КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2014 р. Справа№ 910/11311/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Баранця О.М.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Царук І. О.

За участю представників:

від позивача: Астрейко В. В. -
представник за довіреністю від 03.06.2014

від відповідача: Соковець І. О. -
представник за довіреністю № 109/2014 від
25.04.2014

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Товарної біржі
«Перша незалежна біржа»

на рішення Господарського
суду міста Києва від 03.07.2014

у справі № 910/11311/14 (суддя
Полякова К. В.)

за позовом Товарної біржі
«Перша незалежна біржа»

до Міністерства
енергетики та вугільної промисловості
України

про визнання договору
чинним

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про визнання чинним
договору про організацію та проведення
біржових аукціонів з продажу нафти
сирої, газового конденсату власного
видобутку і скрапленого газу № 1 від
14.06.2013, укладеного між позивачем та
відповідачем.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 03.07.2014, повний текст якого
підписаний 08.07.2014, у справі № 910/11311/14 в
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Рішення суду першої інстанції
ґрунтується на тому, що обраний
позивачем спосіб захисту права - шляхом
визнання договору чинним не відповідає
встановленим законодавством способам
захисту права, не визначений договором
і не передбачений іншими правовими
положеннями законодавчих актів.

Також суд першої інстанції зазначив
про те, що до компетенції суду не
віднесені повноваження щодо
установлення правовідносин, і що суд як
орган державної влади зобов'язаний
діяти у спосіб, що передбачений
Конституцією та законами України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
Товарна біржа «Перша незалежна біржа»
звернулась до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 03.07.2014 по справі № 910/11311/14 і
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги позивача.

В апеляційній скарзі позивач зазначив,
що висновок суду першої інстанції про
те, що обраний позивачем спосіб захисту
права - шляхом визнання договору чинним
не відповідає встановленим
законодавством способам захисту права,
не визначений договором і не
передбачений іншими правовими
положеннями законодавчих актів, не є
вірним, оскільки в ч. 2 ст. 16 ЦК України
зазначено, що суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом, в той час як предметом
даного позову було встановлення факту
чинності правочину, що передбачено ст.
203 ЦК України.

Ухвалою від 21.07.2014 колегії суддів
Київського апеляційного
господарського суду в складі:
головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді
Баранець О. М., Сітайло Л. Г. апеляційну
скаргу Товарної біржі «Перша незалежна
біржа» прийнято до розгляду та
порушене апеляційне провадження.

Під час розгляду справи представник
позивача апеляційну скаргу підтримав в
повному обсязі, представник
відповідача проти її задоволення
заперечив, просив залишити її без
задоволення, а оспорюване рішення суду
першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної
скарги, матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін, з
урахуванням правил ст. ст. 99, 101
Господарського процесуального кодексу
України, згідно з якими апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі,
колегія суддів встановила таке.

14.06.2013 позивач та відповідач уклали
договір про організацію та проведення
біржових аукціонів з продажу нафти
сирої, газового конденсату власного
видобутку і скрапленого газу № 1 (далі
Договір), згідно з яким відповідач
доручає, а позивач як переможець
конкурсу з організації та проведення
біржових аукціонів з продажу нафти
сирої, газового конденсату власного
видобутку і скрапленого газу на
внутрішньому ринку, в тому числі
спеціалізованих аукціонів з продажу
скрапленого газу для потреб населення
бере на себе зобов'язання щодо
організації та проведення біржових
аукціонів, відповідно до вимог,
визначених Порядком організації та
проведення біржових аукціонів з
продажу нафти сирої, газового
конденсату власного видобутку і
скрапленого газу, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 1064 від 03.10.2001, Правилами біржової
торгівлі на Біржі, затвердженими
загальними зборами засновників біржі
(протокол № 5 від 16.02.2012) та Договором.

Листом № 01/31-0478 від 24.03.2014 9 (а.с. 13)
відповідач повідомив позивача про
розірвання Договору, пославшись на те,
що позивач не проводить аукціони з
лютого поточного року, зв'язок з
керівництвом відсутній, офісні
приміщення опечатано, в той час як
відповідно до п. 3.3 Договору у разі
неналежного виконання позивачем своїх
зобов'язань, Договір може бути
розірваний в односторонньому порядку
з надісланням повідомлення позивачу
про розірвання Договору.

Позивач, звертаючись з даним позовом до
суду, вважає, що у відповідача не було
достатніх підстав для одностороннього
розірвання договору, тому просить суд
визнати Договір чинним.

Суд першої інстанції відмовив у
задоволенні позовних вимог, з чим
колегія суддів погоджується з огляду
на наступні обставини.

Частиною 1 ст.11 Цивільного кодексу
України встановлено, що цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Згідно ч. 2 зазначеної статті
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх
творів, винаходів та інших результатів
інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено,
що способами захисту цивільних прав та
інтересів, можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало
до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в
натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової)
шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

,

Частиною 1 ст. 20 Господарського кодексу
України встановлено, що держава
забезпечує захист прав і законних
інтересів суб'єктів господарювання та
споживачів.

Частиною 2 вказаної статті визначено,
що права та законні інтереси
зазначених суб'єктів захищаються
шляхом:

- визнання наявності або відсутності
прав;

- визнання повністю або частково
недійсними актів органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемлюють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом;

- відновлення становища, яке існувало
до порушення прав та законних
інтересів суб'єктів господарювання;

- припинення дій, що порушують право або
створюють загрозу його порушення;

- присудження до виконання обов'язку в
натурі;

- відшкодування збитків;

- застосування штрафних санкцій;

- застосування
оперативно-господарських санкцій;

- застосування
адміністративно-господарських
санкцій;

- установлення, зміни і припинення
господарських правовідносин;

- іншими способами, передбаченими
законом.

Серед способів захисту, передбачених
ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України, не
зазначено такого способу захисту, як
встановлення правовідносин (в тому
числі шляхом визнання договору чинним).

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України
та ч. 2 ст. 20 ГК України встановлює, що
суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Тобто захист права іншим, ніж
встановлений в ст. 16 ЦК України та ст. 20
ГК України, способом можливий за умови,
якщо про це є вказівка або у законі або
у договорі сторін.

Сторонами в Договорі не погоджено, що у
випадку розірвання Договору в
односторонньому порядку, спір
вирішується в суді саме шляхом
визнання Договору чинним.

Чинне законодавство України також не
передбачає можливості захисту права
при достроковому односторонньому
розірванні договору шляхом визнання
його чинним в судовому порядку під час
окремого судового провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що визнання договору
чинним є по суті встановленням
юридичного факту, розгляду спору щодо
чого в окремому позовному провадженні
не передбачено ані Цивільним кодексом
України, ані Господарським
процесуальним кодексом України, проте
визнання договору укладеним, чинним
або діючим може бути предметом
судового дослідження при вирішенні
спору про право матеріальне, заявлене у
спосіб, передбачений статтею 16 ЦК
України, наприклад, при вирішення спору
щодо відмови однієї із сторін
виконувати умови договору із
посиланням на розірвання його в
односторонньому порядку.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що обраний
позивачем спосіб захисту права шляхом
визнання договору чинним - не
відповідає визначеним цивільним та
господарським кодексами способам
захисту порушених прав у спірних
правовідносинах.

Реалізуючи передбачене ст. 64
Конституції України право на судовий
захист, звертаючись до суду, особа
вказує в позові власне суб'єктивне
уявлення про порушене право чи
охоронюваний інтерес та спосіб його
захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати
об'єктивну оцінку наявності порушеного
права чи інтересу на момент звернення
до господарського суду, а також
визначити, чи відповідає обраний
позивачем спосіб захисту порушеного
права тим, що передбачені
законодавством, та чи забезпечить
такий спосіб захисту відновлення
порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи
невідповідність обраного позивачем
способу його захисту способам,
визначеним законодавством,
встановлюється при розгляді справи по
суті та є підставою для прийняття
судового рішення про відмову в позові.

Згідно 4.3.Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» №18
від 26.12.2011 господарський суд, дійшовши
висновку про те, що предмет позову не
відповідає встановленим законом або
договором способам захисту прав,
повинен відмовити в позові, а не
припиняти провадження на підставі
пункту 1 частини першої статті 80 ГПК.

З огляду на вказані обставини, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог про
визнання чинним укладеного між
позивачем та відповідачем договору про
організацію та проведення біржових
аукціонів з продажу нафти сирої,
газового конденсату власного
видобутку і скрапленого газу № 1 від
14.06.2013.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна
скарга Товарної біржі «Перша незалежна
біржа» задоволенню не підлягає,
рішення Господарського суду міста
Києва від 03.07.2014 у справі № 910/11311/14
відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам і матеріалам
справи, підстав для його скасування не
вбачається.

Судові витрати на подачу апеляційної
скарги, відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК
України, покладаються на Товарну біржу
«Перша незалежна біржа».

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товарної біржі
«Перша незалежна біржа» на рішення
Господарського суду міста Києва від
03.07.2014 у справі № 910/11311/14 залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 03.07.2014 у справі № 910/11311/14
залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду
міста Києва матеріали справи №910/11311/14.

Головуючий суддя
Н.Ф. Калатай

Судді
О.М. Баранець

Л.Г. Сітайло