ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року Справа № 5027/945/2012

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Мележик Н.І.,

Самусенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну

скаргу Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Надра"

на постанову Львівського
апеляційного господарського суду від 21
липня 2014 року

та на рішення господарського суду
Чернівецької області від 10 квітня 2014
року

у справі № 5027/945/2012

господарського суду Чернівецької
області

за позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4

до Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк" "Надра"

про зобов'язання
повернути приміщення, стягнення
заборгованості з орендної плати,
штрафних санкцій, збитків - 545047,05 грн.

за участю представників

позивача - не з'явився

відповідача - Мазуренко О.П.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Чернівецької області від 10 квітня 2014
року (суддя Скрипничук І.В.) залишеним
без змін постановою Львівського
апеляційного господарського суду від 21
липня 2014 року (судді Давид Л.Л., Гриців
В.М., Данко Л.С.) у справі №5027/945/2012
частково задоволено позовні вимоги
фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "Надра" про
зобов'язання передати 4/100 ідеальних
частин нежитлової будівлі житлового
будинку по АДРЕСА_1 площею 56,40 м. кв.,
стягнення заборгованості по сплаті
орендної плати в розмірі 73913,19 грн.,
інфляційних - 10126,11 грн., 3% річних 6 488,16
грн., пені за несвоєчасну сплату
орендної плати 7 470,29 грн., штрафу за
несвоєчасну передачу приміщення 38842,70
грн., стягнення нанесених збитків по
відновленню орендованого майна в
придатний для експлуатації стан в
розмірі 183630,60 грн., стягнення збитків у
вигляді упущеної вигоди в розмірі 216576,00
грн.

Стягнуто з Відповідача на користь
Позивача заборгованість по орендній
платі в розмірі 14 543,52 грн., інфляційні
витрати - 1992,46 грн., річні - 1276,64 грн.,
збитки - 86254 грн., витрати пов'язані з
проведенням судової експертизи - 1 659,41
грн., 2081,39 грн. судового збору та 1500 грн.
за послуги адвоката.

Не погоджуючись з вищезазначеними
рішенням та постановою Публічне
акціонерне товариство "Комерційний
банк "Надра" звернулось до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою в якій просить
рішення господарського суду
Чернівецької області від 10 квітня 2014
року та постанову Львівського
апеляційного господарського суду від 21
липня 2014 року скасувати в частині
задоволених позовних вимог та прийняти
в цій частині нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

В обґрунтування зазначених вимог
заявник касаційної скарги посилається
на неправильне застосування судом
першої та апеляційної інстанцій на
норм матеріального та процесуального
права.

Колегія суддів, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування господарськими судами
першої та апеляційної інстанцій норм
процесуального права, вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 01 серпня 2008 року ФОП
ОСОБА_4 ("Орендар") та ПАТ "КБ "Надра"
("Суборендар") укладено договір
суборенди, згідно п.1.1. якого "Орендар"
передає "Суборендарю", а "Суборендар"
приймає від Орендаря в платне,
тимчасове користування на умовах
суборенди нежитлове приміщення
загальною площею 101,80 м. кв., що складає
6/100 ідеальних частин нежитлової
будівлі житлового будинку (цегляного)
літ. А, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, і складається із приміщень на
1-му поверсі: приміщення 1-1 пл.6.10 кв. м.,
приміщення 1-4 пл.56.10 кв. м., приміщення 1-5
пл.19.40 кв.м., вбиральня 1-10 пл.2.50 кв.м., Ѕ
коридору 1-3 пл.15.80 кв.м., Ѕ коридору 1-6
пл.14.0 кв.м., Ѕ коридору 1-7 пл.5.60 кв.м.
(суборендоване майно).

Згідно акту прийому-передачі від 01
серпня 2008 року вищезазначені нежитлові
приміщення передані суборендарю
строком на п'ять років (а.с.20-21).

У відповідності до п.6.2 та 6.2.2 Договору,
суборендар мав право на проведення
поточного (капітального) ремонту,
реконструкцію (пристосування
приміщення до своїх потреб),
модернізацію, іншого поліпшення майна
лише за письмової згоди орендаря після
відповідного погодження з орендарем за
власний рахунок суборендаря. Витрати
суборендаря на проведення
реконструкцій, модернізацію
суборендованого майна, а також інше
поліпшення суборендованого майна
Орендарем не відшкодовується та
залишається орендарю. Проведення
реконструкцій, модернізації
суборендованого майна, а також
проведення іншого поліпшення
суборендованого майна проводиться на
умовах дотримання суборендарем
державних будівельних норм та порядку
виконання даних робіт з віднесенням
відповідальності за ці роботи на
суборендаря.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що рішенням
господарського суду Чернівецької
області від 25 вересня 2009 року у справі
№6/103 за позовом ВАТ "КБ "Надра" до ФОП
ОСОБА_4 договір суборенди нежитлових
приміщень від 01 серпня 2008 року
достроково розірвано (а.с.35). Дане
рішення набрало законної сили 17 грудня
2009 року, згідно постанови Львівського
апеляційного господарського суду
(а.с.37-38).

Таким чином, враховуючи наведене,
договір оренди від 01 серпня 2008 року
розірваний 17 грудня 2009 року.

Згідно п. 5.6 Договору у випадку
закінчення строку його дії або
дострокового розірвання (з урахуванням
п.п.8.2 даного договору) Відповідач не
пізніше 10 календарних днів повинен
звільнити орендоване майно, а
уповноважені представники сторін
підписати акт прийому-передачі.

У відповідності до вимог ст. 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог , що звичайно
ставляться.

Частиною 1 ст. 785 ЦК України у разі
припинення договору найму наймач
зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані , в якому вона
була одержана, з урахуванням
нормального зносу , або у стані, який
було обумовлено в договорі.

Згідно листа ПАТ "КБ "Надра" від 26 жовтня
2010 року за №6178/05 (а.с.42), банк просив ФОП
ОСОБА_4 з'явитись 05 листопада 2010 року у
офіс філії ВАТ "КБ "Надра" м. Чернівці
вул. Червоноармійська, 54 для підписання
акту приймання передачі майна або
повідомити адресу іншого місця
зустрічі, куди слід направити
представника Банку для складання акту
приймання-передачі майна.

У відповідності до ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
майнового права та інтересу. Способами
захисту цивільних прав та інтересів
серед інших є відновлення становища,
яке існувало до порушення, примусового
виконання обов'язку в натурі.

З позовної заяви вбачається, що Позивач
просить суд зобов'язати Відповідача -
передати Позивачу 4/100 ідеальних частин
нежитлової будівлі житлового будинку
по АДРЕСА_1 площею 56,40 м. кв.; стягнути з
Відповідача заборгованість по сплаті
орендної плати в розмірі 73913,19 грн.,
інфляційні в розмірі 10 126,11 грн., 3%
річних в розмірі 6 488,16 грн., пеню за
несвоєчасну сплату орендної плати в
розмірі 7470,29 грн., штраф за несвоєчасну
передачу приміщення в розмірі 38842,70
грн., збитки по відновленню
орендованого майна в придатний для
експлуатації стан в розмірі 183630,60 грн.,
збитки у вигляді упущеної вигоди в
розмірі 216 576,00 грн., вартість послуг
адвоката в розмірі 8000,00 грн. а також
судовий збір (а.с.9).

Суди попередніх інстанцій дійшли
вірного висновку про безпідставність
посилання Позивача на те, що саме з вини
Відповідача орендоване майно не
передано Позивачу, з огляду на те, що
Банком вчинялись дії для підписання
акту прийому-передачі з Позивачем про
передачу орендованого майна і при
цьому Позивач сам ухилявся від
підписання такого акту з посиланням на
різні підстави, які місцевим
господарським судом правомірно не
прийняті до уваги. Відповідно до цього
вірно визнано неправомірною вимогу
Позивача про зобов'язання Банку
передати Позивачу орендоване майно по
АДРЕСА_1, оскільки ним не доведено
належними та допустимими доказами, тих
обставин, що Відповідач не звільнив
орендоване ним приміщення, а відтак в
цій частині відсутнє порушення прав
Позивача.

З огляду на викладене, суди правомірно
відмовили позивачу у задоволенні
позовних вимог в частині стягнення з
Відповідача 328842,70 грн. штрафу за
несвоєчасну передачу приміщення.

Позивач просив стягнути з Відповідача
73913,19 грн. заборгованості з орендної
плати, 10126,11 грн. інфляційних, 6488,16 грн.
річних, 7470,29 грн. пені за несвоєчасну
сплату орендної плати, які місцевим
господарським судом задоволено
частково, а саме: стягнуто 14543,52 грн.
заборгованості з орендної плати, 1992,46
грн. інфляційних та 1276,64 річних.

У відповідності до вимог п.4.3 Договору
орендна плата сплачується щомісячно до
5-го числа поточного місяця. Відповідно
до цього, термін сплати за вересень - до
05 вересня 2009 року, за жовтень - до 05
жовтня 2009 року, за листопад - до 05
листопада 2009 року та за грудень - до 05
грудня 2009 року.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України зазначає, що судом першої
інстанції помилково зазначено, що за
грудень термін сплати становить до 05
січня 2010 року, оскільки як вірно
зазначено судом апеляційної інстанції
термін сплати за грудень до 05 грудня 2009
року, що й стало причиною невірного
задоволення позовних вимог в частині
стягнення орендних платежів.

У відповідності до вимог ст. 257 ЦК
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язанням з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Позивачем нараховано
орендну плату, а саме: з 25 вересня 2009
року по 30 вересня 2009 року - 5258,07 грн., з 01
жовтня 2009 року по 31 жовтня 2009 року - 26956,32
грн., з 01 листопада 2009 року по 30
листопада 2009 року 27155,28 грн., з 01 грудня
2009 року по 17 грудня 2009 року 14543,52 грн.
(а.с.4).

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що договір суборенди від 01
серпня 2008 року розірвано в судовому
порядку, рішенням господарського суду
Чернівецької області від 25 вересня 2009
року у справі №6/103.

В подальшому постановою Львівського
апеляційного господарського суду від 17
грудня 2009 року рішення господарського
суду Чернівецької області від 25
вересня 2009 року у справі №6/103 залишено
без змін, апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_4
без задоволення.

Згідно п. 8.2. Договору його дія
припиняється зокрема серед іншого і за
рішенням суду.

Пунктом 5.6. Договору встановлено, що у
випадку закінчення строку дії цього
Договору, суборендар не пізніше 10
календарних днів (до 28 грудня 2012 р.)
повинен звільнити приміщення
(суборендоване майно), а уповноважені
представники сторін підписати акт
прийому-передачі.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Позивач звернувся з
вимогою про стягнення боргу зі сплати
орендної плати лише 19 грудня 2012 року,
тобто після спливу строку позовної
давності для стягнення заборгованості,
оскільки термін слати заборгованості
по орендній платі за період з 01 грудня
2009 року по 17 грудня 2009 року до 05 грудня
2009 року, то суди прийшли до помилкового
висновку про задоволення позовних
вимог за цей період.

Відповідно до цього, господарські суди
дійшли передчасного висновку про
задоволення позовних вимог в частинні
стягнення заборгованості за орендними
платежами у розмірі 14543,52 грн.

Щодо решти позовних вимог про
стягнення орендної плати за іншими
періодами то відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК
України наявний сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у справі, і
відповідно місцевим господарським
судом правомірно відмовлено в
задоволенні таких вимог.

Позивачем в позовній заяві заявлялась
вимога про стягнення 216576 грн. збитків у
вигляді упущеної вигоди, у задоволенні
якої місцевим господарським судом
правомірно відмовлено, з огляду на
наступне:

У відповідності до вимог ст. 22 ЦК
України збитками є витрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки) та доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин , якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Умовами відповідальності у вигляді
відшкодування збитків є встановлення
факту їх наявності, порушене стороною
зобов'язання та причинний зв'язок між
порушенням зобов'язання і завданими
збитками. При цьому, на кредитора
покладається обов'язок доведення факту
порушення зобов'язання, наявності
збитків і їх розміру та
приччино-наслідкового зв'язку між
порушенням зобов'язання й понесеними
збитками.

Тобто, вимагаючи відшкодування збитків
у вигляді упущеної вигоди, Позивач
повинен довести, що за звичайних
обставин він мав реальні підстави
розраховувати на одержання певного
доходу, при цьому протиправні дії
Відповідача є причиною, а збитки, які
виникли - наслідком такої протиправної
поведінки.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач відмовлявся
підписувати акти прийому-передачі
приміщення. Крім цього, місцевим
господарським судом вірно зазначено,
що Позивач мав можливість ще після
розірвання договору прийняти
приміщення від Відповідача та здати
його в оренду.

Відповідно до цього, судами попередніх
інстанцій правомірно відмовлено в
задоволенні позовних вимог про
стягнення збитків у вигляді упущеної
вигоди в сумі 216576 грн., які обґрунтовані
умовними припущеннями про якусь
можливість отримання прибутку
Позивачем.

Позивачем заявлено вимогу про
стягнення з відповідача збитків з
відновлення орендованого майна в
придатний для експлуатації стан в
розмірі 183630,60 грн.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи від 27
березня 2014 року, проведеної Львівським
науково-дослідним інститутом судових
експертиз, зазначено, що в нежитлових
приміщеннях, які розташовані в будівлі
по АДРЕСА_1 в м. Чернівці розпочаті
Відповідачем ремонтно-будівельні
роботи, виконання яких незавершено.

Вартість з ремонту 4/100 ідеальних частин
нежитлової будівлі по АДРЕСА_1, які
передані в оренду Відповідачу з метою
приведення в стан не гірший, ніж
зазначений в акті прийому-передачі від
01 серпня 2008 року станом на час
проведення дослідження становить 86254
грн.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України погоджується з висновком
місцевого господарського суду про
часткове задоволення позовних вимог
про стягнення збитків з відновлення
орендованого майна в сумі 86254 грн.,
згідно висновку судової
-будівельно-технічної експертизи №499
від 27 березня 2014 року.

Відповідач посилається на те, що судом
не прийнято до уваги вимоги ст. ст. 786, ч.
4 ст. 267 ЦК України щодо позовної
давності в один рік до вимог про
відшкодування збитків у зв'язку з
пошкодженням речі, а також до вимог про
відшкодування витрат на поліпшення
речі.

Відповідно до цього зазначає, що
Позивач звернувся до суду з позовом
лише 19 грудня 2012 року тобто після
спливу річного строку позовної
давності.

У відповідності до вимог ст. 786
Цивільного кодексу України до вимог
про відшкодування збитків у зв'язку з
пошкодженням речі, яка була передана у
користування наймачеві , а також вимог
про відшкодування витрат на поліпшення
речі застосовується позовна давність в
один рік. Перебіг позовної давності
щодо вимог наймодавця починається з
моменту повернення речі наймачем, а
щодо вимог наймача - з моменту
припинення договору найму.

Враховуючи те, що доказів повернення
майна у встановлений договором спосіб
сторонами не подано, то відповідно, і
перебіг строку позовної давності щодо
вимог про відшкодування збитків у
зв'язку з пошкодженням речі, ще не
почався, про що також було зазначено
судом апеляційної нстанції.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

У відповідності зі статтею 4
Господарського процесуального кодексу
України рішення з господарського спору
повинно прийматись у цілковитій
відповідності з нормами матеріального
і процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленою господарським судом.
Проте рішення першої інстанції та
постанова суду апеляційної інстанції
зазначеним вимогам не відповідають,
тому постанова суду апеляційної
інстанції підлягає скасуванню, а
рішення суду першої інстанції
необхідно змінити.

На підставі наведеного вище і
керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111
Господарського процесуального кодексу
України,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Надра" задовольнити частково.

2. Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 21 липня 2014
року скасувати.

3. Рішення господарського суду
Чернівецької області від 10 квітня 2014
року змінити, в частині стягнення
заборгованості по орендній платі в
сумі 14543,52 грн., інфляційних - 1992,46 грн.,
річних - 1276,64 грн. в позові відмовити. В
частині стягнення збитків - 86254 грн.,
витрати, пов'язані з проведенням
судової експертизи - 1659,41 грн. та 1500 грн.
послуг адвоката рішення залишити без
змін.

4. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Комерційний банк" "Надра" на
користь Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 1725,08 грн. судового збору,
сплаченого за подання позовної заяви
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

5. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 на користь
Публічного акціонерного товариства
"Комерційний банк" "Надра" 176,93 грн.
судового збору за подання апеляційної
скарги.

6. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 на користь
Публічного акціонерного товариства
"Комерційний банк" "Надра" 176,93 грн.
судового збору за подання касаційної
скарги.

Головуючий суддя
І. А. Плюшко

Судді
Н.І. Мележик

С. С.
Самусенко