ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"08" вересня 2014 р.
Справа № 911/3098/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВОДОГРАЙ», с. Жобрин,
Рівненська область

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «КРАЙ-2», м. Сквира

про стягнення 37 200,00 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників сторін:

позивач - Наулік О. І. предст., дов. б/н
від 15.08.2014р.;

відповідач - Брижак О.М. предст. дов. б/н
від 03.07.2014р.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської
області надійшла позовна заява
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВОДОГРАЙ» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «КРАЙ-2» про
стягнення 40 401, 81 грн. заборгованості за
договором поставки №1128 від 30.03.2009р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 28.07.2014р. у справі №911/3098/14
було порушено провадження та
призначено до розгляду на 18.08.2014р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 18.08.2014р. розгляд справи було
відкладено на 01.09.2014р., у зв'язку з
неявкою повноважного представника
відповідача.

01.09.2014р. через канцелярію суду
відповідачем було подано відзив на
позовну заяву, у якому позивач частково
визнає позовні вимоги, а в частині
позовних вимог про стягнення
заборгованості у розмірі 3 398,67 грн.
просить відмовити.

Також, відповідач просив припинити
провадження в частині стягнення 3201,82
грн., оскільки 04.08.2014р. було здійснено
платіж на рахунок позивача в якості
оплати за поставлений товар.

Однак, 18.08.2014р. позивачем було подано
заяву про зменшення розміру позовних
вимог, саме у зв'язку з вказаними вище
обставинами.

У випадку зменшення позивачем суми
позову, припинення провадження в
частині зменшення відповідної суми не
здійснюється, - про таке зменшення
зазначається в описовій частині
судового рішення, а предметом спору
стає вимога про стягнення суми в
зменшеному розмірі.

Аналогічна правова позиція викладена у
п. 4.6. Постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» № 18
від 26.12.2011р.

Відповідно до ч. 4 статті 22 ГПК України,
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 55 ГПК України,
ціна позову визначається у позовах про
стягнення грошей - стягуваною сумою або
сумою, оспорюваною за виконавчим чи
іншим документом, за яким стягнення
провадиться у безспірному
(безакцептному) поряду.

Враховуючи те, що у відповідності до
вищезазначених норм законодавства,
ціну позову вказує позивач, суд
зазначає, що має місце нова ціна позову
- 37 200,00 грн., виходячи з якої й
вирішується спір.

В судовому засіданні 01.09.2014р.
оголошувалась перерва в порядку ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України на 08.09.2014р.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення прийнято
господарським судом у нарадчій кімнаті
за результатами оцінки доказів,
поданих сторонами.

Відповідно до ч. 1 статті 85
Господарського процесуального кодексу
України, прийняте рішення оголошується
господарським судом у судовому
засіданні після закінчення розгляду
справи.

08.09.2014р. в судовому засіданні було
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності та заслухавши
пояснення присутніх в судовому
засіданні представників сторін, суд,-

встановив:

30 березня 2009 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Водограй»
(Постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Край»
(Покупець) укладено договір поставки №
1128, відповідно до умов якого,
Постачальник поставляє і передає у
власність Покупцю, а Покупець приймає
та оплачує товару згідно з замовленням
Покупця та останньою узгодженою
специфікацією,
товаросупроводжувальною
документацією, які складають
невід'ємну частину цього Договору, на
умовах цього Договору.

Відповідно до п. 1.1 Договору, Покупець
надає замовлення Постачальнику на
підставі специфікації, затвердженої
сторонами, що діє на дату замовлення, в
якій наведено список товарів, що
поставляються за цим Договором та їх
ціни, і яка є невід'ємною частиною цього
Договору.

Предмет поставки кожної окремої партії
товару по Договору встановлюються
шляхом обміну сторонами наступними
документами: на підставі узгодженої
специфікації Покупець направляє
Постачальнику замовлення, що
акцептується шляхом поставки
Постачальнику товару, кількість та
асортимент товару вважається
узгодженими на підставі заявки
Покупця, що прийнята Постачальником,
ціна - на підставі узгодженої сторонами
специфікації.

Пунктом 1.1. Додатку № 3 до Договору
передбачено, що Покупець оплачує
реалізовані товари за період один
календарний тиждень у магазинах
Покупця протягом 14 календарного дня з
дня закінчення календарного тижня, за
умови, що Постачальник надасть
належним чином оформлені накладні на
адресу Покупця, яка вказана в
замовленні, протягом не більше ніж 7
днів з дня поставки.

Відповідно до п. 3.6. Договору (зі змінами
та доповненнями внесеними Додатковою
угодою від 24.02.2010р.), Постачальник має
право за згодою Покупця змінювати
перелік товарів, що поставляються, і
ціни на них шляхом внесення змін до
специфікації з обов'язковою вказівкою
внутрішніх кодів Покупця, повідомивши
про це Покупця щонайменше за 15 робочих
днів до введення таких змін в дію.

Постачальник має надати Покупцю нову
специфікацію або має відправити її
рекомендованим листом з
підтвердженням про одержання одразу ж
після відправлення із змінами цін. Нові
ціни набувають чинності за умови та з
моменту підписання Покупцем
специфікації, яка заміняє Додаток № 2
«Специфікація». Постачальник здійснює
поставки за цінами згідно з діючими на
момент замовлення Додатками № 2
«Специфікація».

В пункті 8.1. визначено, що цей Договір
укладений строком до 31.12.2009 року. Строк
дії цього Договору автоматично
продовжується на додаткові однорічні
терміни у випадку. Якщо не менше ніж за 3
днів до закінчення його строку дії
будь-яка сторона не повідомить іншу
сторону у письмовій формі про свій
намір припинити його дію.

З огляду на те, що сторонами не надано
доказів припинення дії даного
договору, суд вважає, що є достатні
правові підстави вважати цей договір
пролонгованим на 2014 рік.

Додатковою угодою від 02.09.2010р. було
змінено сторону Покупця з ТОВ «Край» на
ТОВ «Край-2», відповідно до якої всі
права і обов'язки сторони покупця по
Договору поставки № 1128 від 30.03.2009р.
переходять з ТОВ «Край» до ТОВ «Край-2»
і ТОВ «Край» вибуває із зобов'язання по
Договору як сторона.

Як стверджує позивач, він свої
договірні зобов'язання виконав,
здійснивши поставку товарів на
загальну суму 46 846,62 грн., на
підтвердження чого надав копії
видаткових накладних, які були
підписані та скріплені печатками
сторін:

- видаткова накладна № РН-0002157 від
21.12.2013р. на суму 14 190,72 грн.

- видаткова накладна № РН-0002180 від
25.12.2013р. на суму 2589,60 грн.

- видаткова накладна № РН-0000153 від
29.01.2014р. на суму 2088,00 грн.

- видаткова накладна № РН-0000189 від
05.02.2014р. на суму 453,60 грн.

- видаткова накладна № РН-0000233 від
12.02.2014р. на суму 2541,60 грн.

- видаткова накладна № РН-0000299 від
22.02.2014р. на суму 2565,12 грн.

- видаткова накладна № РН-0000371 від
05.03.2014р. на суму 1313,28 грн.

- видаткова накладна № РН-0000448 від
15.03.2014р. на суму 1420,80 грн.

- видаткова накладна № РН-0000511 від
26.03.2014р. на суму 4545,60 грн.

- видаткова накладна № РН-0000558 від
02.04.2014р. на суму 1396,94 грн.

- видаткова накладна № РН-0000629 від
14.04.2014р. на суму 2804,33 грн.

- видаткова накладна № РН-0000673 від
18.04.2014р. на суму 3839,18 грн.

- видаткова накладна № РН-0000688 від
23.04.2014р. на суму 3930,33 грн.

- видаткова накладна № РН-0000719 від
28.04.2014р. на суму 3467,52 грн.

Відповідач, в свою чергу, зобов'язання
за договором в частині своєчасної
оплати за поставлений товар в повному
обсязі не виконав, у зв'язку з чим
станом на момент звернення позивача з
позовом до суду за ним рахувалась
заборгованість у розмірі 40 401,81 грн.

В подальшому відповідачем було
сплачено 3201,82 грн. за отриманий товар, у
зв'язку з чим, станом на 08.09.2014р. сума
основного боргу становить 37 200,00 грн.,
яку позивач просить стягнути з
відповідача.

У відзиві на позов відповідач зазначив,
що позивачем не надано жодної копії
довіреності, а видаткові накладні не
містять номеру довіреності на
отримання товарно-матеріальних
цінностей та дату їх видачі.

З цього приводу суд зазначає, що
довіреності на отримання
товарно-матеріальних цінностей (так
само як і повідомлення за підписом
директора та головного бухгалтера про
зразок печатки на отримання товару, яке
оформлюється при
централізовано-кільцевих перевезеннях
відповідно до п. 13 інструкції про
порядок реєстрації виданих, повернутих
і використаних довіреностей на
одержання цінностей) не є документами,
що підтверджують факт поставки товару.

Такої ж позиції дотримується Вищий
господарський суд України, який у своїй
Постанові від 17.09.2009 року у справі №21/105
та Постанові від 09.04.2013 року у справі
№5023/5085/12, де зазначає, що довіреність на
одержання матеріальних цінностей є
документом, що лише фіксує рішення
уповноваженої особи (керівника)
підприємства про уповноваження
конкретної фізичної особи одержати для
підприємства визначені перелік та
кількість цінностей. Тобто довіреність
не є документом, що підтверджує факт
господарської операції по передачі чи
прийняттю товару.

Передача (прийняття) матеріальних
цінностей без довіреності може бути
порушенням ведення бухгалтерського
обліку, але не є достатньою обставиною,
що заперечує факт передачі або
прийняття товарів.

Накладні - це первинні бухгалтерські
документи, що підтверджують існування
факту здійснення господарської
операції.

Всі спірні видаткові накладні, що
видані позивачем, відповідають вимогам
зазначених нормативних актів, містять
всі обов'язкові реквізити, в тому числі
і посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції. Про
прийняття товару за вказаними
накладними в т.ч. свідчить наявність
підпису представників відповідача, які
завірені відбитками спеціальних
штампів відповідача «Для накладних».

Підпис сторони (сторін) на правочині
підтверджує лише форму правочину, в
якій його вчинено письмову, а
відповідно, сам факт вчинення
правочину юридичними особами
підтверджується наявністю печатки на
документі, вчиненому в письмовій формі.

Наявність штампу на спірних накладних
є свідченням скріплення не підпису
особи, а самого документу.

Аналогічна позиція міститься у
постановах ВГСУ від 01 листопада 2011 р.
справа № 21/235-09, від 21 серпня 2013 року
справа № 5015/3143/12 та від 13 березня 2013р.
справа № 5028/7/17/2012.

Відповідальність і контроль за
дотриманням порядку зберігання
печаток і штампів, а також законністю
користування ними покладається на
керівників підприємств, установ і
організацій, господарських об'єднань,
суб'єктів господарської діяльності. У
разі втрати печаток і штампів
керівники підприємств зобов'язані
негайно повідомити про це органи МВС
України та вжити заходів для їх
розшуку.

Відповідачем, в свою чергу, не надано
суду доказів втрати, підробки чи
передачі штампу іншій особі.

З огляду на вищезазначене, суд не
приймає дані заперечення відповідача.

Також, відповідач зазначає, що позивач
поставив товар за цінами, що не
відповідають тим, які передбачені
затвердженою Специфікацією, жодних
змін до Специфікації сторони не
погоджували, а видаткові накладні
підписані особами, що не вповноважені
встановлювати розмір цін за
поставлений товар.

Розглянувши матеріали справи, судом
встановлено, що спірні накладні, копії
яких додані до позовної заяви і якими
позивач підтверджує факт поставки
товару відповідачу, не містять
посилання на договір, а асортимент
товару, який був поставлений за цими
накладними не відповідає погодженим
специфікаціям.

З огляду на це, суд вважає, що спірні
правовідносини сторін виникли не на
підставі договору поставки № 1128 від
30.03.2009 р., а отже мала місце
позадоговірна поставка товару.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу
України, до правовідносин сторін щодо
поставки товарів застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин.

Приписами пункту 2 статті 692 Цивільного
кодексу України передбачено: покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

У зв'язку з чим, суд прийшов до висновку,
що у відповідача виник обов'язок
сплатити товар негайно після прийняття
товару за цінами, які були вказані у
видаткових накладних, а не за цінами,
які були узгоджені сторонами в рамках
договору поставки.

Щодо тверджень відповідача про те, що
видаткові накладні підписані особами,
що не вповноважені встановлювати
розмір цін за поставлений товар, суд
зазначає, що відповідно до ст. 241 ЦК
України, правочин, вчинений
представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою,
яку представляють, створює, змінює і
припиняє цивільні права та обов'язки з
моменту вчинення цього правочину.

Відповідач не надав жодних доказів
повернення товару позивачеві та не
заперечував факт поставки товару,
здійснював часткові проплати за
поставлений товар, у зв'язку з чим суд
прийшов до висновку, що такими своїми
діями відповідач підтвердив свою згоду
з цінами, які зазначені в кожній
видатковій накладній.

Приписами статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Оскільки заборгованість відповідача
перед позивачем на час прийняття
рішення повністю не погашена, доказів
оплати отриманого товару відповідач до
суду не надав, розмір вказаної
заборгованості відповідає фактичним
обставинам справи, вимога про
стягнення з відповідача 37 200,00 грн.
боргу за поставлений товар підлягає
задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судом
покладається на відповідача.

Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 49, 82-85, Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «КРАЙ-2»
(09000, Київська обл., Сквирський район, м.
Сквира, вул. Леніна, 22, )
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВОДОГРАЙ» (35310,
Рівненська обл., Рівненський р-н, с.
Жобрин, вул. Лісова,1, ) - 37
200 (тридцять сім тисяч двісті) грн. 00 коп.
суми заборгованості та 1 827 (одну тисячу
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
судового збору.

3. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту
рішення: 24.09.2014р.

Суддя
Щоткін О.В.