м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/15062/14 17.09.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «МІК»

до Публічного акціонерного
товариства «Укргазвидобування»

про стягнення 46 028,75 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники сторін:

від позивача Харцизова Т.В. -
представник за довіреністю від 24.03.14

від відповідача Подоляк О.Р. -
представник за довіреністю № 2-428 д від
10.04.14

В судовому засіданні 17.09.14 в порядку ст.
85 ГПК України, було оголошено вступну
та резолютивну частини рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «МІК» до Публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування» про стягнення 46
028,75 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 13.08.2012 між сторонами було
укладено договір поставки № ЛВ-436/11-12,
на підставі якого позивач поставив
товар відповідачу на загальну суму 39
200,10 грн, що підтверджується видатковою
накладною № РН-09/19/08 від 19.09.2012.
Відповідач взятих зобов'язань за
договором не виконав, не оплатив
поставлений позивачем товар, в
результаті чого в останнього
утворилась заборгованість перед
позивачем у розмірі 46 028,75 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 22.07.2014 порушено провадження у
справі № 910/15062/14 за вказаною позовною
заявою та призначено розгляд справи в
судовому засіданні 13.08.2014.

30.08.2014 через загальний відділ
діловодства господарського суду
надійшло клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
неможливістю забезпечити явку
представника у судове засідання.

У судове засідання, призначене на
13.08.2014, представник позивача з'явився,
вимоги ухвали суду виконав, надав
документи, що були долучені до
матеріалів справи. Щодо клопотання
відповідача про відкладення розгляду
справи представник позивача не
заперечував.

Ухвалою суду від 13.08.2014 розгляд справи
відкладався на 17.09.2014.

У судове засідання 17.09.2014 з'явилися
представники позивача та відповідача,
представник позивача позовні вимоги
підтримав та просив задовольнити у
повному обсязі.

Представник відповідача проти позову в
частині основного боргу не заперечує,
та надав свій розрахунок 3% річних,
оскільки, на думку відповідача,
позивачем не вірно здійснений такий
розрахунок.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив.

13 серпня 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю «МІК»
(надалі - позивача, постачальник) та
Дочірньою компанією
«Укргазвидобування Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариства
«Укргазвидобування» (надалі -
відповідач, покупець) було укладено
договір поставки № 813-436/11-12 (надалі -
договір).

Відповідно до п.1.1. договору
постачальник передає, а покупець
приймає і оплачує продукцію, іменовану
надалі товар, відповідно до
специфікації, що додається до договору
і є його невід'ємною частиною.

Номенклатура, ціна, кількість та
асортимент товару повинні відповідати
специфікації (п. 2.1. договору).

Відповідно до п.п.3.1.-3.3. договору умови
поставки товар та строк, перелік
вантажовідправників,
вантажоотримувачів вказуються у
специфікації.

Загальна вартість договору
визначається загальною вартістю
поставленого товару відповідно до
специфікацій та становить 39 200,06 грн (п.
4.4. договору).

Згідно з п. 5.1. договору покупець
проводить оплату по факту поставки
товару, протягом 30 календарних днів з
дати отримання, на підставі видаткової
накладної, шляхом перерахування коштів
на рахунок постачальника.

У п. 10.1. договору зазначено, що договору
набирає чинності з дати його
підписання сторонами і діє в частині
поставки товару до 31 грудня 2012 р., а в
частині взаєморозрахунків - до повного
виконання зобов'язань.

За доводами позивача, на виконання умов
договору позивачем було поставлено
відповідачу товар на загальну суму 39
200,10 грн, що підтверджується
специфікацією № 1 до договору,
видатковою накладною, підписаною
уповноваженими представниками сторін,
№ РН-09/19/08 від 19.09.2012 р. на суму 39 200,10 грн
та довіреністю на отримання
матеріальних цінностей № 357 від 17.09.2012
р.

Відповідачем в порушення умов договору
не було оплачено товар повністю, відтак
позивач просить стягнути з відповідача
заборгованість у розмірі 39 200,10 грн,
інфляційні втрати у розмірі 4 782,41 грн
та 3% річних у розмірі 2 046,24 грн.

З метою досудового врегулювання спору
позивач направляв на адресу
відповідача претензії з вимогою
сплатити борг, які залишені без
реагування.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача підлягають
задоволенню з наступних підстав.

За своєю правовою природою укладений
між сторонами договір є договором
поставки.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено,
що за договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 266 ГК України
предметом поставки є визначені
родовими ознаками продукція, вироби з
найменуванням, зазначеним у
стандартах, технічних умовах,
документації до зразків (еталонів),
прейскурантах чи товарознавчих
довідниках. Предметом поставки можуть
бути також продукція, вироби, визначені
індивідуальними ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору
поставки застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж, якщо інше
не встановлено договором, законом або
не випливає з характеру відносин
сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України
передбачає, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Відповідно до п. 5.1. договору покупець
проводить оплату по факту поставки
товару, протягом 30 календарних днів з
дати отримання, на підставі видаткової
накладної, шляхом перерахування коштів
на рахунок постачальника.

Як свідчать матеріали справи, позивач
поставив відповідачу товар на загальну
суму 39 200,10 грн, що підтверджується
видатковою накладною, підписаною
уповноваженими представниками сторін,
№ РН-09/19/08 від 19.09.2012 р. на суму 39 200,10 грн
та довіреністю на отримання
матеріальних цінностей № 357 від 17.09.2012
р.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є
строк (термін) його виконання.
Дотримання строку виконання є одним із
критеріїв належного виконання
зобов'язання, оскільки прострочення є
одним із проявів порушення
зобов'язання. Строк (термін) виконання
зобов'язання за загальним правилом,
узгоджується сторонами в договорі.

Отже, з урахуванням положень ст. 530
Цивільного кодексу України, враховуючи
приписи п. 5.1. договору виконання
грошового зобов'язання відповідача по
сплаті за отриманий товар за договором
на момент розгляду справи настав.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем був поставлений товар, що
підтверджується видатковими
накладними, підписаними сторонами,
копії яких містяться в матеріалах
справи. Проте відповідач, в порушення
дійсних домовленостей, не розрахувався
за поставлений товар, у зв'язку з чим
його заборгованість складає на момент
вирішення спору 39 200,10 грн

Враховуючи, що відповідач не заперечує
щодо існування боргу за поставлений
товар, господарський суд приходить до
висновку, що позовні вимоги частині
стягнення суми основного боргу
нормативно та документально доведені,
а тому підлягають задоволенню в сумі 39
200,10 грн.

Позивачем заявлені також вимоги про
стягнення з відповідача інфляційних
втрат у розмірі 4 782,41 грн та 3% річних у
розмірі 2 046,24 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Отже, враховуючи факт прострочення
відповідачем виконання грошового
зобов'язання щодо сплати за отриманий
товар, суд дійшов висновку про
наявність підстав для стягнення з
відповідача на користь позивача 3%
річних та інфляційних втрат.

Перевіривши розрахунки позивача, суд
встановив, що розмір 3% річних та
інфляційних втрат становить суму
більшу, ніж заявлено позивачем,
зокрема:

Розрахунок суми боргу з урахуванням
індексу інфляції

Період заборгованостіСума боргу
(грн.)Сукупний індекс інфляції за
період№Інфляційне збільшення суми
боргуІСума боргу з врахуванням індексу
інфляціїі19.10.2012 -
16.07.201439200.101.1274971.1144171.21Таким чином, сума
боргу з урахуванням індексу інфляції
складає 44 171,21 грн.

Розрахунок процентів

Сума боргу (грн)Період
простроченняКількість днів
простроченняРозмір процентів
річнихЗагальна сума
процентів39200.1019.10.2012 - 16.07.20146363 %2049.14
Таким чином, загальна сума процентів за
договором складає 2 049,14 грн.

Оскільки, з урахуванням норм п. 2 ч. 1 ст.
83 ГПК України, суду не надано право
виходити за межі позовних вимог без
відповідного клопотання позивача, то
до стягнення підлягає сума у розмірі,
заявлена позивачем - 3% річних у розмірі
2 046,24 грн та інфляційні втрати у
розмірі 4 782,41 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Таким чином,
обов'язок доказування законодавчо
покладено на сторони.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Матеріалами справи підтверджується
наявність у відповідача грошового
зобов'язання за договорами поставки.

За таких обставин, позовні вимоги
позивача є правомірними та
обґрунтованими, а тому підлягають
задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті
судового збору відповідно до положень
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК
України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Укргазвидобування» (04053, м.
Київ, вул. Кудрявська, буд. 26/28,
ідентифікаційний код 30019775) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «МІК» (69006, Запорізька
область, м. Запоріжжя, вул. Північне
шосе, буд. 69-А, ідентифікаційний код
30105738) заборгованість у розмірі 39 200
(тридцять дев'ять тисяч двісті) грн 10
коп.; 3% річних у розмірі 2 046 (дві тисячі
сорок шість) грн 24 коп.; інфляційні
втрати у розмірі 4 782 (чотири тисячі
сімсот вісімдесят дві) грн 41 коп. та
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 1 827 (одну тисячу вісімсот
двадцять сім) грн 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 18.09.2014 року

Суддя
Пукшин
Л.Г.