м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/483/14 09.09.14
За позовом Публічного акціонерного
товариства «Подільський цемент»
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «БК Трансбудінвест»
про стягнення 1 480 671,81 грн., -
Суддя Морозов С.М.
За участю представників сторін:
від позивача: Антощук О.А. (представник
за довіреністю №3 від 01.08.2014р.);
від відповідача: не з'явились.
Обставини справи:
Публічне акціонерне товариство
«Подільський цемент» (надалі також -
позивач) звернулось до суду з позовною
заявою про стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю «БК
Трансбудінвест» (надалі також -
відповідач) суми в розмірі 1 480 671,81 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у
відповідача виникла заборгованість за
Договором №23/09-11 екс транспортного
експедирування та Договором оренди
№23/09-11 екс у зв'язку з не проведенням
оплати наданих позивачем послуг.
Відповідач відзиву на позовну заяву не
надав, участь уповноваженого
представника в судових засіданнях не
забезпечив, про час та місце судових
засідань був повідомлений належним
чином, докази чого містяться в
матеріалах справи.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.01.2014р. суддя Балац С.В.
повернув позовну заяву Публічному
акціонерному товариству «Подільський
цемент» на підставі п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 04.03.2014р. ухвалу
Господарського суду міста Києва від
17.01.2014р. було скасовано та передано
справу до Господарського суду міста
Києва для вирішення питання про
прийняття позовної заяви до
Розпорядженням керівника апарату
Господарського суду міста Києва
Кривенко О.М. від 21.03.2014р. №04-23/105
матеріали справи №910/483/14 було передано
на повторний автоматичний розподіл у
зв'язку з перебуванням судді Балац С.В.
Проведеним 21.03.2014р. повторним
автоматичним розподілом матеріали
справи №910/483/14 були розподілені на
суддю Морозова С.М.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 24.03.2014р. порушено провадження
у справі №910/483/14 суддею Морозовим С.М.,
розгляд справи призначено на 22.04.2014р.
В судове засідання 22.04.2014р. представник
від відповідача не з'явився, про час та
місце судового засідання повідомлений
належним чином. Розгляд справи було
відкладено до 13.05.2014р.
В судове засідання 13.05.2014р.
представники від відповідача не
з'явились, про час та місце судового
засідання повідомлені належним чином,
розгляд відкладено до 20.05.2014р.
В судовому засіданні 20.05.2014р. було
поставлено на обговорення питання щодо
призначення в справі судової
економічної експертизи для визначення
того, чи дійсно за відповідачем
рахується заборгованість в розмірі 1
431 150,10 грн. згідно наявних в матеріалах
справи доказів. Представник позивача,
присутній в судовому засіданні 20.05.2014р.,
просив суд вирішити вказане питання на
власний розсуд.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.05.2014р. в справі було
призначено судову економічну
експертизу, проведення якої доручено
Київському науково-дослідному
інституту судових експертиз.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.05.2014р. провадження в справі
було зупинено на час проведення
судової економічної експертизи.
20.05.2014р. матеріали справи з супровідним
листом №06-14/172/14 було скеровано до
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз для
проведення судової експертизи.
13.08.2014р. матеріали справи з супровідним
листом №7182/14-45 від 06.08.2014р. були
повернуті до Господарського суду міста
Києва без виконаної експертизи у
зв'язку з тим, що позивачем не здійснено
оплату вартості експертного
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 15.08.2014р. поновлено
провадження у справі та призначено
справу до розгляду на 19.08.2014р.
Розпорядженням В.о. голови
Господарського суду міста Києва
Паламар П.І. від 19.08.2014р., у зв'язку з
перебуванням судді Морозова С.М. у
відпустці, справу №910/483/14 передано для
розгляду судді Коткову О.В.
Ухвалою від 19.08.2014р. суддею Коковим О.В.
було прийнято до провадження справу
№910/483/14 та призначено до слухання на
Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 09.09.2014р. справу
№910/483/14 було передано на розгляд судді
Морозову С.М., у зв'язку з його виходом з
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 09.09.2014р. справу №910/483/14 було
прийнято до провадження та призначено
її до розгляду на 09.09.2014р.
В судове засідання 09.09.2014р. представник
від відповідача не з'явився.
Судом враховано, що відповідно до п. 3.9.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.
При цьому, оскільки суд відкладав
розгляд справи, надаючи можливість
учасникам судового процесу
реалізувати свої процесуальні права на
представництво інтересів у суді та
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 ГПК України, не
знаходить підстав для відкладення
розгляду справи.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст.
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005р. у справі «Смірнова проти
Відповідно до Листа Верховного Суду
України головам апеляційних судів
України №1-5/45 від 25.01.2006р., у
цивільних, адміністративних і
господарських справах перебіг
провадження для цілей статті 6
Конвенції розпочинається з моменту
подання позову і закінчується
винесенням остаточного рішення у
справі.
Критерії оцінювання «розумності»
строку розгляду справи є спільними для
всіх категорій справ (цивільних,
господарських, адміністративних чи
кримінальних). Це - складність справи,
поведінка заявника та поведінка
органів державної влади (насамперед,
суду). Відповідальність держави за
затягування провадження у справі, як
правило, настає у випадку
нерегулярного призначення судових
засідань, призначення судових засідань
з великими інтервалами, затягування
при передачі або пересиланні справи з
одного суду в інший, невжиття судом
заходів до дисциплінування сторін у
справі, свідків, експертів, повторне
направлення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
Всі ці обставини судам слід
враховувати при розгляді кожної
справи, оскільки перевищення розумних
строків розгляду справ становить
порушення прав, гарантованих пунктом 1
статті 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, а збільшення
кількості звернень до Європейського
суду з прав людини не лише погіршує
імідж нашої держави на міжнародному
рівні, але й призводить до значних
втрат державного бюджету.
В судовому засіданні 09 вересня 2014 року
оголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -
01.09.2011р. між позивачем та відповідачем
були укладені Договір №23/09-11 екс
транспортного експедирування від
19.09.2011р. (надалі Договір-1) Договір
оренди №23/09-11 екс від 01.09.2011р.(надалі -
Договір-2) та Договір купівлі-продажу
№11-254 від 06.05.2011р. (надалі - Договір-3).
Відповідно до п. 1.1. та п. 1.2. Договору-1,
цей договір встановлює порядок
взаємовідносин та взаєморозрахунків
сторін, що виникають при організації та
здійсненні транспортного
експедирування при перевезенні
вантажів залізничними та іншими видами
транспорту по території України, СНД та
інших держав. Позивач доручає
відповідачу, а відповідач
зобов'язується за плату та за рахунок
позивача надати наступні види
транспортно-експедиторських послуг:
забезпечення оптимального
транспортного обслуговування та
організації перевезення вантажів
залізничними та іншими видами
транспорту; проведення розрахунків з
транспортними організаціями за
перевезення вантажів та іншими
організаціями, які залучаються
відповідачем для виконання даного
Договору (експедитори, агенти, митні
брокери та ін.); видача інструкцій
відносно проведення та оформлення
товарно-транспортної документації на
Як на факт надання послуг відповідачем
позивачу за цим Договором-1 останній
посилається на Акти виконання робіт
(надання послуг): №1/ТФ012012 від 19.03.2012р. на
суму 105 557,76 грн., №2/ТФ022012 від 21.03.2012р. на
суму 364 548,48 грн., №1/ТФ012012 від 19.03.2012р. на
суму 105 557,76 грн.(зменшено розмір послуг
на суму в розмірі 3 563,16 грн. згідно акту
№2/ТФ022012 від 27.04.2012р.), №3/ТФ032012 від
16.04.2012р. на суму 764 231,64 грн., №4/ТФ042012 від
16.05.2012р. на суму 940 665,24 грн., №5/ТФ052012 від
06.06.2012р. на суму 815 388,72 грн., №6/ТФ062012 від
30.06.2012р. на суму 517 897,32 грн., №7/ТФ072012 від
31.07.2012р. на суму 664 872,24 грн. Загальна сума
послуг за вказаними актами становить 4
Відповідно до п. 1.1. Договору-2
відповідач здійснює передачу в орендне
користування позивачу
хоппер-цементовози для перевезення
цементу (вагони), а позивач
зобов'язується прийняти в платне
користування вагони, своєчасно та в
повному обсязі здійснювати розрахунки
з відповідачем у відповідності з
умовами даного Договору.
Додатками №1, №1А, №№2-6 сторони
погодили вартість оренди та кількість
хоперів-цементовозів (вагонів).
Як на факт надання послуг відповідачем
позивачу за цим Договором-2 останній
посилається на: акт №1 від 30.11.2011р. на
суму 535 059,00 грн. (послуги за цим актом
погашені відповідачем шляхом
зарахування зустрічних однорідних
вимог (повідомлення про проведення
взаємозаліку) - зазначено в позові); акт
№2 від 15.02.2012р. на суму 202 851,60 грн.; акт №3
на суму 164 160,00 грн. (послуги за цим актом
на суму 33 732,70 грн. погашені
відповідачем шляхом зарахування
зустрічних однорідних вимог
(повідомлення про проведення
взаємозаліку); акт №4 від 03.03.2012р. на
суму 268 320,00 грн.; акт №5 від 02.04.2012р. на
суму 298 560,00 грн.; акт №6 від 04.05.2012р. на
суму 356 160,00 грн.; акт №7 від 06.06.2012р. на
суму 401 760,00 грн.; акт №8 від 30.06.2012р. на
суму 453 600,00 грн.; акт №9 від 31.07.2012р. на
суму 468 720,00 грн.; акт №10 від 31.08.2012р. на
суму 105 840,00 грн. Загальна сума послуг за
вказаними актами становить 3 255 030,60 грн.
Окрім того, позивач вказує, що
відповідно до укладених договорів,
відповідач крім актів виконаних робіт
було виставлено позивачу
рахунки-фактури на суму 8 388 746,24 грн., а
грн.; №СФ-590 від 06.06.2012р. на суму 1 000 000,00
грн.; №СФ-605 від 08.06.2012р. на суму 450 000,00
грн.; №21/06-01 від 21.06.2012р. на суму 1 000 000,00
грн.; №16/07-01 від 16.07.2012р. на суму 1 000 000,00
Позивачем перераховано на рахунок
відповідача кошти в розмірі 8 286 986,24 грн.
згідно платіжних доручень: №8460 від
23.03.2012р. на суму 268 320,00 грн.; №8639 від
23.03.2012р. на суму 470 106,24 грн.; №8719 від
28.03.2012р. на суму 600 000,00 грн.; №9051 від
18.04.2012р. на суму 900 000,00 грн.; №8864 від
09.04.2012р. на суму 800 000,00 грн.; №9238 від
27.04.2012р. на суму 700 000,00 грн.; №61 від
13.04.2012р. на суму 298 560,00 грн.; №9402 від
11.05.2012р. на суму 500 000,00 грн.; №9530 від
17.05.2012р. на суму 300 000,00 грн.; №9792 від
06.06.2012р. на суму 1 000 000,00 грн.; №285 від
08.06.2012р. на суму 450 000,00 грн.; №313 від
16.07.2012р. на суму 1 000 000,00 грн.;
За правилами чинного ГПК України
господарські суди дотримуються
позиції суду апеляційної інстанції і
розглядають справу виключно на
підставі та в порядку, встановленому
Господарським процесуальним кодексом
В Постанові Київського апеляційного
господарського суду від 04.03.2014р.
зазначено, що розгляд даної справи по
окремо по кожному договору є
неможливим, оскільки фінансові
зобов'язання за договорами
виконувались шляхом зарахування
зустрічних однорідних вимог.
Як вказує позивач, враховуючи те, що
станом на 07.12.2011р. відповідач
заборгував 568 792,70 грн. за поставлений
цемент за умовами Договору-3,
розрахунок по акту №1 по Договору-2 на
суму 535 059,00 грн. здійснено шляхом
зарахування зустрічних однорідних
В матеріалах справи міститься
повідомлення про проведення
взаємозаліку в односторонньому
порядку на суму 535 060,00 грн., підписане
бухгалтером позивача ОСОБА_1
В результаті здійснення зарахування
зустрічних однорідних вимог, вказує
позивач, борг відповідача станом на
31.12.2011р. становив 33 733,70 грн.
В матеріалах справи також міститься
повідомлення про проведення
взаємозаліку в односторонньому
порядку на суму 33 732,70 грн., підписане
бухгалтером позивача ОСОБА_1
Відповідно до Договору-3 позивач
зобов'язався поставити, а відповідач
прийняти та оплатити цемент, по марках
та кількістю згідно заявок
відповідача, на умовах, що викладені у
цьому Договорі. (п. 1.1. Договору-3).
Відпускна ціна без врахування
транспортних витрат на момент
укладання договору з урахуванням ПДВ
складає: портландцемент марки ПЦ 11/АШ-400
навал 618,00 грн. за тону, портландцемент
марки ПЦ 11 БШ 400 навал 607,00 грн. за тону.
(п. 2.1. Договору-3).
Орієнтовна сума договору на момент
його укладення складає 5 000 000,00 грн. (п.
Додатковою угодою до Договору-3 від
05.09.2011р. сторони встановили ціну на
цемент (без урахування залізничного
тарифу) з урахуванням ПДВ, за одну тону:
ПЦ 1-500 навал - 810,00 грн., ПЦ 11/АШ-400 навал -
702,00 грн., ПЦ 11/БШ-400 навал - 690,00 грн.
В матеріалах справи міститься Акт
звірки взаєморозрахунків за період з
01.01.2012р. по 31.10.2012р., підписаний обома
сторонами, відповідно до якого сальдо
позивача на кінець періоду, визначене в
сумі в Дт, становить 1 509 595,18 грн.
В матеріалах справи також міститься
Акт звірки взаєморозрахунків в розрізі
місяців за період з 01.11.2011р. по 31.10.2013р.,
підписаний обома сторонами, відповідно
до якого сальдо позивача на кінець
періоду, визначене в сумі в Дт,
становить 963 768,18 грн.
В подальшому, вказано в позові, сторони
здійснили зарахування зустрічних
однорідних вимог на суму 33 732,70 грн., що
підтверджується повідомленням
позивача та листом-відповіддю
відповідача (вих. 16/05-04 від 16.05.2012р.) про
отримання повідомлення і проведення
його по бухгалтерських регістрах
В результаті розрахунків позивача, з
урахуванням укладених між сторонами
договорів, станом на 31.12.2012р. за
З огляду на все вищевикладене, позивач
звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача суми боргу за
вказаними договорами.
Згідно ст. 202 Цивільного кодексу
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
Відповідно до положень статті 205
Цивільного кодексу України правочин
може вчинятися усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Правочин, для
якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма, вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків.
Відповідно до ст.ст. 11, 626 Цивільного
кодексу України договір є підставою
виникнення цивільних прав та
Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Виконавець повинен надати послугу
особисто (ч. 1 ст. 902 Цивільного кодексу
Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу
Відповідно до ст. 297 Господарського
кодексу України за агентським
договором одна сторона (комерційний
агент) зобов'язується надати послуги
другій стороні (суб'єкту, якого
представляє агент) в укладенні угод чи
сприяти їх укладенню (надання
фактичних послуг) від імені цього
суб'єкта і за його рахунок. Агентський
договір повинен визначати сферу,
характер і порядок виконання
комерційним агентом посередницьких
послуг, права та обов'язки сторін, умови
і розмір винагороди комерційному
агентові, строк дії договору, санкції у
разі порушення сторонами умов
договору, інші необхідні умови,
визначені сторонами.
Також, згідно із ст. 759 Цивільного
кодексу України за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
Статтею 283 Господарського кодексу
України передбачено, що за договором
оренди одна сторона (орендодавець)
передає другій стороні (орендареві) за
плату на певний строк у користування
майно для здійснення господарської
Як передбачено частинами 1 та 5 статті 762
Цивільного кодексу України за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму. Плата
за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
Орендна плата - це фіксований платіж,
який орендар сплачує орендодавцю
незалежно від наслідків своєї
господарської діяльності. Орендна
плата встановлюється у грошовій формі.
Строки внесення орендної плати
визначаються в договорі. (ст. 286
Господарського кодексу України).
Згідно із ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
В силу ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог,
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, та відповідно до ст. 629 ЦК
України договір, є обов'язковим для
виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушення
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов визначених
змістом зобов'язання (неналежне
виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України один суб'єкт господарського
зобов'язання повинен вчинити певну дію
на користь іншого суб'єкта, а інший
суб'єкт має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання мають
виконуватися належним чином,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.
Як виявлено судом при дослідженні
договорів, що містяться в матеріалах
справи, укладені між сторонами
Договори №1 та №2 мають однакові номери
Акти, підписані сторонами по договорам
містять посилання лише на номер та дату
договору без зазначення конкретно
визначеного договору, а саме договору
послуг чи договору оренди, враховуючи
те, що ці правовідносини мають різний
характер виникнення та регулюються
різними нормами діючого законодавства.
Додаткових розрахунків та письмових
пояснень, на вимогу суду позивачем до
матеріалів справи не надано.
Отже, у суду відсутня фактична
можливість самостійно визначити
приналежність конкретних актів до
Договору-1 чи Договору-2.
У зв'язку з тим, що відповідач в справі
на судові засідання не з'являвся, в той
час як належним чином був повідомлений
про час та місце таких засідань, а також
беручи до уваги те, що відповідно до
частини першої статті 41 Господарського
процесуального кодексу України для
роз'яснення питань, що виникають при
вирішенні господарського спору і
потребують спеціальних знань,
господарський суд вправі призначити
судову експертизу, в справі №910/483/14
було призначено судову бухгалтерську
При цьому, згідно з п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 104
Господарського процесуального кодексу
України неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи, а також
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які господарський
суд визнав встановленими, є підставами
для скасування або зміни рішення
місцевого господарського суду.
Отже, за змістом системного аналізу
приписів ст. ст. 43, 104 Господарського
процесуального кодексу України з метою
забезпечення законності та
обґрунтованості судового рішення, на
місцевий господарський суд покладено
обов'язок всебічно та повно з'ясувати і
дослідити обставини справи в їх
сукупності, що мають значення для її
Таким чином, суд, розглядаючи справу,
має вживати заходів до всебічного й
повного встановлення обставин спору,
що не суперечить принципу
змагальності, оскільки останній
відображається в змісті процесуальних
прав та обов'язків осіб, що беруть
участь у справі та реалізується в
сукупності з принципами рівності,
диспозитивності та безпосередності.
Відповідно до п. 127-128 Інструкції про
призначення та проведення судових
експертиз та експертних досліджень та
Науково-методичних рекомендацій з
питань підготовки та призначення
судових експертиз та експертних
досліджень, затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України №53/5 від
08.10.1998р. (у редакції наказу Міністерства
юстиції України від 01 червня 2009 року
№965/5), економічна експертиза включає
дослідження документів
бухгалтерського, податкового обліку і
звітності; дослідження документів про
економічну діяльність підприємств і
організацій; дослідження документів
фінансово-кредитних операцій.
Головними завданнями дослідження
документів бухгалтерського,
податкового обліку і звітності є,
зокрема, установлення документальної
обґрунтованості оформлення операцій з
одержання, зберігання, виготовлення,
реалізації товарно-матеріальних
цінностей, в тому числі грошових,
основних засобів, надання послуг;
установлення документальної
обґрунтованості відображення в обліку
грошових коштів, цінних паперів.
Призначена ухвалою суду в даній справі
бухгалтерська експертиза не була
проведена Київським науково-дослідним
інститутом судових експертиз у зв'язку
з невиконанням позивачем обов'язку
щодо здійснення оплати вартості
експертного дослідження.
Поясненням №16-2066 від 09.09.2014р. позивач
повідомив суд, що вважає за доцільне
здійснити розгляд справи за наявними в
справі доказами без проведення в
справі експертного дослідження.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №4
від 23.03.2012р. «Про деякі питання практики
призначення судової експертизи»
витрати, пов'язані з проведенням
судової експертизи, під час судового
розгляду має нести заінтересована
сторона, а у разі призначення
господарським судом судової
експертизи з власної ініціативи -
сторона, визначена в ухвалі
господарського суду про призначення
судової експертизи. Тому в зазначеній
ухвалі суд вправі зобов'язати
відповідну сторону перерахувати, в
тому числі шляхом здійснення
попередньої оплати, суму витрат на
проведення експертизи на рахунок
експертної установи. У разі відмови чи
ухилення заінтересованої сторони або
сторони, зобов'язаної ухвалою
господарського суду, від оплати витрат,
пов'язаних з проведенням судової
експертизи, суд може запропонувати
іншій стороні оплатити ці витрати, а за
відсутності і її згоди та за
неможливості проведення судової
експертизи без попередньої оплати її
вартості суд розглядає справу на
підставі наявних доказів. Аналогічним
чином суд має діяти в разі повернення
матеріалів справи з експертної
установи через несплату вартості
Отже, Інструкцією про призначення та
проведення судових експертиз та
експертних досліджень та
Науково-методичними рекомендаціями з
питань підготовки та призначення
судових експертиз та експертних
досліджень визначене певне коло
питань, віднесене до повноважень
судових експертів, а не суду.
Відповідно до ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
Згідно ст. ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
Відповідно до п. 2.5. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» будь-які подані
учасниками процесу докази (в тому
числі, зокрема, й стосовно інформації у
мережі Інтернет) підлягають оцінці
судом на предмет належності і
допустимості. Вирішуючи питання щодо
доказів, господарські суди повинні
враховувати інститут допустимості
засобів доказування, згідно з яким
обставини справи, що відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Що ж до належності
доказів, то нею є спроможність
відповідних фактичних даних містити
інформацію стосовно обставин, які
входять до предмета доказування з
даної справи. Суд обґрунтовує своє
рішення лише тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Разом з тим, надані позивачем до
матеріалів справи акти та
рахунки-фактур не наділені
індивідуально-визначеними ознаками
приналежності до конкретного договору,
а саме до Договору-1 чи Договору-2.

Згідно п. 3.12. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» під предметом позову
розуміється певна матеріально-правова
вимога позивача до відповідача,
стосовно якої позивач просить прийняти
судове рішення. Підставу позову
становлять обставини, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги щодо захисту
права та охоронюваного законом
інтересу.

Укладені між сторонами договори мають
різні положення, строки виконання
зобов'язань, умови надання послуг та
інше.

Віднесення актів виконаних робіт,
рахунків-фактур та накладних-рахунків
до відповідного договору є необхідною
умовою доказової бази наявності у
відповідача обов'язку щодо оплати
позивачу суми боргу та визначення
термінів виникнення такого обов'язку.

Однак, позивачем не забезпечено суд
необхідною та достатньою доказовою
базою фактичної приналежності актів до
конкретного договору.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення
господарського суду має ґрунтуватись
на повному з'ясуванні такого: - чи мали
місце обставини, на які посилаються
особи, що беруть участь у процесі, та
якими доказами вони підтверджуються; -
чи не виявлено у процесі розгляду
справи інших фактичних обставин, що
мають суттєве значення для правильного
вирішення спору, і доказів на
підтвердження цих обставин; - яка
правова кваліфікація відносин сторін,
виходячи з фактів, установлених у
процесі розгляду справи, та яка правова
норма підлягає застосуванню для
вирішення спору. З огляду на вимоги
частини першої статті 4 ГПК
господарський суд у прийнятті судового
рішення керується (та відповідно
зазначає у ньому) не лише тими
законодавчими та/або
нормативно-правовими актами, що на них
посилалися сторони та інші учасники
процесу, а й тими, на які вони не
посилалися, але якими регулюються
спірні правовідносини у конкретній
справі (якщо це не змінює
матеріально-правових підстав позову).

За таких обставин, дослідивши всі
обставини справи, перевіривши їх
наявними в справі доказами, судом
встановлено, що обставини, на які
позивач посилається в позовній заяві в
справі №910/483/14 є належним чином не
доведеними та задоволенню не
підлягають.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
позовних вимог, судовий збір,
відповідно до положень статті 49
Господарського процесуального кодексу
України та Закону України «Про судовий
збір», покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 15.09.2014р.

Суддя
С.М.
Морозов