КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2014 р. Справа№ 910/7159/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі:
Мельниченко О.В.

представники сторін у судове засідання
не з'явились.

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Акціонерна страхова компанія "ІНГО
Україна"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 17.06.2014р.

у справі № 910/7159/14 (суддя: Борисенко І.І.)

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Акціонерна страхова
компанія "ІНГО Україна"

до Приватного акціонерного товариства
"Європейський страховий альянс"

про відшкодування шкоди в сумі 24 990 грн.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року позивач звернувся до
Господарського суду міста Києва з
позовною заявою до відповідача про
стягнення суми основної
заборгованості у розмірі 24 990,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 17.06.2014 р. у справі № 910/7159/14 у
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Обґрунтовуючи рішення, суд першої
інстанції зазначив, що позивачем було
пропущено строк позовної давності при
зверненні з позовними вимогами,
поважні причини пропуску строку
позивач не навів, з відповідним
клопотанням не звернувся.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, Приватне акціонерне
товариство "Акціонерна страхова
компанія "ІНГО Україна" звернулось з
апеляційною скаргою до Київського
апеляційного господарського суду, в
якій просило скасувати рішення
Господарського суду міста Києва від
17.06.2014р. по справі № 910/7159/14. та прийняти
нове рішення, яким задовольнити позов
повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги вказав на те, що судом першої
інстанції не було взято до уваги те, що
у спірних правовідносинах має місто
регрес, оскільки відповідно до ч.6 ст.261
ЦК України перебіг позовної давності
за регресивними зобов'язаннями
починається від дня виконання
основного зобов'язання, у даному
випадку - 31.08.2011 року.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 14.07.2014 року
було прийнято до розгляду апеляційну
скаргу Приватного акціонерного
товариства "Акціонерна страхова
компанія "ІНГО Україна" та призначено
розгляд справи № 910/7159/14 на 09.09.2014р. у
складі колегії суддів: головуючий
суддя Руденко М.А., суддів: Дідиченко
М.А., Пономаренка Є.Ю.

09.09.2014р. представники позивача та
відповідача у судове засідання не
з'явилися,

через відділ документального
забезпечення суду від представника
позивача надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи.

Крім того, через відділ
документального забезпечення суду
09.09.2014 року від представника
відповідача надійшло письмове
заперечення на апеляційну скаргу, в
якому останній просив апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
рішення суду першої інстанції без змін,
також просив розглядати справу за
відсутністю уповноваженого
представника відповідача, за наявними
матеріалами у справі.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду, клопотання
позивача про відкладення розгляду
справи задоволено, розгляд справи
відкладено до 15.09.2014 року.

15.09.2014 року представники сторін не
з'явились, про причини неявки суд не
повідомили, як свідчать матеріали
справи представники сторін були
повідомлені належним чином, що
підтверджується повідомленням про
вручення їх поштового відправлення,
які міститься в матеріалах справи
№27597289 (вх.№25147/14 від 16.07.2014р.), та №15595278
(вх.№25319 від 16.07.2014р.) (а.с.121-122).

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9.2.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Крім того, статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених ст.69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Виходячи зі змісту ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України та
аналізу змісту позовних вимог по даній
справі, Київський апеляційний
господарський суд не бачить підстав
для чергового відкладення розгляду
справи, оскільки розгляд справи вже
відкладався, з урахуванням того, що
розгляд апеляційної скарги обмежений
процесуальними строками, зокрема ст. 102
Господарського процесуального кодексу
України, чергове безпідставне
відкладення призводить лише до
необґрунтованого затягування розгляду
даної справи.

Оскільки, сторони були належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
апеляційної скарги, проте сторони не
скористались своїми правами,
передбаченими статтями 22 ГПК України,
а явка сторін - не визнавалася
обов'язковою судом апеляційної
інстанції, Київський апеляційний
господарський суд дійшов до висновку
про можливість розгляду апеляційної
скарги по суті в судовому засіданні
15.09.2014р. за відсутності представників
сторін.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, долучені до
матеріалів справи, виходячи з вимог
чинного законодавства, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Згідно ст. 101 Господарського
процесуального кодексу апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
01.05.2010р. на 485 км. 70 м. автомобільної
дороги Харків-Сімферополь була скоєна
ДТП, а саме відбулося зіткнення
автомобіля "ГАРЗ-ПБ", д.р.н. НОМЕР_2, яким
керував ОСОБА_2 та автомобіля
"Шевролет", д.р.н. НОМЕР_1, яким керував
ОСОБА_3

Згідно, вироку Генічеського районного
суду Херсонської області від 28.03.2011р.
№1-40/11, причиною ДТП стало те, що водій
ОСОБА_2, керуючи автомобілем "ГАРЗ-ПБ",
д.р.н. НОМЕР_2 проявив неуважність та
недбалість до дорожньої обстановки, не
обрав безпечну швидкість руху, в
результаті чого виїхав на смугу
зустрічного руху та допустив зіткнення
з автомобілем "Шевролет", д.р.н. НОМЕР_1,
чим порушив вимоги пункту 1.5, 2.3, б) 11.2,
12.1, 12.2 ПДР України.(а.с.68)

Внаслідок вищезазначеної ДТП було
пошкоджено автомобіль "Шевролет",
державний номерний знак НОМЕР_1, який
був застрахований позивачем на
підставі Договору добровільного
страхування (поліс) від 04.09.2009 №250595268
(а.с.28).

За умовами Договору добровільного
страхування від 04.09.2009р. №250595268,
страхового акту №59371 від 17.08.2011р.,
позивачем було виплачено страхове
відшкодування в розмірі 48 223,40 грн., що
підтверджується наявним у матеріалах
справи платіжним дорученням №7710 від
31.08.2011р. на суму 48 223,40 грн. (а.с.77)

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про
страхування" та ст. 993 ЦК України до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Як було вірно встановлено судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, шкоду було заподіяно водієм
автомобіля "ГАРЗ-ПБ", д.р.н. НОМЕР_2,
ОСОБА_2, під час експлуатації вказаного
автомобіля, і його вину у вчиненні ДТП
встановлено вироком Генічеського
районного суду Херсонської області від
28.03.2011р. №1-40/11.

Вина особи, яка керувала автомобілем
"ГАРЗ-ПБ", встановлена у судовому
порядку.

Матеріалами справи підтверджено, що на
час скоєння вищевказаної ДТП (01.05.2010р.)
цивільно-правова відповідальність
будь-яких осіб, які експлуатують
автомобіль "ГАРЗ-ПБ" на законних
підставах, була застрахована у
відповідача на підставі договору
(полісу) №ВА/7297404 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів. Вказаним
договором (полісом) передбачено, що
ліміт відповідальності за шкоду
заподіяну майну третіх осіб становить
25 500 грн., франшиза - 510 грн., строк дії
полісу з 17.11.2009р. до 16.11.2010р.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції прийшов до
висновку про те, що у спірному
зобов'язанні відбулась заміна
кредитора - страхувальник передав
страховикові, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
право вимоги до особи, відповідальної
за завдані збитки. Відтак, перебіг
строку позовної давності починається з
моменту виникнення страхового випадку
( у даному разі дорожньо-транспортної
пригоди).

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції
зважаючи на наступне.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Згідно п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода , завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Відповідно до Звіту №1128/12 від 10.12.2010р.
враховуючи, що відновлювати
пошкоджений транспортний засіб
економічно не вигідно, то вартість
матеріального збитку дорівнює
ринковій вартості на момент ДТП та
складає 78 147,24 грн.

Статтею 993 Цивільного кодексу України
та ст.. 27 Закону України «Про
страхування» передбачено , що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержав страхове відшкодування, має до
особи, відповідної за завдані збитки.

Відповідно до правового висновку, який
міститься в постанові судових палат у
цивільних та господарських справах
Верхового Суду України від 25.12.2013 року у
справі № 6-112цс13 при виплаті страховою
компанією страхового відшкодування
згідно ст. 993 ЦК України до неї
переходить право вимоги потерпілого, а
не відбувається набуття такого права в
порядку регресу.

Таким чином, зі змісту наведених
правових норм, вбачається, що у зв'язку
з погашенням шкоди коштами страхового
відшкодування до страховика
переходить право вимоги ( права
кредитора, яким у делікатному
зобов'язанні є потерпілий) до
заподіювача.

Аналогічної позиції викладена в
Постановах Вищого господарського суду
у справі № 910/21529/13 від 29.04.2014 року та у
справі № 910/17223/13 від 01.07.2014 року.

Скаржник в апеляційній скарзі
зазначає, що судом першої інстанції
безпідставно було визначено, що
відповідачем був пропущений строк
позовної давності, колегія суддів не
приймає до уваги зазначені договори,
зважаючи на наступне.

Згідно, ст. 256 ЦК України особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу
протягом строку позовної давності.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 261, 262 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.
Заміна сторін у зобов'язанні не змінює
порядку обчислення та перебігу
позовної давності.

У спірному зобов'язанні відбулася
заміна кредитора - страхувальник
передав страховикові, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування, у межах
фактичних витрат право вимоги до особи,
відповідальної за завдані збитки. При
цьому строк позовної давності у
страховому зобов'язанні є загальним
(три роки) та його перебіг починається
від дня настання страхового випадку.

Аналогічних висновків дійшов
Верховний Суд України у постанові від
25.12.2013р.

За таких обставин, потерпіла особа
отримала право на відшкодування
завданої в результаті ДТП шкоди в
момент нанесення збитків, тобто 01.05.2010р.

Як було вірно встановлено судом першої
інстанції, трирічний строк позовної
давності сплив 01.05.2013, а з позовними
вимогами позивач звернувся до суду
15.04.2014р., про що свідчить штемпель на
конверті, в якому надійшла позовна
заява.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом
не було подано клопотання про визнання
поважними причин пропуску строку
позовної давності.

Враховуючи вищевикладені обставини
справи колегія суддів дійшла висновку,
що у зв'язку із закінченням строку
позовної давності, суд першої
інстанції дійшов правомірного та
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволенні заявлених позовних вимог в
повному обсязі.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновку місцевого
господарського суду з огляду на
вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі,
апеляційний суд робить висновок, що суд
першої інстанції дав належну оцінку
доказам по справі та виніс законне
обґрунтоване рішення, яке відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що скаржник не довів
обґрунтованість своєї апеляційної
скарги, докази на підтвердження своїх
вимог суду не надав, апеляційний суд
погоджується із рішенням
господарського суду міста Києва від
17.06.2014 року у справі № 910/7159/14, отже
підстав для його скасування або зміни
не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Акціонерна
страхова компанія "ІНГО Україна" на
рішення господарського суду міста
Києва від 17.06.2014 року у справі № 910/7159/14
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста
Києва від 17.06.2014 року у справі № 910/7159/14
залишити без змін.

Матеріали справи № 910/7159/14 повернути
до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України через суд
апеляційної інстанції протягом
двадцяти днів.

Головуючий суддя
М.А. Руденко

Судді
М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко