ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2014 р.Справа № 922/2842/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання
Федоровой К.О.

розглянувши справу

за позовом КП "Харківські теплові
мережі", м. Харків до ДП "Український
державний інститут по проєктуванню
заводів важкого машинобудування
"Укргіпроважмаш", м. Харків про
стягнення коштів за участю
представників сторін:

позивача - Яновська В.С дов. №38-1871 від
28.05.10 р.;

відповідача - Малихіна Н.С., дов. б/н від
18.03.14 р.;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Комунальне підприємство
"Харківські теплові мережі" звернувся
до господарського суду Харківської
області з позовом, в якому просить (з
урахуванням заяви про збільшення боргу
від 09.09.14 р., яка була прийнята судом)
стягнути з відповідача - Державного
підприємства "Укрдіпроважмаш" основний
борг в сумі 73521,69 грн., інфляційні втрати
в сумі 8173,67 грн., 3% річних в сумі 928,28 грн.,
4911,90 грн. пені та судовий збір в сумі
1827,00 грн., мотивуючи свої вимоги
неналежним виконанням відповідачем
його грошових зобов'язань за договором
про постачання теплової енергії № 3131
від 01.03.02 р.

03.09.14 р. відповідач через канцелярію
суду надав відзив на позов, в якому
проти задоволення позову заперечував
та зазначив про невірне визначення
позивачем періодів нарахування
штрафних санкцій. Крім того, відповідач
вважає, що з поданих позивачем
документів не вбачається за можливе
встановити та підтвердити дійсні суми,
що підлягають сплаті.

В судовому засіданні оголошувались
перерви з 22.07.14 р. по 03.09.14 р. та з 03.09.14 р.
по 09.09.14 р., для надання сторонами
додаткових документів.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 09.09.14 р., за
клопотанням позивача, строк розгляду
справи продовжено по 25 вересня 2014 року.

09.09.14 р. представник відповідача надав
заяву про відстрочку заборгованості, в
якій просить відстрочити виконання
рішення суду по даній справі строком 6
(шість) місяців.

09.09.14 р. представник відповідача надав
заяву про зменшення всіх нарахованих
позивачем штрафних санкцій до
загального розміру 0,00 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні 16.09.14 р. підтримав свої
позовні вимоги, просив позов
задовольнити, проти відстрочки
виконання рішення та зменшення пені
заперечував.

Представник відповідача в судовому
засіданні 16.09.14 р. основний борг в сумі
73521,69 грн. визнав, підтримав свої заяви
про відстрочку виконання рішення та
про зменшення розміру пені.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно і повно дослідивши матеріали
справи та вислухавши пояснення
представників сторін, суд встановив
наступне.

01.03.02р. між КП "Харківські теплові
мережі" (позивач) та Державним
підприємством "Укрдіпроважмаш"
(відповідач, споживач) було укладено
договір №3131 про постачання теплової
енергії (далі - договір)(а.с. 10-11),
відповідно до умов якого,
Енергопостачальна організація (КП
"Харківські теплові мережі") взяла на
себе зобов'язання постачати
відповідачу теплову енергію в гарячій
воді в потрібних йому обсягах, а
відповідач оплачувати одержану
теплову енергію за встановленими
тарифами (цінами) в терміни,
передбачені цим договором.

За умовами п. 1.2 договору обидві сторони
зобов'язались керуватися Правилами
користування тепловою енергією,
затвердженими наказом Міненерго
України і Державним комітетом з
будівництва, архітектури і житлової
політики України від 28.10.1999 р. №307/262.

На підставі п.10.4 договір пролонгований
на 2014 рік.

Як вбачається з матеріалів справи, КП
"Харківські теплові мережі" на підставі
Розпорядження Харківської міської
ради про початок та кінець
опалювального сезону 2013-2014 р.р. та
договору здійснив постачання теплової
енергії у нежитлові приміщення
будівель за адресою: м. Харків, пр.
Московський, 151 та м. Харків, вул.
Чернишевського, 66, які займає
відповідач.

На підставі зазначеного відповідачу
постачалась теплова енергія,
відповідно до умов договору.

Відповідно до п.6.4 договору, якщо
відповідач розраховується за
показниками приладів обліку:

- при перевищенні фактичного
використання теплової енергії понад
заявлену та сплачену до початку
розрахункового періоду, це перевищення
окремо сплачується відповідачем не
пізніше 25-го числа поточного місяця;

- у випадку, коли фактичне використання
теплової енергії понад заявлену та
сплачену до початку розрахункового
періоду, залишок (сальдо) розрахунків
визначається за фактичними
показниками приладів обліку.

На адресу відповідача направлялись
рахунки за спожиту теплову енергію, що
підтверджується відповідними
супровідними листами з додатками та
реєстрами направленої кореспонденції
(а.с. 25). Направлені на адресу
відповідача рахунки, останнім у
повному обсязі не оплачуються. Таким
чином, у відповідача перед КП
"Харківські теплові мережі" утворилась
заборгованість за спожиту теплову
енергію за період з грудня 2013 року по
березень 2014 року в розмірі 73521,69 грн.

Факт споживання відповідачем теплової
енергії підтверджується актами на
включення, відключення опалення до
приміщень відповідача за адресою: м.
Харків, пр. Московський, 151 та м. Харків,
вул. Чернишевського, 66, підписаними та
скріпленими печатками представників
КП "Харківські теплові мережі" та
балансоутримувача житлового будинку,
копії яких містяться в матеріалах
справи (а.с. 18-20).

Наявність заборгованості на суму 73521,69
грн. підтверджується документально
належними доказами, які містяться в
матеріалах справи та не заперечується
відповідачем.

Беручи до уваги визнання відповідачем
заборгованості за спожиту теплову
енергію в розмірі 73521,69 грн. та приписи
ч. 1 ст. 35 ГПК України, в якій зазначено,
що обставини, які визнаються сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі, можуть не доказуватися перед
судом, якщо в суду не виникає сумніву
щодо достовірності цих обставин та
добровільності їх визнання, суд вважає
доведеним факт заборгованості
відповідача перед позивачем на
вищезазначену суму.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить з
наступного.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає
договір як домовленість двох або
більше сторін, що спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 275 ГК України, за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду споживачеві (абоненту),
який зобов'язаний оплатити прийняту
енергію та дотримуватися
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч. 6 статті 19 Закону України
"Про теплопостачання", споживач повинен
щомісячно здійснювати оплату
теплопостачальній організації за
фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічна норма міститься
в статті 193 Господарського кодексу
України.

В силу статті 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже було зазначено, відповідно до
п.6.4 договору, якщо відповідач
розраховується за показниками
приладів обліку:

- при перевищенні фактичного
використання теплової енергії понад
заявлену та сплачену до початку
розрахункового періоду, це перевищення
окремо сплачується відповідачем не
пізніше 25-го числа поточного місяця;

- у випадку, коли фактичне використання
теплової енергії понад заявлену та
сплачену до початку розрахункового
періоду, залишок (сальдо) розрахунків
визначається за фактичними
показниками приладів обліку.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Проте, відповідач, станом на момент
розгляду справи, заборгованість за
спожиту теплову енергію в розмірі 73521,69
грн. не сплатив та не надав суду жодних
доказів, які б спростовували суму
заявленого боргу чи підтверджували б
оплату заборгованості.

Отже, враховуючи вищевикладене,
відповідач визнається судом таким, що
прострочив виконання зобов'язання з
оплати поставленої позивачем теплової
енергії, за спірним договором з 26.12.13 р.
за грудень 2013 року, з 26.01.14 р. за січень
2014 року, з 26.02.14 р. за лютий 2014 року та з
26.03.14 р. за березень 2014 року.

Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Враховуючи викладене, а також те, що
відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК
України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і у
встановлений строк відповідно до умов
і порядку укладеного між сторонами
договору та згідно з вимогами закону,
суд визнає вимогу позивача щодо
стягнення з відповідача 73521,69 грн.
заборгованості, належно обґрунтованою,
доведеною матеріалами справи та такою,
що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача пеню в сумі 4911,90 грн.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

В частині 1 ст. 548 ЦК України закріплено,
що виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом.

Згідно з п. 7.2.3 договору, у разі
несвоєчасної оплати за спожиту теплову
енергію нараховується пеня у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ
належної до сплати суми за кожен день
прострочення.

Частина 6 ст. 232 ГК України встановлює,
що нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Враховуючи викладене, перевіривши
нарахування пені позивачем, суд визнає
вимогу про стягнення з відповідача 4911,90
грн. пені законною, обґрунтованою та
такою, що підлягає задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про
зменшення розміру неустойки, суд
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України,
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

В статті 83 ГПК України також зазначено,
що господарський суд, приймаючи
рішення, має право, зокрема, зменшувати
у виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання (п.
3).

В підпункті 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№ 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" роз'яснено, що
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Проте, з наданих відповідачем
документів, а саме з довідок про стан
дебіторської заборгованості та про
залишок коштів на рахунку (а.с. 84-85), не
вбачається існування виняткових
обставин в розумінні пункту 3 статті 83
ГПК, які можуть стати підставою для
зменшення розміру неустойки.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що
підстави для задоволення клопотання
відповідача про зменшення розміру
неустойки відсутні.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача, суд
визнає вимогу про стягнення з
відповідача 3% річних в сумі 928,28 грн.
законною, обґрунтованою та такою, що
підлягає задоволенню.

В той же час, перевіривши нарахування
інфляційних втрат позивачем, суд
визнає вимогу про стягнення з
відповідача інфляційних втрат такою,
що підлягають частковому задоволенню в
сумі 8158,94 грн.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України,
судовий збір відшкодовується за
рахунок відповідача пропорційно
задоволених вимог.

Щодо заяви відповідача про відстрочку
виконання рішення, суд зазначає,
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ГПК України, при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора і у
виняткових випадках, залежно від
обставин справи, може відстрочити або
розстрочити виконання рішення, ухвали,
постанови, змінити спосіб та порядок їх
виконання.

Суд зазначає, що відстрочка - це
відкладення чи перенесення виконання
рішення на новий строк, який
визначається господарським судом.
Наприклад, відстрочка може надаватись
за рішенням, у якому господарським
судом визначено певний строк
звільнення приміщення, повернення
майна тощо.

Як вказано у п. 7.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України,
від 17.10.2012, №9 "Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів України"
підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом. При
цьому слід мати на увазі, що згоди
сторін на вжиття заходів, передбачених
статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і
господарський суд законодавчо не
обмежений будь-якими конкретними
термінами відстрочки чи розстрочки
виконання рішення. Проте, вирішуючи
питання про відстрочку чи розстрочку
виконання рішення, зміну способу і
порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Отже, в основу судового рішення про
надання розстрочки або відстрочки
виконання рішення суду має бути
покладений обґрунтований висновок про
наявність обставин, що ускладнюють або
роблять неможливим його виконання.

Суд зазначає, що скрутне фінансове
становище, не є винятковою обставиною в
розумінні ст. 121 ГПК України, яка
викликає необхідність надання
відстрочки, виходячи з наступного.

Ризик погіршення умов господарювання є
нормальним явищем. Ризик є однією із
ознак підприємництва (згідно ст.42 ГК
України підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку).
Більш того принцип комерційного
розрахунку та власного комерційного
ризику є одним із принципів
господарської діяльності (ст. 44 ГК
України). Отже складнощі, які виникли у
відповідача охоплюються його (ДП
"Укрдіпроважмаш") підприємницьким
ризиком. Тому у суду немає правових
підстав перекладати комерційний ризик
на позивача шляхом надання відстрочки
виконання судового рішення.

Крім того, відповідачем не надано
документів в підтвердження з'явлення
можливості виконання рішення
господарського суду Харківської
області від 16.09.14 р. по справі №922/2842/14
через шість місяців.

Таким чином, оцінюючи встановлені по
справи обставини у їх сукупності, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для надання відстрочки.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні клопотання відповідача
про зменшення розміру неустойки
-відмовити.

В задоволенні клопотання відповідача
про відстрочку виконання рішення
-відмовити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства
"Укрдіпроважмаш" (61068, м. Харків, пр.
Московський, 151, ) на
користь Комунального підприємства
"Харківські теплові мережі" (61037, м.
Харків, вул. Доброхотова, б. 11, ) основний борг в сумі 73521,69
грн., інфляційні втрати в сумі 8158,94 грн.,
3% річних в сумі 928,28 грн., 4911,90 грн. пені
та судовий збір в сумі 1826,69 грн.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його прийняття, оформленого відповідно
до вимог ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 18.09.2014 р.

Суддя Т.В. Інте