Господарський суд Чернігівської
========================================================================
========================================================================
========================
РІШЕННЯ

15 вересня 2014 року
Справа № 927/1130/14

Позивач: Державне
територіально-галузеве об'єднання
"Львівська залізниця",

вул. Гоголя, 1, м. Львів, 79000

в особі: Відокремленого підрозділу
"Рівненська дирекція залізничних
перевезень", вул. 16 Липня, 17, м. Рівне, 33028

Відповідач: Державне підприємство
"Холминське лісове господарство",

вул. Леніна, 60, с. Холми, Корюківський
район, Чернігівська область, 15331

Предмет спору: про стягнення 27340,00 грн.
штрафу

Суддя Селівон А.М.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: не зявився. (Зозуль О.Д. -
начальник юридичного сектору,
довіреність № НЮ-19 від 01.01.2014 р.,
присутня в судовому засіданні 19.08.14 р.)

Від відповідача: Нечаєва Г.Ф. - головний
бухгалтер, довіреність № 1425 від 18.08.2014
р.

Від відповідача: Кубрак О.В. -
представник, довіреність № 1426 від
18.08.2014 р.

В судовому засіданні на підставі ч.2
ст.85 Господарського процесуального
кодексу України оголошені вступна та
резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Державне територіально-галузеве
об'єднання "Львівська залізниця" в
особі Відокремленого підрозділу
"Рівненська дирекція залізничних
перевезень" звернулось до
господарського суду Чернігівської
області з позовом до Державного
підприємства "Холминське лісове
господарство" про стягнення 27340,00 грн.
штрафу, а також 1827,00 грн. витрат зі
сплати судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неправильне зазначення
відповідачем (відправником) у
залізничній накладній № 32490989 маси
вантажу, яке було виявлено під час
переважування вагону № 60416773 на станції
перевезення, в зв'язку з чим у
відповідності до ст.ст. 118, 122 Статуту
залізниць України до відповідача
застосовані штрафні санкції у
п'ятикратному розмірі провізної плати
за всю відстань перевезення.

Ухвалою господарського суду
Чернігівської області від 23.07.14 р.
позовну заяву прийнято до розгляду та
порушено провадження у справі № 927/1130/14,
розгляд справи призначено на 19.08.14 р..

В судове засідання 19.08.14 р. з'явились
уповноважений представник позивача та
уповноважені представники
відповідача.

До початку судового засідання 19.08.14 р.
через канцелярію суду представником
позивача на виконання вимог ухвали
суду від 23.07.14 р. подано клопотання №
88/ДНЮ-3 від 13.08.14 р. про долучення
документів до матеріалів справи, серед
яких, зокрема, розрахунок суми штрафу з
детальним описом підрахунку провізної
плати.

Клопотання судом задоволено, документи
до матеріалів справи долучені.

На підставі ч. 3 ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні з 19.08.14 р. по 10.09.14 р.
оголошувалась перерва.

В судове засідання 10.09.14 р. з'явились
уповноважені представники
відповідача, уповноважений
представник позивача в дане судове
засідання не з'явився.

Про дату, час і місце проведення
судового засідання позивача
повідомлено належним чином, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи розпискою представника
позивача Зозуль О.Д. (а.с.58).

В зв'язку з хворобою судді судове
засідання переносилось з 10.09.14 р. на
15.09.14 р..

В судове засідання 15.09.14 р. з'явились
уповноважені представники
відповідача, уповноважений
представник позивача в дане судове
засідання не з'явився.

Про дату, час і місце проведення
судового засідання 15.09.14 р. позивача
повідомлено належним чином, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи телефонограмою від 11.09.14 р..

Від позивача заяв та клопотань
процесуального характеру на час
проведення судового засідання 15.09.14 р.
до суду не надходило.

Про поважні причини неявки
представника позивача суд не
повідомлено.

Інших доказів на підтвердження своїх
вимог, окрім наявних в матеріалах
справи, на час проведення судового
засідання позивачем суду не надано.

Відповідно до 2.3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" (далі - Постанова № 18)
якщо стороною (або іншим учасником
судового процесу) у вирішенні спору не
подано суду в обґрунтування її вимог
або заперечень належні і допустимі
докази, в тому числі на вимогу суду, або
якщо в разі неможливості самостійно
надати докази нею не подавалося
клопотання про витребування їх судом
(частина перша статті 38 ГПК), то розгляд
справи господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, оскільки
явка представника позивача в судове
засідання обов'язковою не визнавалась,
позивач не скористався належним йому
процесуальним правом приймати участь в
судовому засіданні, при цьому
відповідачем не надано суду відзиву на
позовну заяву, будь-яких письмових
пояснень та інших доказів, що впливають
на вирішення даного спору по суті,
беручи до уваги відсутність
процесуальних заяв та клопотань
позивача на час розгляду справи, а
також те, що представники відповідача
проти розгляду справи без участі
представника позивача не заперечували,
суд, на підставі ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України,
здійснював розгляд справи за
відсутності представника позивача,
виключно за наявними у справі
матеріалами.

При цьому, оскільки суд відкладав
розгляд справи, надаючи учасникам
судового процесу можливість
реалізувати свої процесуальні права на
представництво інтересів у суді та
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України, не
знаходив підстав для відкладення
розгляду справи.

Подані представниками сторін письмові
клопотання від 19.08.14 р. про відмову від
здійснення технічної фіксації
судового процесу судом задоволені.
Засідання господарського суду по
розгляду даної справи проведені без
фіксації технічними засобами. Судовий
процес відображено у протоколах
судового засідання.

Перед початком розгляду справи
представників сторін було ознайомлено
з правами та обов'язками відповідно до
ст.ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Представники сторін в судових
засіданнях повідомили суд, що права та
обов'язки сторонам зрозумілі.

Відводу судді представниками сторін не
заявлено.

Представник позивача в судовому
засіданні 19.08.14 р. підтримав позовні
вимоги з підстав, викладених в позовній
заяві.

Представники відповідача в судовому
засіданні 19.08.14 р. визнали позовні
вимоги в повному обсязі, а також
заявили усне клопотання про зменшення
розміру штрафних санкцій.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, заслухавши в судовому
засіданні пояснення представників
сторін, з'ясувавши обставини, що мають
значення для вирішення спору,
перевіривши наданими сторонами
доказами та оглянувши в судовому
засіданні їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч.2 ст. 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного
кодексу України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав і обов'язків. Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямовано на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи, 27
березня 2014 р. ДП "Холминське лісове
господарство" зі станції Корюківка
Південно-Західної залізниці на адресу
одержувача -Товариство з обмеженою
відповідальністю "Одек-Україна",
станція призначення Клевань
Львівської залізниці у напіввагоні №
60416773 був відправлений вантаж - деревина
паливна для технологічних потреб,
штабелями по 2,75 м, висотою навантаження
3,6 м, кількість місць 4, тара 23800 кг, що
підтверджується залізничною накладною
№ 32490989.

Відмітки у зазначеній залізничній
накладній свідчать, що вантаж
завантажений у вагон засобами
відправника (ДП "Холминське лісове
господарство") штабелями. Маса вантажу
нетто визначена умовно, зазначена в
розмірі 60000 кг.

Залізнична накладна свідчить про
укладення вантажовідправником (ДП
„Холминське лісове господарство") і
Залізницею (перевізником) договору
перевезення вантажу на користь
вантажоодержувача (ТОВ "Одек-Україна").

Судом встановлено, за своїм змістом та
правовою природою відповідні
правовідносини в сфері перевезення
регулюються нормами глави 64 Цивільного
кодексу України та глави 32
Господарського кодексу України.

За вимогами ч.5 ст. 307 Господарського
кодексу України, які кореспондуються з
вимогами ч. 4 ст. 909, ч.1 ст. 920 Цивільного
кодексу України, умови перевезення
вантажів окремими видами транспорту, а
також відповідальність суб'єктів
господарювання за цими перевезеннями
визначається транспортними кодексами,
транспортними статутами та іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу
України перевезення вантажу
здійснюється за договором перевезення;
загальні умови визначаються цим
Кодексом, іншими законами,
транспортними кодексами (статутами),
іншими нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них, умови перевезення вантажу
окремими видами транспорту, а також
відповідальність сторін щодо цих
перевезень встановлюються договором,
якщо інше не встановлено цим Кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Так, Закон України "Про транспорт"
визначає правові, економічні,
організаційні та соціальні основи
діяльності транспорту, питання
правовідносин в сфері діяльності
залізничного транспорту регулюються
Статутом залізниць України,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 6 квітня 1998 р. №
457, яким регламентуються порядок
укладання договорів, організація та
основні умови перевезення вантажів,
пасажирів, багажу, вантажобагажу і
пошти, основні положення експлуатації
залізничних під'їзних колій, а також
взаємовідносини залізниць з іншими
видами транспорту.

Частиною 1 ст. 909 Цивільного кодексу
України встановлено, що за договором
перевезення вантажу одна сторона
(перевізник) зобов'язується доставити
довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату.

Згідно із ч.3 ст. 909 Цивільного кодексу
України укладення договору
перевезення вантажу підтверджується
складанням транспортної накладної.

У відповідності до ст. 12 Закону України
„Про транспорт" підприємства
транспорту мають право вимагати від
пасажирів, відправників і одержувачів
вантажів виконання вимог цього Закону,
кодексів (статутів) окремих видів
транспорту та інших нормативних актів
України, що регулюють діяльність
транспорту.

Статтею 2 Статуту залізниць України
передбачено, що обов'язки, права і
відповідальність залізниць, а також
підприємств, організацій, установ і
громадян, які користуються залізничним
транспортом визначає Статут залізниць
України. Відповідно до ст. 5 Статуту
залізниць України на його підставі
Наказом Міністерства транспорту
України від 21 листопада 2000 року № 644
затверджені Правила перевезень
вантажів, Технічні умови навантаження
і кріплення вантажів, Правила
перевезення пасажирів, багажу,
вантажобагажу та пошти залізничним
транспортом України, Правила
оформлення перевізних документів,
Правила приймання вантажів до
перевезення, Правила видачі вантажів,
Правила складання актів, інші
нормативні документи.

Нормативні документи, що визначають
порядок і умови перевезень,
користування засобами залізничного
транспорту, безпеки руху, охорони
праці, громадського порядку, перетину
залізничних колій іншими видами
транспорту і комунікаціями, пожежної
безпеки, санітарні норми та правила на
залізничному транспорті, є
обов'язковими для всіх юридичних і
фізичних осіб на території України.

Згідно із ст. 6 Статуту залізниць
України накладна є основним перевізним
документом встановленої форми,
оформленим відповідно до цього Статуту
та Правил перевезення вантажів, і
наданим залізниці відправником разом з
вантажем. Накладна є обов'язковою
двосторонньою письмовою формою угоди
на перевезення вантажу, яка
укладається між відправником та
залізницею на користь третьої сторони -
одержувача. Накладна є одночасно
договором на заставу вантажу для
забезпечення гарантії внесення
належної провізної плати та інших
платежів за перевезення. Накладна
супроводжує вантаж на всьому шляху
перевезення до станції призначення.

Статтею 23 Статуту залізниць України, а
також п.1.1 розділу 4 Правил оформлення
перевізних документів передбачено, що
відправник повинен надати станції
навантаження на кожне відправлення
вантажу заповнену накладну (комплект
перевізних документів). У
відповідності до цих Правил, а саме п.2.1
та п.2.2, графи "Маса вантажу, визначена
відправником, кг" та "Спосіб визначення
маси" заповнюються
вантажовідправником. Маса вантажу
згідно ст.37 Статуту залізниць України
та п.5 Правил приймання вантажів до
перевезення визначається
відправником.

Згідно п. 1.3 Правил оформлення
перевізних документів усі відомості,
передбачені формою бланка перевізного
документа, повинні бути внесені
відправником у відповідні графи
накладної.

Отже, заповнення саме
вантажовідправником визначених граф
перевізних документів, в тому числі і
накладної, передбачено як п.2 Правил
оформлення перевізних документів, так
і ст. 23 Статуту залізниць України.

Правильність внесених у накладну
відомостей, як це передбачено п.2.3
Правил оформлення перевізних
документів, своїм підписом підтверджує
представник відправника. Так,
правильність внесених відомостей до
вищевказаної накладної № 32490989
підтвердив своїм підписом в графі 55
представник відправника Бабич О.І..

Відповідно до п.28 Правил приймання
вантажів до перевезення вантажі,
завантажені відправником у вагони
відкритого типу (платформи,
напіввагони тощо), приймаються
залізницею до перевезення шляхом
візуального огляду вагона, вантажу,
його маркування (у т.ч. захисного) та
кріплення у вагоні без перевірки маси
та кількості вантажу.

За приписами ст. 37 Статуту залізниць
України тарні і штучні вантажі
перевозяться із зазначенням у
накладній маси і кількості вантажних
місць. Маса цих вантажів визначається
до здавання їх для перевезення і
зазначається на вантажних місцях.
Вантажі, що перевозяться насипом і
наливом, а також інші вантажі,
зважування яких на вантажних вагах
неможливе, зважуються на вагонних
вагах. Перелік вантажів, що можуть
перевозитися насипом і наливом,
установлюється Правилами. Загальна
маса вантажу визначається шляхом
зважування на вагах або підрахуванням
маси на вантажних місцях за трафаретом
чи стандартом. Маса окремих вантажів
може визначатися розрахунковим
методом, за обміром або умовно
(нафтопродукти в цистернах, тварини,
лісоматеріали тощо). Маса вантажів
визначається відправником. Спосіб
визначення маси зазначається у
накладній.

За висновками суду, визначення маси
вантажу умовно та внесення відповідних
відомостей в перевізні документи,
зокрема, накладну № 32490989, що і було
здійснено відповідачем, цілком
відповідає приписам чинного
законодавства.

Проте, згідно зі ст. 24 Статуту залізниць
України вантажовідправники несуть
відповідальність за всі наслідки
неправильності, неточності або
неповноти відомостей, зазначених ним у
накладній. Залізниця має право
перевірити правильність відомостей
про вантаж, зазначений відправником у
накладній на станції відправлення, під
час перевезення та на станції
призначення.

30 березня 2013 р. на проміжній
станції Здолбунів Львівської
залізниці, на підставі ст.24 Статуту
залізниць України було проведено
контрольну перевірку маси вантажу, під
час якої було виявлено, що маса вантажу
у напіввагоні № 60416773 не відповідає
масі, вказаній відправником у
накладній № 32490989 від 27.03.14 р.. Перевірка
здійснювалась на 150тн вагових
електронно-тензометричних вагах,
клеймо 2013, станції Здолбунів.

За даних обставин залізницею було
складено акти загальної форми № 124 від
30.03.14р., № 563 від 29.03.14 р. та комерційний
акт серії АА № 078183/73/19 від 30.03.14 р., копії
яких наявні в матеріалах справи.

Із вказаного загального акту № 563
вбачається, що по прибуттю поїзду та
одночасному зважуванні вагона на
електронно - тензометричних вагах було
виявлено: "вага брутто 88100 кг, тара 23800
кг, нетто 60000 кг, що більше проти
документа на 4300 кг. " Вагон, згідно акту
загальної форми № 563 від 29.03.14 р.,
відчеплено на контрольне
переважування.

Згідно змісту вищезазначеного
комерційного акту вбачається, що під
час перевірки виявлено: "вантаж
деревина паливна, кількість місць у
вагоні без повного вивантаження
вантажу перевірити неможливо, шапка у
вагоні завантажена в чотири штабеля,
брутто 89000, тара 23800 з документа, нетто
65200, тобто вага вантажу більша проти
документа на 5200 кг. При повторному
переважуванні лишок проти документа на
5200 кг підтвердився. Вантажопідйомність
вагона 69т, вага вантажу не перевищує
вантажопідйомності вагону. Вагон
прибув технічно справний".

Відповідно до п.27 Правил видачі
вантажів надлишок вантажу порівняно з
масою, вказаною в накладній, вважається
таким, що не перевищує норму, якщо він
не виходить за межу граничного
розходження визначення маси нетто, яке
становить 0,2 %.

Норми недостачі або надлишку маси
вантажів розраховуються: від маси
брутто - для вантажів, які перевозяться
в тарі й упаковці; від маси нетто - для
вантажів, які перевозяться без тари й
упаковки.

При цьому, в даному випадку надлишок
вантажу перевищив вказану у накладній
масу на 5200 кг, що становить 8% від
загальної маси вантажу.

Частиною першою статті 26 Закону
України "Про залізничний транспорт",
пунктом 129 Статуту залізниць України
передбачено, що обставини, які можуть
служити підставою для майнової
відповідальності перевізників,
відправників та одержувачів вантажу,
багажу, вантажобагажу, пасажирів
засвідчуються актами.

За змістом ст. 129 Статуту залізниць
України комерційний акт складається
для засвідчення невідповідності,
найменування, маси і кількості місць
вантажу, багажу чи вантажобагажу
натурою з даними, зазначеними в
транспортних документах.

Відповідно до Правил складання актів,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 28 травня 2002 р. №
334, комерційні акти складаються на
місцях загального користування у день
вивантаження або в день видачі вантажу
одержувачу; при вивантаженні на місцях
не загального користування - у день
здачі вантажу одержувачу; на вантаж, що
перебуває у дорозі - у день виявлення
обставин, що підлягають оформленню
комерційним актом.

У разі неможливості скласти комерційні
акти в указані терміни вони
складаються у всіх випадках не пізніше
наступної доби.

Згідно п. 2 Правил складання актів
комерційні акти складаються для
засвідчення таких обставин:
невідповідності найменування, маси і
кількості місць наявного вантажу,
багажу чи вантажобагажу даним,
зазначеним у перевізних документах; у
разі виявлення вантажу, багажу чи
вантажобагажу без документів або
документів без вантажу, багажу чи
вантажобагажу; псування, пошкодження
вантажу, багажу і вантажобагажу;
повернення залізниці вкраденого
вантажу, багажу або вантажобагажу.

Дані в комерційному акті зазначаються
на підставі перевізних документів та
виявлених обставин.

У відповідності до п.10 Правил складання
актів комерційний акт підписує
начальник станції (його заступник),
начальник вантажного району (завідувач
вантажного двору, складу,
контейнерного відділу, контейнерного
майданчика, сортувальної платформи) і
працівник станції, який особисто
здійснював перевірку, а також
одержувач, якщо він брав участь у
перевірці. Крім того, у разі
необхідності, до перевірки вантажу і
підписання акта можуть бути залучені
також інші працівники залізниці.

Судом встановлено, що комерційний акт
серії АА № 078183/73/19 від 30.03.14 р.
підписаний начальником станції
Здолбунів, прийомоздавальником та
приймальником поїздів. При цьому,
згідно відомостей комерційного акту,
посада начальника вантажного району,
підпис якого передбачений п. 10 Правил
складання актів в штаті станції
Здолбунів відсутня.

При цьому, докази заперечень
відповідача щодо форми, порядку
складання, змісту вказаного
комерційного акту та посадових осіб,
які його підписали, а також факту
опротестування його з боку відповідача
відсутні.

За таких обставин, за висновками суду
комерційний акт серії АА № 078183/73/19 від
30.03.14 р. є належним доказом встановлення
позивачем факту невідповідності
відомостей про вагу вантажу,
зазначених у накладній, його реально
встановленій вазі.

Крім того, результати контрольного
переважування вагону позивачем
відображено у книзі обліку контрольних
зважувань та перевірки кількості
вантажу у вагонах станції Здолбунів
Львівської залізниці, відповідний
витяг з якої находиться в матеріалах
справи.

Згідно п. 12 Правил складання актів якщо
при перевірці вантажу, який прибув з
актом попутної станції, під час
перевірки на станції призначення не
буде виявлено різниці між даними акта,
складеного на попутній станції, і
фактичною наявністю та станом вантажу,
багажу або вантажобагажу, то станція в
розділі "Є" комерційного акта попутної
станції вносить відмітку такого
змісту: "Під час перевірки вантажу
(багажу, вантажобагажу) різниці проти
цього акта не виявлено". Така відмітка
засвідчується штемпелем станції і
підписами осіб, указаних у пункті 10 цих
Правил. Цей акт видається одержувачу на
його вимогу, а копія його залишається
на станції. Новий акт у цьому разі не
складається.

По прибуттю напіввагонів на станцію
призначення Клевань Львівської
залізниці, вантаж, який прибув у
напіввагоні № 60416773, видано
вантажоодержувачу 31.03.14 р., що у
відповідності до Правил складання
актів підтверджується відповідними
записами та відмітками станції
призначення в комерційному акті серії
АА № 078183/73/19 від 30.03.14 р. та книзі обліку
контрольних переважувань вагонів
станції Рівне Львівськї залізниці.

Статтею 122 Статуту залізниць України
передбачено, що за неправильно
зазначені у накладній масу, кількість
місць вантажу, його назву, код та адресу
одержувача з відправника, порту
стягується штраф у розмірі згідно із
статтею 118 цього Статуту. При цьому
відправник несе перед залізницею
відповідальність за наслідки, які
виникли.

Відповідно до ст. 118 Статуту залізниць
України за пред'явлення вантажу, який
заборонено до перевезень або який
потребує під час перевезення особливих
заходів безпеки, та з неправильним
зазначенням його найменування або
властивостей з відправника, крім
заподіяних залізниці збитків і витрат,
стягується штраф у розмірі
п'ятикратної провізної плати за всю
відстань перевезення.

При цьому, в силу вимог ч.1 ст. 129 Статуту
залізниць України обставини, що можуть
бути підставою для матеріальної
відповідальності залізниці,
вантажовідправника,
вантажоодержувача, пасажирів під час
залізничного перевезення,
засвідчуються комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць.

Аналогічні положення передбачені і п.5.5
Правил оформлення перевізних
документів, згідно з яким якщо під час
перевезення вантажу або на станції
його призначення буде виявлено
неправильне зазначення у накладній
відомостей про код одержувача, його
адресу, назву вантажу, його кількість,
то з відправника стягується штраф
згідно ст. 122 Статуту. Факт
неправильного зазначення відправником
указаних відомостей засвідчується
актом загальної форми, якщо за цим
фактом не складався комерційний акт.

На підставі ст.ст.118, 122 Статуту
залізниць України за неправильно
зазначену у залізничній накладній масу
вантажу позивачем відповідачу було
нараховано штраф у сумі 27340,00 грн. та
19.06.14 року направлено на адресу
відповідача претензію № ДН-3-2/500 від
17.06.14 р. про стягнення штрафу в сумі 27340,00
грн., що підтверджується копією
фіскального чеку № 0160 від 19.06.14 р..

Листом № 1124 від 27 червня 2014 року ДП
"Холминське лісове господарство"
претензію було відхилено в повному
обсязі.

Вищезазначені обставини стали
підставою для звернення Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Львівська залізниця" в особі
Відокремленого підрозділу "Рівненська
дирекція залізничних перевезень" до
господарського суду з відповідним
позовом.

Таким чином, як вбачається із
матеріалів справи, а також
підтверджено сторонами, свої
зобов'язання щодо сплати штрафу в
розмірі 27340,00 грн., всупереч вимогам
діючого законодавства, відповідач не
виконав, в результаті чого у ДП
"Холминське лісове господарство"
утворилась заборгованість перед
позивачем у зазначеному вище розмірі,
яку останній просить стягнути в
позовній заяві.

Відповідно до п.3.15 Роз'яснення Президії
Вищого Господарського Суду України від
29.09.08 р. № 04-5/225 "Про внесення змін та
доповнень до роз'яснення президії
Вищого господарського суду України від
29.05.2002 р. № 04-5/601 "Про деякі питання
практики вирішення спорів, що
виникають з перевезення вантажів
залізницею" при застосуванні ст.118
Статуту залізниць України слід мати на
увазі, що штраф підлягає стягненню за
самий факт допущення
вантажовідправником порушень,
встановлених залізницею як на станції
призначення або під час перевезення
так і на станції відправлення після
пред'явлення вантажу до перевезення,
незалежно від того чи завдано
залізниці у зв'язку з цим збитків.

Як було зазначено вище, результати
комісійного зважування вантажу у
відповідності до ст. 129 Статуту
залізниць України, п. 2 Правил складання
актів підтверджуються актом загальної
форми № 563 від 29.03.14 р., комерційним
актом серії АА № 078183/73/19 від 30.03.14 р., а
також актом загальної форми № 124 від
30.03.14 р., а отже, за висновками суду,
позивачем надані достатні докази на
підтвердження комісійного зважування
на напіввагону № 60416773 та встановлення
невідповідності зазначених в
накладній відомостей.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4
ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3
Господарського процесуального кодексу
України, основними засадами
судочинства є рівність всіх учасників
судового процесу перед законом та
судом, змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання
доказів відповідно до ст. 33 ГПК України
покладено на сторони та інших
учасників судового процесу. При цьому
відповідачем не надано суду належних
та допустимих доказів на підтвердження
оплати штрафу, письмових пояснень щодо
неможливості надання таких доказів,
або ж фактів, що заперечують викладені
позивачем позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

На час проведення судового засідання
відповідачем не надано суду письмової
заяви про визнання позову у
відповідності до приписів ст. 78
Господарського процесуального кодексу
України.

При розгляді справи судом встановлено,
що згідно ст. 37 Статуту залізниць
України маса вантажів визначається
відправником. Визначення маси
пропонованих до перевезення вантажів
може вироблятися різними способами:
шляхом зважування на товарних,
вагонних і елеваторних вагах, за
трафаретом, за стандартом,
розрахунковим шляхом і за допомогою
обміру. Визначення маси вантажу згідно
з трафаретом, у відповідності зі
стандартом, розрахунковим шляхом, за
допомогою обміру проводиться тільки
вантажовідправником. Однак з метою
забезпечення безпеки руху визначення
маси вантажів, вантажобагажу,
навантаження яких до повної місткості
вагонів, контейнерів може спричинити
за собою перевищення їх допустимої
вантажопідйомності, здійснюється
тільки за допомогою зважування.

Пункт 22 Правил видачі вантажів
передбачає, що перевірка маси вантажу
на станції призначення провадиться, як
правило, таким самим способом, яким цю
масу було визначено на станції
відправлення. З наведеної норми
вбачається, що вона носить обов'язковий
характер саме для станції призначення.

За висновками суду, зазначена норма
направлена на усунення спорів між
учасниками перевізних правовідносин у
випадках виявлення нестачі вантажу,
оскільки у разі зважування різними
способами на станції відправлення та
призначення відповідно може дати
необ'єктивну інформацію щодо дійсної
маси вантажу.

При цьому, обов'язковість застосування
приписів п. 22 Правил видачі вантажів
щодо способу визначення маси вантажу
під час контрольних перевірок маси
вантажів на проміжних станціях не
передбачена нормами діючого
законодавства. Відтак, перевірка
проміжною станцією маси вантажів у
вагонах може здійснюватись нею у
будь-який спосіб, передбачений для
визначення маси відповідного вантажу.

Стосовно спірного вантажу норми
діючого законодавства дозволяють
здійснювати перевірку його маси шляхом
як зважування, так і обміром чи
розрахунковим способом. Однак, як
зазначено в Роз'ясненні президії
Вищого господарського суду України від
29.05.2002 р. № 04-5/601 "Про деякі питання
практики вирішення спорів, що
виникають з перевезення вантажів
залізницею", саме зважування є більш
точним способом визначення маси
вантажу ніж таке визначення обміром чи
розрахунковим шляхом.

Доказів на спростування
зазначених висновків та зазначення
іншого прийнятного способу точного
визначення маси вантажу відповідачем
суду не надано.

Суд зазначає, що можливість
визначення маси певних вантажів
розрахунковим способом, за обміром або
умовно не виключає при цьому
можливість її визначення шляхом
зважування. Вантажовідправник у такому
разі має можливість обирати той чи
інший спосіб визначення маси на
власний розсуд та ризик. Однак,
застосовуючи умовний спосіб
визначення маси вантажу відповідач
повинен був усвідомлювати цілком
закономірну ймовірність виникнення
похибки при розрахунках та можливість
настання несприятливих наслідків в
результаті її виявлення
вантажоперевізником. На підставі
зазначеного, судом критично оцінюється
перевищення вказаної у накладній маси
вантажу на 5200 кг, що становить майже 8%
від загальної маси вантажу.

Однак, враховуючи вищевикладені
висновки, залізниця, користуючись
правом, визначеним ст. 24 Статуту
залізниці України, під час перевірки на
проміжних станціях не позбавлена права
обрати для цього зручний для себе
спосіб.

При цьому відповідачем не доведено
належними та допустимими доказами
того, що у разі визначення маси
спірного вантажу розрахунковим
способом похибка, у порівнянні з іншими
способами, зокрема, шляхом зважування,
може призвести до значної різниці щодо
маси вантажу.

Крім того суд зазначає, що відсутність
порушення у виборі відповідачем
способу визначення маси вантажу не є
підставою для звільнення останнього
від обов'язку оплати штрафу,
передбаченого ст. 122 Статуту залізниць
України, адже за цією статтею штраф
підлягає стягненню за самий факт
неправильного зазначення, зокрема,
маси вантажу у накладній.

Враховуючи вищевикладене, оскільки
матеріалами справи підтверджується
факт невиконання відповідачем
зобов'язань щодо сплати штрафу в сумі
51160,00 грн. за неправильне зазначенням
маси вантажу у накладній, розмір
заборгованості відповідає фактичним
обставинам та на момент прийняття
рішення доказів погашення
заборгованості відповідач суду не
представив, як і доказів, що
спростовують вищевикладені обставини,
тому вимога позивача про стягнення з
відповідача вказаної суми штрафу
підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 551 Цивільного
кодексу України розмір неустойки (до
якої віднесено штраф і пеню)
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства і може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Стаття 233 Господарського кодексу
України також встановлює, що у разі
якщо порушення зобов'язання не завдало
збитків іншим учасникам господарських
відносин, суд може з урахуванням
інтересів боржника зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій.

Пункт 3 статті 83 Господарського
процесуального кодексу України надає
суду право у виняткових випадках
зменшувати розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до 3.17.4. Постанови № 18
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного
виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
виконання, наслідків порушення
зобов'язання, невідповідності розміру
стягуваної неустойки (штрафу, пені)
таким наслідкам, поведінки винної
сторони (в тому числі вжиття чи
невжиття нею заходів до виконання
зобов'язання, негайне добровільне
усунення нею порушення та його
наслідків) тощо.

Згідно п.п.6.4 Роз'яснення Президії
Вищого Господарського Суду України від
29.09.08 № 04-5/225 "Про внесення змін та
доповнень до роз'яснення президії
Вищого господарського суду України від
29.05.2002 N 04-5/601 "Про деякі питання практики
вирішення спорів, що виникають з
перевезення вантажів залізницею" суди
мають право при прийнятті рішення про
стягнення штрафу зменшувати його
розмір з урахуванням усіх конкретних
обставин справи.

Пунктом 22 Оглядового листа Вищого
господарського суду України № 01-8/917 від
29.11.07 р. "Про деякі питання судової
практики застосування Статуту
залізниць України, інших норм
транспортного законодавства"
визначено, що виходячи із загальних
засад, встановлених у статті 3
Цивільного кодексу України, а саме -
справедливості, добросовісності та
розумності - слід визнати право судів
при винесенні рішення про стягнення
штрафу зменшувати його розмір, з
урахуванням всіх конкретних обставин
справи. Підстави та розмір, на який
зменшується стягуваний штраф, повинні
бути в рішенні суду мотивовані та
обґрунтовані.

Враховуючи вищевикладене, оскільки
відповідачем не надано суду жодних
доказів щодо підстав зменшення розміру
стягуваного штрафу, причин неналежного
виконання обов'язку або ж вжиття
заходів щодо усунення порушення та
його наслідків, заявлене в судовому
засіданні 19.08.14 р. усне клопотання
представників відповідача про
зменшення розміру застосованого судом
штрафу відхиляється з підстав
недоведеності.

Оскільки спір виник у зв'язку з
неправомірними діями відповідача,
відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу судові витрати
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції
України, ст. 24, 37, 118, 122, 129 Статуту
залізниць України, ст.ст. 11, 202, 908, 909, 920
Цивільного кодексу України, ст. 307
Господарського кодексу України, ст.ст.
4-2, 4-3, 33, 43, 44, 75, 78, 82-85, 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства
"Холминське лісове господарство" (вул.
Леніна, 60, смт. Холми, Корюківський
район, Чернігівська область, 15331, р/р
7 в ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" м.
Київ, МФО 380805, код 00993484) на користь
Державного територіально-галузевого
об'єднання "Львівська залізниця" (вул.
Гоголя, 1, м. Львів, 79000, р/р 602 в ЛФ АБ
"Експрес-Банк", МФО 325956, код 01059900) в особі
Відокремленого підрозділу "Рівненська
дирекція залізничних перевезень" (вул.
16 Липня, 17, м. Рівне, 33028, р/р 8217 в
«Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805, код
25894955) 27340,00 грн. штрафу та 1827,00 грн.
витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повний текст рішення складений та
підписаний 22 вересня 2014 року.

Суддя
А.М.Селівон

.