постачальника (п.8.2
договору); у разі якщо строк
прострочення покупця проведення
взаєморозрахунків перевищує 15
календарних днів, покупець
зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 3
% від суми заборгованості, протягом 5
робочих днів з дня отримання
відповідної письмової вимоги
постачальника (п. 8.3 договору).

З матеріалів справи вбачається, що
сторонами були укладені додаткові
угоди до договору, у відповідності до
яких позивач зобов'язався поставити, а
відповідач отримати й оплатити товар
загальною вартістю 13890531,05 грн, в т.ч.
додаткова угода від 28.03.2012 №1 на суму
2579358,06 грн; додаткова угода від 31.03.2012 № 2
на суму 555237,16 грн;додаткова угода від
06.04.2012 № 3 на суму 4399539,05 грн;додаткова
угода від 07.04.2012 № 4 на суму 1465491,75 грн;
додаткова угода від 14.04.2012 № 5 на суму
1472125,35 грн; додаткова угода від 17.04.2012 № 6
на суму 3418779,68 грн.

На підставі вказаних вище додаткових
угод позивач поставив, а відповідач
отримав бензин автомобільний
загальною вартістю 13890531,05 грн, що
підтверджується актами
приймання-передачі: від 28.03.2012 №895 на
суму 2579358,06 грн; від 31.03.2012 № 1086 на суму
555237,16 грн; від 06.04.2012 № 1249 на суму 2932435,80
грн; від 06.04.2012 № 1250 на суму 1467103,25 грн;
від 07.04.2012 № 1154 на суму 1465491,75 грн; від
14.04.2012 № 1279 на суму 1472125,35 грн; від 17.04.2012
№1278 на суму 3418779,68 грн.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що поставка товару
відбулась без здійснення відповідачем
100 відсоткової попередньої оплати, що
відповідно до п. 7.1 договору мала бути
проведена за кожною додатковою угодою
не пізніше 2-х банківських днів з
моменту отримання від постачальника
рахунку-фактури, в зв'язку з чим
відповідач здійснював оплату
отриманого товару у вільному режимі,
внаслідок чого позивач висував вимоги
про погашення боргу (лист №1003/01 від
01.06.2012, претензія №1195/01 від 17.09.2012).

Як встановлено судами, відповідач
частину отриманого товару вартістю
1214240,93 грн повернув позивачеві за
накладними: від 09.06.2012 № 3 на суму 387428,70
грн; від 08.06.2012 № 2 на суму 366573,86 грн; від
13.06.2012 № 4 на суму 362720,53 грн; від 22.06.2012 № 5
на суму 97517,84 грн.

Також, 14.12.2012 між сторонами укладено
угоду про зарахування зустрічних
однорідних вимог, згідно якої
зобов'язання відповідача за договором
припинилися частково в сумі 507878,82 грн.

Крім того, між сторонами складались та
підписувались акти звіряння, якими
засвідчувались суми боргу відповідача
за певні періоди, втім, станом на 25.12.2012
оплата отриманого товару здійснена
відповідачем в повному обсязі.

Позивач, посилаючись на неналежне
виконання відповідачем умов договору
поставки щодо оплати отриманого
товару, звернувся до господарського
суду з даним позовом про стягнення з
відповідача 416715,93 грн штрафу, 540847,96 грн
пені та 121498,29 грн трьох відсотків
річних (заява про зменшення розміру
позовних вимог від 14.02.2014),
обґрунтовуючи свої вимоги приписами
ст. ст. 526, 538, 549, 612, 625, 692, 693 Цивільного
кодексу України, ст. ст. 193, 231
Господарського кодексу України.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий
господарський суд, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що внаслідок виконання
позивачем зобов'язання з поставки
відповідачеві товару в порядку іншому,
ніж визначено умовами укладеного між
сторонами договору, строк виконання
зустрічного зобов'язання відповідача з
оплати поставленого товару, мав
визначатись відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК
України, тобто, мав бути здійснений
покупцем негайно у день прийняття
товару і, у зв'язку із вказаними
висновками, позовні вимоги про
стягнення штрафу, пені і 3% річних в
загальній сумі 1079062,18 грн визнав
законними і ґрунтовними.

Втім, зазначені висновки судів
попередніх інстанцій колегія суддів
вважає передчасними, тобто, такими, що
здійснені внаслідок порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, враховуючи таке.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

За приписами ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Якщо договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором, - у
строк, визначений відповідно до статті
530 цього Кодексу. У разі невиконання
покупцем обов'язку щодо попередньої
оплати товару застосовуються
положення статті 538 цього Кодексу (ч. 1
ст. 693 ЦК України).

Норма ст. 538 ЦК України містить правила,
які регулюють такий спосіб виконання
зобов'язання як зустрічне виконання,
при цьому зустрічним визнається таке
виконання зобов'язання однією зі
сторін, яке відповідно до договору
обумовлене виконанням свого обов'язку
другою стороною і означає, що виконання
свого обов'язку однією стороною
неможливе до здійснення виконання
другою стороною. Так, умовами п. 7.1
договору передбачено, що покупець
зобов'язується попередньо оплати товар
лише після отримання від продавця
рахунку-фактури, отже, продавець,
відповідно має продати товар після
попередньої його оплати покупцем.

Частинами 3, 4 ст. 538 ЦК України
передбачено, що у разі невиконання
однією із сторін у зобов'язанні свого
обов'язку або за наявності очевидних
підстав вважати, що вона не виконає
свого обов'язку у встановлений строк
(термін) або виконає його не в повному
обсязі, друга сторона має право
зупинити виконання свого обов'язку,
відмовитися від його виконання
частково або в повному обсязі. Якщо
зустрічне виконання обов'язку
здійснено однією із сторін, незважаючи
на невиконання другою стороною свого
обов'язку, друга сторона повинна
виконати свій обов'язок.

Як вбачається з матеріалів справи,
незважаючи на факт відсутності
передплати, позивач не скористався
своїм правом призупинити виконання
свого обов'язку з поставки товару і
надалі на свій ризик здійснював
поставку товару відповідачеві, що
підтверджується відповідними актами
приймання-передачі.

При цьому, укладений між сторонами
договір поставки не містить положень
щодо строків оплати товару у випадку
його поставки до здійснення покупцем
100% передоплати, не містить конкретного
визначення строку виконання
зобов'язання і норма ч. 4 ст. 538 ЦК
України, отже строк виконання обов'язку
відповідача здійснити оплату не може
вважатись встановленим, а тому, з
урахуванням вищевказаних приписів
чинного законодавства України, такий
строк мав би бути визначений за
правилами статті 530 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Крім того, відповідно до п.7.2 договору
зобов'язання покупця по оплаті товару
виникають з моменту виставлення
постачальником рахунку-фактури на
підставі відповідного додатку до
договору. При цьому, матеріали справи
не містять доказів виставлення
позивачем і отримання відповідачем
таких рахунків-фактур.

За таких обставин, не можна вважати
підставним висновок судів про
необхідність негайної (в день
отримання товару) оплати покупцем
грошових коштів за товар, який був
поставлений в іншому ніж визначено
умовами договору порядку, адже зі
змісту укладеного сторонами договору
вбачається, що права та обов'язки
сторін відносно поставки товару
виникали безпосередньо з додатків до
договору, які не містили іншого порядку
розрахунків за товар, який згідно за
наявними в матеріалах справи актами
приймання-передачі передавався
покупцеві в день підписання
відповідного додатку, а тому не міг
бути оплачений на умовах передоплати.

При цьому, суди не звернули увагу, що
умовами пунктів 7.5, 7.6 договору сторони
на такі випадки передбачили
необхідність проведення
взаєморозрахунків за актами звірки,
які (розрахунки) мають бути здійснені
сторонами не пізніше 3-х банківських
днів з моменту підписання таких актів
уповноваженими представниками сторін
і саме за порушення покупцем цих
строків здійснення взаєморозрахунків
на нього покладається
відповідальність у вигляді пені в
розмірі 0,1 % від суми заборгованості за
кожен день прострочення оплати та
додаткова відповідальність у вигляді
штрафу у розмірі 3 % від суми
заборгованості у разі якщо строк
прострочення покупця проведення
взаєморозрахунків перевищує 15
календарних днів.

Відтак, встановлення факту
прострочення виконання відповідачем
зобов'язань з оплати отриманого товару
здійснено господарськими судами
попередніх інстанцій без врахування
вищевказаних законодавчих приписів і
без надання належної оцінки умовам
укладеного між сторонами договору
поставки.

Таким чином, не встановлення
господарськими судами вищевказаних
обставин, які мають суттєве значення у
справі, є порушенням вимог ч. 1 ст. 43 ГПК
України і виключає можливість висновку
суду касаційної інстанції щодо
правильності застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального права при вирішенні
спору.

Оскільки відповідно до приписів ст. ст.
1115, 1117 ГПК України касаційна інстанція
перевіряє повноту встановлення та
юридичну оцінку обставин справи і не
наділена повноваженнями щодо їх
встановлення, колегія суддів на
підставі п. 3 ст. 1119 ГПК України вважає
за необхідне скасувати судові рішення,
а справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції для встановлення
зазначених обставин і надання їм
належної правової оцінки з врахуванням
всіх вищевикладених вказівок цієї
постанови.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "МАНА
ТРЕЙД" задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 02.07.2014 у справі
Господарського суду міста Києва
№910/24505/13 та рішення Господарського
суду міста Києва від 26.02.2014 у цій справі
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
К.В. Грейц

Судді
О.І.Глос

О.М.
Сибіга