КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2014 р. Справа№ 910/11232/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі Кобець
М.О.

за участю представників:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Україна»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 02.07.2014 року

у справі № 910/11232/14 (суддя
Трофименко Т.Ю.)

за позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «АХА
Страхування»

до Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Україна»

про стягнення 45 296, 57 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «АХА Страхування»
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Україна» про стягнення
страхового відшкодування в порядку
регресу у сумі 45 295, 57 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивачем, як страховиком виплачено
страхувальнику страхове відшкодування
внаслідок чого до позивача в порядку
ст. 1191 Цивільного кодексу України та ст.
22 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» перейшло право
вимоги (регресу) в межах здійснених
фактичних затрат та ліміту
відповідальності до відповідача, як до
особи, яка відповідальна за заподіяні
збитки, оскільки саме з вини особи, яка
керувала транспортним засобом,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована у відповідача,
сталася ДТП, наслідки якої визнано
позивачем страховим випадком та
здійснено виплату страхової суми.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 02.07.2014 року у справі № 910/11232/14
позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду із
апеляційною скаргою, в якій просять
рішення місцевого господарського суду
скасувати та прийняти нове.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
позивачем з незрозумілих причин було
виплачено страхове відшкодування у
більшому розмірі, ніж встановлено
висновком з визначення матеріального
збитку. Крім того, сума страхового
відшкодування повинна була бути
зменшена на розмір ПДВ.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 01.08.2014 року
справу № 910/11232/14 прийнято до свого
провадження колегією суддів у складі
Дідиченко М. А. (головуюча), Руденко М. А.,
Пономаренко Є.Ю. та призначено до
розгляду на 16.09.2014 року.

Представники сторін у судове засідання
16.09.2014 року не з'явилися, про поважні
причини неявки суд не повідомили, хоча
про час і місце судового засідання були
повідомленні належним чином, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштових відправлень № 06389124
та № 06389116.

Враховуючи, що неявка сторін не
перешкоджає розгляду справи по суті,
беручи до уваги достатність доказів,
наявних в матеріалах справи, колегія
суддів приходить до висновку про
можливість розгляду справи по суті за
відсутності представників сторін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм чинного законодавства, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом та
підтверджується матеріалами справи,
21.12.2013 року по вул. Робітничій в м. Києві
сталася дорожньо - транспортна пригода,
в якій мало місце зіткнення
автомобілів марки "В-2107", реєстраційний
номерний знак 1280, під керуванням водія
ОСОБА_4 та автомобіля марки "Mitsubishi Lancer",
реєстраційний номерний знак НОМЕР_1,
під керуванням ОСОБА_5.

Постановою Святошинського районного
суду м. Києва від 04.02.2014 року ОСОБА_4
визнано винним у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 Кодексу України
про адміністративні правопорушення та
накладено штраф у розмірі 340, 00 грн.

В результаті вищезазначеної ДТП
автомобілю марки «Мітсубісі»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
були завдані механічні пошкодження, що
підтверджується, зокрема, довідкою
ВДАІ.

Пошкоджений автомобіль був
застрахований на підставі договору
добровільного страхування наземного
транспорту № 026-а/13корп від 16.01.2013 року,
укладеного між Приватним акціонерним
товариством «Страхова компанія «АХА
Страхування» та ОСОБА_6.

21.12.2013 року до позивача звернувся
страхувальник із заявою про настання
страхового випадку.

Відповідно до висновку експертного
автотоварознавчого дослідження з
визначення розміру матеріального
збитку, завданого власнику
транспортного засобу № 934/13 від 30.12.2013
року, вартість матеріального збитку,
завданого власнику автомобіля
Мітсубісі Лансер, д.н. НОМЕР_1 в
результаті його пошкодження в ДТП
становить 34 327, 43 грн.

Позивачем на підставі рахунку-фактури
СТО № 1,001,13,19490 від 13.01.2014 року та
страхового акту № 1.001.13.19490/VESKO959 від
15.01.2014 року, розрахунку суми страхового
відшкодування до нього, було здійснено
виплату страхового відшкодування у
розмірі 45 296, 57 грн., що підтверджується
платіжними дорученнями № 83 826 від 16.01.2014
року.

Частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу
України встановлено, що шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Статтею 27 Закону України «Про
страхування» та статтею 993 ЦК України
визначено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч.1 статті 1191 ЦК України
особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування,
якщо інший розмір не встановлений
законом.

Транспортний засіб марки «ВАЗ 2107»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_3,
яким скоєно ДТП, що спричинило
нанесення шкоди автомобілю марки
«Мітсубісі», державний реєстраційний
номер НОМЕР_1, належить
Автогосподарству ГУМВС України в и.
Києві. Останній уклав з Публічним
акціонерним товариством «Страхова
компанія «Україна» поліс обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальність власників наземних
транспортних засобів № АС/3971026,
відповідно до якого застрахувала свою
цивільно-правову відповідальність та
відповідальність будь-якої особи, яка
на законних підставах керувала
вищевказаним транспортним засобом.
Згідно зазначеного полісу, ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну (на одного потерпілого) становить
50 000 грн. 00 коп., розмір франшизи - 0 грн.

Як зазначалося вище, частинами першою
та другою статті 1187 ЦК України
встановлено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Водночас, цивільна-правова
відповідальність осіб, які на законних
підставах керують транспортним
засобом марки «ВАЗ 2107», державний
реєстраційний номер НОМЕР_3 була
застрахована у Публічному
акціонерному товаристві «Страхова
компанія «Україна».

Задовольняючи позовні вимоги у повному
обсязі, суд першої інстанції виходив з
того, що правовідносини позивача і
страхувальника - ОСОБА_6, виникли на
підставі договору добровільного
страхування наземного транспорту
026-а/13корп від 16.01.2013 р., отже є
добровільним страхуванням. Вказані
правовідносини не регулюються нормами
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів". З огляду на
викладене, належним та допустимим
доказом розміру матеріального збитку,
завданого власнику автомобіля "Mitsubishi
Lancer", реєстраційний номерний знак
НОМЕР_1, є саме рахунок-фактура №
1,001,13,19490 від 13.01.2014р., виставлений ТОВ
"Ніко Україна" власнику вказаного
автомобіля, оскільки зазначений
рахунок підтверджує реальні витрати,
необхідні для проведення
відновлювального ремонту пошкодженого
при ДТП транспортного засобу. Відтак,
визначення позивачем розміру збитків
та розміру страхового відшкодування на
підставі рахунку-фактури № 1,001,13,19490 від
13.01.2014р. відповідає умовам договору №
026-а/13корп від 16.01.2013р.. а тому суд першої
інстанції прийшов до висновку про
стягнення із відповідача суми
страхового відшкодування в порядку
регресу у розмірі 45 296, 57 грн.,
визначеної на підставі рахунку СТО.

Однак, колегія суддів не погоджується
із даними твердженнями суду першої
інстанції, враховуючи наступне.

Дійсно, правовідносини між позивачем і
страхувальником - ОСОБА_6, виникли на
підставі договору добровільного
страхування наземного транспорту
026-а/13корп від 16.01.2013 р., а тому
регулюються на підставі договору
страхування.

Проте, згідно статті 1191 Кодексу особа,
яка відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Правила щодо регресного позову
страховика до страхової компанії
винної особи, у разі застрахування її
відповідальності, регулюються нормами
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", а саме статтею 38
вказаного закону.

Приписами даної правової норми
встановлено, що страховик після
виплати страхового відшкодування має
право подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, якщо він не повідомив
страховика у строки і за умов,
визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1
статті 33 цього Закону.

Отже, між позивачем і відповідачем в
даному випадку виникли правовідносини
з виплати відшкодування в порядку
регресу, які регулюються законом
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів".

Так, статтею 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", згідно пункту 22.1 якої при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні» встановлено, що проведення
оцінки майна є обов'язковим при
визначенні збитків або розміру
відшкодування, у випадках встановлених
законом.

Суб'єктами оціночної діяльності є
суб'єкти господарювання -
зареєстровані в установленому
законодавством порядку фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності, а
також юридичні особи незалежно від їх
організаційно-правової форми та форми
власності, які здійснюють господарську
діяльність, у складі яких працює хоча б
один оцінювач, та які отримали
сертифікат суб'єкта оціночної
діяльності відповідно до цього Закону
(ст. 5 Закону України «Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні»).

Таким чином, відповідач як страховик
винної особи повинен здійснити виплату
страхового відшкодування в порядку
регресу в межах оціненої суб'єктом
оціночної діяльності шкоди.

Як зазначалося вище, згідно висновку
експертного автотоварознавчого
дослідження з визначення розміру
матеріального збитку, завданого
власнику транспортного засобу № 934/13
від 30.12.2013 року, вартість матеріального
збитку, завданого власнику автомобіля
Мітсубісі Лансер, д.н. НОМЕР_1 в
результаті його пошкодження в ДТП, яка
визначається як вартість
відновлювального ремонту
досліджуваного КТЗ з урахуванням
коефіцієнта його фізичного зносу
становить 34 327, 43 грн.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про часткове
задоволення позовних вимог у сумі 34 327,
43 грн.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
позивач не позбавлений права
звернутися до винної особи з вимогою
про стягнення різниці між фактично
виплаченим відшкодуванням та оціненою
шкодою в порядку встановленому
законом.

Що ж до посилань апелянта на ст. 36
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», відповідно до
якої встановлено, що сума страхового
відшкодування зменшується на суму
визначеного відповідно до
законодавства податку на додану
вартість, а доплата в розмірі, що не
перевищує суми податку, здійснюється
за умови отримання страховиком
документального підтвердження факту
оплати проведеного ремонту, то колегія
суддів зазначає наступне.

Так, згідно із ст. 36 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» визначено, що якщо
відшкодування витрат на проведення
відновлювального ремонту пошкодженого
майна з урахуванням зносу здійснюється
безпосередньо на рахунок потерпілої
особи, сума, що відповідає розміру
оціненої шкоди, зменшується на суму
визначеного відповідно до
законодавства податку на додану
вартість.

Отже, сума страхового відшкодування
зменшується на суму податку на додану
вартість у випадку сплати
відшкодування на рахунок потерпілої
особи.

Як вбачається із матеріалів справи, а
саме платіжного доручення № 83 826 від
16.01.2014 року, позивачем було сплачено
страхове відшкодування не на рахунок
потерпілого, а на рахунок станції
технічного обслуговування ТОВ
«Ніко-Україна».

Тому, твердження апелянта про
зменшення в даному випадку суми
страхового відшкодування на розмір
податку на додану вартість є
безпідставним.

За таких обставин апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення Господарського суду міста
Києва від 02.07.2014 року у справі № 910/11232/14
змінні.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по
сплаті судового збору за подання
апеляційної скарги покладаються на
відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Україна» на рішення
Господарського суду міста Києва від
02.07.2014 року задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 02.07.2014 року у справі № 910/11232/14
змінити.

3. Позовні вимоги задовольнити
частково.

4. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Україна» (02140, м. Київ, вул. Ревуцького,
42 Г; ) на користь
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «АХА Страхування»
(04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8; ) страхове відшкодування у сумі 34 327
(тридцять чотири тисячі триста
двадцять сім) грн. 43 коп., витрати по
сплаті судового збору у сумі 1 384 (одна
тисяча триста вісімдесят чотири) грн. 50
коп.

5. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Україна» (02140, м. Київ, вул. Ревуцького,
42 Г; ) на користь
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «АХА Страхування»
(04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8; ) 692 (шістсот дев'яносто дві) грн. 25
коп. витрат по сплаті судового збору за
подання апеляційної скарги.

6. Доручити Господарському суду міста
Києва видати відповідний накази.

7. Матеріали справи № 910/11232/14
повернути до Господарського суду міста
Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
М.А. Дідиченко

Судді
М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко