ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2014 р.
Справа № 914/1389/14

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді
Матущака О.І.

суддів
Дубник О.П.

Скрипчук О.С.

розглянувши апеляційну скаргу
приватного підприємства «Агросоюз-
Захід» м. Львів

на рішення
господарського суду Львівської
області від 16.06.2014р.

у справі № 914/1389/14

за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Христина» м.
Бережани Тернопільської області

до відповідача
приватного підприємства «Агросоюз-
Захід» м. Львів

про
спонукання до виконання мирової угоди

за участю представників сторін від:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Львівської області від 16.06.2014р. (суддя
Н.Є. Березяк) позов задоволено. Вирішено
спонукати приватне підприємство
«Агросоюз-Захід» виконати умови
мирової угоди, укладеної між
товариством з обмеженою
відповідальністю «Христина» від
23.12.2013р., шляхом стягнення коштів у
розмірі 18 242,48 грн. та стягнуто з
приватного підприємства
«Агросоюз-Захід» на користь товариства
з обмеженою відповідальністю
«Христина» 1 827,00 грн. судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що
оскільки відповідач не виконав умов
мирової угоди, однак, постановою № 42886852
від 08.04.2014 р. державного виконавця
Франківського відділення державної
виконавчої служби Львівського
управління юстиції відмовлено у
прийнятті до провадження виконавчого
документа та у відкритті виконавчого
провадження з примусового виконання
ухвали господарського суду Львівської
області у справі № 914/4208/13 від 23.12.2013 р. з
мотивів невідповідності виконавчого
документа ст. 18 Закону України «Про
виконавче провадження», позивач
правомірно звернувся до суду з вимогою
спонукати відповідача до виконання
умов мирової угоди.

Відповідачем подано апеляційну скаргу
на зазначене рішення суду, в якій
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог повністю. В своїй апеляційній
скарзі посилається на те, що всупереч
ч.2 ст.80 ГПК України місцевий
господарський суд прийняв до
провадження справу з предмету, по якому
ті ж самі сторони уклали затверджену
судом мирову угоду. Крім цього,
скаржник вказує, що мирова угода,
затверджена судом, припускає
добровільне її виконання, а Закон
України «Про виконавче провадження»
направлений на примусове виконання
рішення судів та інших органів
(посадових осіб), то у разі невиконання
стороною умов такої угоди у
добровільному порядку, заінтересована
сторона має звернутись до суду, який
видав ухвалу про затвердження мирової
угоди, із заявою про зміну порядку її
виконання: з добровільного на
примусовий шляхом видачі судового
наказу, що у свою чергу, стало б
підставою для вчинення державною
виконавчою службою дій, спрямованих на
примусове виконання.

Позивачем відзиву на апеляційну скаргу
не подано.

Представники в судове засідання
повторно не з'явилися, причини неявки
суд не повідомили. А тому, суд вважає за
можливе розглянути справу без участі
представників сторін за наявними в
справі документами, враховуючи
положення ст.75 ГПК України.

Розглянувши наявні у справі матеріали,
давши належну оцінку доводам
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представників сторін,
колегія суддів апеляційного
господарського суду прийшла до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, з огляду на
наступне.

Як встановлено місцевим господарським
судом та перевірено апеляційним
господарським судом, в процесі
розгляду справи за позовом товариства
з обмеженою відповідальністю
«Христина», м. Бережани Тернопільської
області до приватного підприємства
«Агросоюз - Захід», м. Львів про
стягнення заборгованості в сумі 34
362,98грн. задоволено заяву сторін про
затвердження мирової угоди. Відповідно
до тексту затвердженої судом мирової
угоди, сторони погодили наступне:

«Ми, товариство з обмеженою
відповідальністю «Христина», в особі
представника Ленчака Василя
Володимировича, який діє на підставі
довіреності № 9 від 16.01.13 (надалі
позивач) та приватне підприємство
«Агросоюз - Захід», в особі
представника Рибака Михайла
Михайловича, який діє на підставі
довіреності № б/н від 26.11.13 (надалі
відповідач), які є сторонами
провадження у господарській справі №
914/4208/13, порушеного господарським судом
Львівської області ухвалою від 11.11.13,
домовились про укладення мирової угоди
на наступних умовах.

1. Відповідач визнає, що його
заборгованість перед позивачем на
момент укладення цієї Мирової угоди
становить 18 242,48 грн.

2. Відповідач гарантує 02.02.14р.
погасити перед позивачем
заборгованість, яка складає 18 242,48 грн.

3. Позивач заявляє, що з моменту
підписання цієї мирової угоди та у
випадку належного її виконання не
матиме жодних майнових претензій до
відповідача з приводу заборгованості,
погашення якої є предметом цієї
мирової угоди.

4. Позивач і відповідач домовилися,
що судові витрати в господарській
справі

№ 914/4208/13, які складаються із судового
збору та становлять 1 720,50 грн.,
покладаються на позивача.

5. Позивач і відповідач заявляють,
що ні в процесі укладення цієї мирової
угоди, ні в процесі виконання її умов не
були, не будуть і не можуть бути
порушені права будь-яких третіх осіб, в
тому числі й держави.

6. Позивач та відповідач заявляють,
що наслідки визнання мирової угоди,
передбачені статтями 78 та 80
Господарського процесуального кодексу
України, їм роз'яснені і зрозумілі.

7. Дана мирова угода укладена в
трьох оригінальних примірниках, які
мають однакову юридичну силу.

8. Угода набирає чинності з
моменту її підписання позивачем та
відповідачем.».

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвала господарського суду від 22.12.2013 р.
у справі № 914/4208/13 сторонами не
оскаржувалась та набрала законної
сили. На момент розгляду справи в суді,
умови передбачені даною мировою
угодою, відповідачем не виконані.

Наявними матеріалами справи
підтверджується, що 13.02.2014 р. позивачем
на правах стягувача, відповідно до
Закону України «Про виконавче
провадження», було надіслано до
управління Державної виконавчої
служби головного управління юстиції у
Львівській області заяву № 28 від 13.02.2014
р. про прийняття до виконання ухвали
господарського суду Львівської
області № 914/4208/13 про затвердження
мирової угоди від 23.12.2013 р. та відкрито
виконавче провадження з примусового
виконання зазначеної ухвали.

04.04.2014 р. Управління Державної
виконавчої служби головного
управління юстиції у Львівській
області надіслало позивачу лист № С-132
від 24.03.2014 р. про направлення до
виконання за належністю у Франківський
відділ Державної виконавчої служби
Львівського управління юстиції ухвалу
№ 914/4208/13 від 23.12.2013 р.

08.04.2014 р. позивачем було отримано
постанову № 42886852 від 08.04.2014 р. про
відмову у відкритті виконавчого
провадження на підставі ч. 1. п. 6 ст. 26
Закону України «Про виконавче
провадження», оскільки дана стаття
передбачає, що у зв'язку з
невідповідністю виконавчого документа
вимогам, передбаченим ст. 18 цього
Закону державний виконавець відмовляє
у відкритті виконавчого провадження.
Наведене стало підставою звернення до
суду з позовом про спонукання до
виконання мирової угоди.

При прийнятті постанови колегія суддів
виходила з наступного.

Стаття 78 ГПК України передбачає право
позивача відмови від позову, визнання
відповідачем позову, порядок і умови
укладення між сторонами мирової угоди
та її затвердження судом.

Згідно ст.ст. 80, 115, 116 ГПК України, в
ухвалі про затвердження мирової угоди
у резолютивній частині докладно й
чітко викладаються її умови і
зазначається про припинення
провадження у справі, а також
вирішується питання про розподіл між
сторонами судових витрат.

Рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом України
«Про виконавче провадження».

Виконання рішення господарського суду
провадиться на підставі виданого ним
наказу, який у розумінні ч. 2 п. 1 ст. 17
Закону України «Про виконавче
провадження» є виконавчим документом
та підлягає виконанню державною
виконавчою службою.

Відповідно до ст.ст. 18, 19, 25 Закону
України «Про виконавче провадження» у
виконавчому документі зазначаються: 1)
назва і дата видачі документа,
найменування органу, прізвище та
ініціали посадової особи, що його
видали; 2) дата прийняття і номер
рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та
по батькові за наявності) (для фізичних
осіб) стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника за наявності (для
юридичних осіб), індивідуальний
ідентифікаційний номер стягувача та
боржника за наявності (для фізичних
осіб - платників податків), а також інші
дані, якщо вони відомі суду чи іншому
органу, що видав виконавчий документ,
які ідентифікують стягувача та
боржника чи можуть сприяти примусовому
виконанню, зокрема, дата народження
боржника та його місце роботи (для
фізичних осіб), місцезнаходження майна
боржника, рахунки стягувача та
боржника тощо; 4) резолютивна частина
рішення; 5) дата набрання законної
(юридичної) сили рішенням; 6) строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання.

Державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
ст. 17 цього Закону за заявою стягувача
або його представника про примусове
виконання рішення.

Державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. У постанові
державний виконавець вказує про
необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк семи днів з
моменту винесення постанови та вказує
на те, що у разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання рішення.

Таким чином, перевіривши вищезазначену
ухвалу суду про затвердження мирової
угоди, державним виконавцем
обґрунтовано прийнято постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження з мотивів невідповідності
виконавчого документа вимогам ст. 18
Закону України «Про виконавче
провадження».

Отже, місцевий господарський суд
прийшов до правомірного висновку про
те, що ухвала місцевого господарського
суду про затвердження мирової угоди не
містить усіх даних, зазначених у статті
18 названого Закону, то така ухвала не
має статусу виконавчого документа, а
тому сторона у справі правомірно
звернулася в суд з позовом про
зобов'язання виконати мирову угоду.

Судова колегія також зазначає
наступне.

Затвердження судом мирової угоди з
одночасним припиненням провадження у
справі є одноактною (нерозривною)
процесуальною дією і не може
розглядатися як два самостійних акти -
окремо щодо затвердження мирової угоди
і щодо припинення провадження.

Згідно п.7.9 постанови пленуму Вищого
господарського суду № 18 від 26.12.2011 р.
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).У зв'язку з цим,
наказ господарського суду про
примусове виконання мирової угоди не
може бути видано, оскільки провадження
у справі припинено. У разі ж ухилення
однієї зі сторін від виконання мирової
угоди: - якщо ухвала господарського
суду про затвердження мирової угоди
відповідає вимогам статті 18 Закону
України «Про виконавче провадження»,
то вона є виконавчим документом у
розумінні пункту 2 частини другої
статті 17 названого Закону і підлягає
виконанню державною виконавчою
службою; тому за наявності зазначеної
умови позовна заява про спонукання до
виконання мирової угоди не підлягає
розгляду в господарських судах; - якщо ж
ухвала суду про затвердження мирової
угоди не містить усіх даних, зазначених
у статті 18 названого Закону, то така
ухвала не має статусу виконавчого
документа, і інша сторона у справі не
позбавлена права звернутися з позовом
про зобов'язання виконати мирову угоду,
у випадку задоволення якого
господарський суд видає наказ.
Відповідний позов може мати як
майновий, так і немайновий характер у
залежності від змісту умов мирової
угоди.

А відтак, твердження скаржника є
необґрунтованими чинним
законодавством та не можуть слугувати
підставою для скасування рішення суду.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та
допустимих доказів, які б
підтверджували обґрунтованість вимог,
заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний
господарський суд прийшов до висновку,
що рішення прийняте із дотриманням
норм чинного законодавства та у
відповідності до обставин справи, тому
підстав для його зміни чи скасування,
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,
-

Львівський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Львівської області від 16.06.2014 р. у
справі

№ 914/1389/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скеровуються в
господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 16.09.2014 р.

Головуючий-суддя
Матущак О.І.

Судді
Дубник О.П.

Скрипчук О.С.