ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2014 р.Справа № 922/3056/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Доленчука Д.О.

при секретарі судового засідання
Івахненко І.Г.

розглянувши справу

за позовом ПП "ВК і К", м. Світловодськ
до ПФ "Діолан", м. Харків про
стягнення 42891,62 грн. за участю
представників:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "ВК і К" (позивач)
звернулося до господарського суду
Харківської області з позовом до
Приватної фірми "Діолан" (відповідач)
про стягнення з відповідача на користь
позивача заборгованості по грошовому
зобов'язанню за договором поставки № 723
від 01.03.2014 р. у сумі 39640,73 грн., пені за
невиконання грошового зобов'язання у
розмірі 1348,15 грн., збитків від інфляції
у розмірі 1902,74грн. та суми судового
збору у розмірі 1827,00 грн.

Ухвалою суду по справі від 24.07.2014 р. було
порушено провадження у справі та
призначено її до розгляду у судовому
засіданні на 11.08.2014 р. о 10:00.

11.08.2014 р. судом розгляд справи було
відкладено на 17.09.2014 р. о 10:40.

Сторони про судове засідання були
повідомлені належним чином, в судове
засідання їх представники не з'явилися.

Представник позивача, через канцелярію
господарського суду 16.09.2014 р. за вх. №
32176, надав клопотання про розгляд
справи без участі представників
позивача, у зв'язку з перебуванням його
у відрядженні та неможливістю
залучення до участі у справі інших
представників. Дане клопотання судом
було задоволено та долучено до
матеріалів справи.

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 129
Конституції України основними
засадами судочинства є, зокрема
рівність усіх учасників судового
процесу перед законом і судом, та те, що
відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування і подання
доказів покладено на сторони, суд
згідно за статтею 75 Господарського
процесуального кодексу України
розглядає справу за наявними
матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи,
встановив наступне.

01 березня 2014 року між сторонами був
укладений договір поставки № 723 (надалі
- договір), відповідно до якого
постачальник в особі позивача узяв на
себе зобов'язання в обумовлений даним
договором строк продати у власність
товар в асортименті, кількості та по
цінам, що зазначені у накладних, а
покупець в особі відповідача
зобов'язувався прийняти і сплатити цей
товар у відповідності до умов договору.

Згідно позову позивач вказує, що на
виконання умов договору, відповідно до
замовлення відповідача, позивач у
період з 25 березня 2014 року по 26 квітня
2014 року поставив відповідачу товар з
врахуванням коригуючи накладних
(повернення) на суму 44155,11 грн.

Факт поставки позивачем відповідачу
товару за договором підтверджується
наступними накладними: № 14087 від 25.03.2014
р., № 15743 від 27.03.2014 р., № 6196 від 10.04.2014 р.,
№ 6241 від 10.04.2014 р., № 10564 від 17.04.2014 р. та №
15379 від 26.04.2014 р.

Відповідно до умов п. 2.6. договору
відповідач повинен був провести
розрахунок з відстрочкою платежу 7 (сім)
календарних днів.

Згідно п.5.3. договору за прострочення
оплати, порушення терміну оплати
покупець оплачує постачальнику суму
боргу з врахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення і пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми заборгованості за кожний день
прострочення.

Відповідачем за період із 08.04.2014 року по
08.07.2014 року було проведено частковий
розрахунок за отриманий товар на
загальну суму 4514,38 грн., що
підтверджується відповідними
прибутковими касовими ордерами (а.с.
42-50).

Враховуючи зміст п.5.9. договору щодо
права постачальника в односторонньому
порядку зарахувати перераховані
покупцем грошові кошти в рахунок
оплати найбільш ранньої (дата поставки
яка найбільш близька до дати укладення
договору) неоплаченої покупцем партії
товару, позивач згідно позову зазначає,
що він не має претензій по оплаті за
товар поставлений згідно накладних з 25
березня по 10 квітня 2014 року включно, а
по неоплаченим накладним ситуація
наступна: строк оплати за товар,
поставлений згідно накладної № 10564 від
17.04.2014 р. сплив 24.04.2014 р., а за товар,
поставлений згідно накладної № 15379 від
26.04.2014 р., сплив 03.05.2014 р.

За таких обставин господарський суд
прийшов до висновку, що заборгованість
відповідача перед позивачем за
договором становить 39640,73 грн.

При цьому, суд зазначає, що доказів
сплати відповідачем позивачу суми
заборгованості у розмірі 39640,73 грн. в
матеріалах справи не міститься.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковими.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події. Якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу
України передбачає, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені
на розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Статтею 712 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України передбачено, що покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу
України штрафними санкціями є
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського
кодексу України у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

В частині 2 статті 343 Господарського
кодексу України прямо зазначається, що
пеня за прострочку платежу
встановлюється за згодою сторін
господарських договорів, але її розмір
не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного банку
України.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

З огляду на вищевикладене, враховуючи
умови договору щодо нарахування пені,
господарський суд прийшов до висновку,
що з відповідача підлягає стягненню на
користь позивача заборгованість по
грошовому зобов'язанню за договором
поставки № 723 від 01.03.2014 р. у сумі 39640,73
грн., пеня за невиконання грошового
зобов'язання у розмірі 1348,15 грн. та
збитки від інфляції у розмірі 1902,74 грн.

За таких обставин позов підлягає
задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи те, що позов підлягає
задоволенню, господарський суд
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України вважав
за необхідне стягнути з відповідача на
користь позивача сплачену позивачем
суму судового збору у розмірі 1827,00 грн.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. 129 Конституції України,
ст.ст. 509, 526, 530, 625, 629, 692, 712 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 230, 231, 232, 343
Господарського кодексу України, ст.ст.
1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватної фірми "Діолан"
(юридична адреса: 61036, м. Харків,
Комінтернівський район, вул. Морозова,
буд. 7; поштова адреса: 61052, м. Харків, вул.
Енгельса, 33; ідентифікаційний код 25180351)
на користь Приватного підприємства "ВК
і К" (27500, Кіровоградська область, м.
Світловодськ, вул. Дружби, буд. 17,
ідентифікаційний код 13745730)
заборгованість по грошовому
зобов'язанню за договором поставки № 723
від 01.03.2014 р. у сумі 39640,73 грн., пеню за
невиконання грошового зобов'язання у
розмірі 1348,15 грн., збитки від інфляції у
розмірі 1902,74 грн. та суму судового збору
у розмірі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 21.09.2014 р.

Суддя Д.О. Доленчук