ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року Справа № 904/642/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого Іванової
Л.Б.суддівГольцової Л.А. (доповідач),
Козир Т.П.розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Північний гірничо-збагачувальний
комбінат"на
постановуДніпропетровського
апеляційного господарського суду від
23.07.2014у справі№ 904/642/14Господарського
судуДніпропетровської областіза
позовомДержавного підприємства
"Придніпровська
залізниця"доПублічного акціонерного
товариства "Північний
гірничо-збагачувальний
комбінат"простягнення 103190,04 грн.за
участю представників сторін:

позивача: Шуба Я.С., дов. від 01.01.2014;

відповідача: Сінюхіна І.В., дов. від
02.01.2014;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Дніпропетровської області від 17.04.2014 у
справі №904/642/14 (суддя Загинайко Т.В.) в
позові відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
23.07.2014 (колегія суддів у складі:
головуючий суддя - Прудніков В.В., судді
- Орєшкіна Е.В., Широбокова Л.П.) рішення
Господарського суду Дніпропетровської
області від 17.04.2014 у справі № 904/642/14
скасовано, позов задоволено.

Не погоджуючись з постановою
апеляційного господарського суду,
відповідач звернувся до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить суд
її скасувати, а рішення суду першої
інстанції залишити в силі.

Обґрунтовуючи підстави звернення
з касаційною скаргою, скаржник
послався на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Відзив на касаційну скаргу не
надходив, що не є перешкодою для суду
касаційної інстанції переглянути в
касаційному порядку оскаржуване
судове рішення.

Ознайомившись з матеріалами та
обставинами справи на предмет надання
їм судами попередніх інстанцій
належної юридичної оцінки та повноти
встановлення обставин справи,
дотримання норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Вищого господарського суду України
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, з огляду на
наступне.

Місцевим та апеляційним
господарськими судами під час розгляду
справи встановлено, що 21.09.2012 ДП
"Придніпровська залізниця" та ПАТ
"Північний гірничо-збагачувальний
комбінат" укладений договір
№ПР/М-12-2/14-1438 НЮдч "Про експлуатацію
під'їзної колії ПАТ "Північний
гірничо-збагачувальний комбінат", яка
примикає до станції Терни і Рядова
Придніпровської залізниці", строк дії
договору до 28.10.2017. Договір регулює
відносини щодо подачі і забирання
вагонів.

Пунктом 6 договору передбачено, що
вагони, які прибули на станцію Терни
Придніпровської залізниці для ПАТ
"Північний гірничо-збагачувальний
комбінат", подаються локомотивом
залізниці на одну з колій №1,2,3,4,5,6,7,8,13
станції Терни за вказівкою чергового
по станції, де здійснюються
передавальні операції з вагонами у
технічному та комерційному відношенні.
Подальший рух вагонів здійснюється
локомотивом власника колії.

На виконання зазначеного
договору, ДП "Придніпровська залізниця"
прийняті порожні вагони власності ТОВ
"Лемтранс" ТОВ "Укррейл Лоджистикс",
Корпорації "МПС", ПП "Лізингова компанія
ВЛ" до перевезення на адресу одержувача
- ПАТ "Північний гірничо-збагачувальний
комбінат".

На підходах до станції
призначення через зайнятість колій на
станції призначення Терни у зв'язку з
неприйняттям вагонів відповідачем на
свою під'їзну колію, відповідно до
вимог п.п. 9, 10 Правил користування
вагонами і контейнерами, затверджених
Наказом Міністерства транспорту
України 25.02.1999 №113 та зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 15.03.1999
№165/3458, вагони були затримані на
підставі наказів від 03.08.2013 №438, від
10.08.2013 № 449, від 11.08.2013 № 451 у зв'язку з
неприйняттям вантажу одержувачем ПАТ
"Північний гірничо-збагачувальний
комбінат" на свою під'їзну колію.

Станцією затримки Савро та Жовті
Води І Придніпровської залізниці
складено акти про затримку вагонів
форми ГУ-23а від 03.08.2013 № 49, від 10.08.2013 № 50,
від 11.08.2013 № 20 та акти загальної форми
ГУ-23 від 11.08.2013 № 20, від 03.08.2013 № 49, від
10.08.2013 № 50. Повідомлення про затримку
вагонів станцією призначення вручено
представникам ПАТ "Північний
гірничо-збагачувальний комбінат" в
порядку і строки, визначені п. 10 Правил
користування вагонами та контейнерами.

Також, судами досліджено, що
відомості плати за користування
вагонами працівниками ПАТ "Північний
гірничо-збагачувальний комбінат"
підписано із запереченням: "З сумою за
затримку не згодні. ПАТ "Північний
гірничо-збагачувальний комбінат"
готове було прийняти вагони на під'їзну
колію".

За час затримки вагонів,
залізницею було нараховано плату за
користування спірними вагонами за
відомостями ГУ-46 № 11089236, № 11089252, №
13089253, № 13089237, №13089254, № 14089255, № 14089256, №
20089265 на загальну суму 103190,04 грн. (з
урахуванням ПДВ).

Приймаючи рішення у справі, суд
першої інстанції, керуючись
положеннями ст.ст. 42, 46, 71, 119 Статуту
залізниць України, Правилами
користування вагонами і контейнерами,
затверджені Наказом Міністерства
транспорту України від 25.02.1999 № 113,
враховуючи Положення зайнятості колій
по станції Терни на момент видачі
вищезазначених наказів, дійшов
висновку, що на момент видачі наказів
від 03.08.2013 №438, від 10.08.2013 № 449, від 11.08.2013
№ 451 на станції Терни з вини
відповідача була зайнята тільки одна
колія (колія № 5) і було достатньо
вільних колій для прийняття вантажу,
який надійшов на адресу відповідача, а
тому відсутні підстави для задоволення
позовних вимог.

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд, здійснюючи перегляд
рішення в апеляційному порядку,
керуючись нормами ст.ст. 99, 101 ГПК
України скасував рішення місцевого
господарського суду та прийняв нове,
яким задовольнив позовні вимоги в
повному обсязі.

При цьому, суд зазначив про
наявність підстав для задоволення
позову, оскільки матеріалами справи
доведено затримку вагонів з вини
відповідача.

Здійснюючи апеляційний перегляд
справи суд виходив з наступного.

Статтею 908 ЦК України, яка
кореспондується зі ст. 307 ГК України
визначено, що перевезення вантажу,
пасажирів, багажу, пошти здійснюється
за договором перевезення. Загальні
умови перевезення визначаються цим
Кодексом, іншими законами,
транспортними кодексами (статутами),
іншими нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них. Умови перевезення вантажу,
пасажирів і багажу окремими видами
транспорту, а також відповідальність
сторін щодо цих перевезень
встановлюються договором, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Статтями 46, 47 Статуту залізниць України
передбачено, що одержувач зобов'язаний
прийняти і вивезти зі станції вантаж,
що надійшов на його адресу. Терміни
вивезення і порядок зберігання
вантажів установлюються Правилами.
Вантажі, що прибули, зберігаються на
станції безкоштовно протягом доби. Цей
термін обчислюється з 24-ої години дати
вивантаження вантажу (контейнера)
засобами залізниці або з 24-ої години
дати подачі вагонів під вивантаження
засобами одержувача. За зберігання
вантажу на станції понад зазначений
термін справляється плата, встановлена
тарифом.

У разі прибуття вантажу на адресу
одержувача, поставка якого йому не
передбачена планом (договором,
контрактом, замовленням, нарядом та
ін.), останній зобов'язаний прийняти
такий вантаж від станції на
відповідальне зберігання.

Відповідно ст. 119 Статуту залізниць
України, за користування вагонами і
контейнерами залізниці
вантажовідправниками,
вантажоодержувачами, власниками
під'їзних колій, портами,
організаціями, установами, громадянами
- суб'єктами підприємницької
діяльності вноситься плата. Порядок
визначення плати за користування
вагонами (контейнерами) та звільнення
вантажовідправника від зазначеної
плати у разі затримки забирання
вагонів (контейнерів), що виникла з вини
залізниці, встановлюється Правилами.
Зазначена плата вноситься також за час
затримки вагонів на станціях
призначення і на підходах до них в
очікуванні подання їх під
вивантаження, перевантаження з причин,
що залежать від вантажоодержувача,
власника залізничної під'їзної колії,
порту, підприємства. За час затримки на
коліях залізниці вагонів, що належать
підприємствам чи орендовані ними,
стягується 50 відсотків зазначених
розмірів плати.

Статтею 129 Статуту залізниць України
встановлено, що обставини, що можуть
бути підставою для матеріальної
відповідальності залізниці,
вантажовідправника,
вантажоодержувача, пасажирів під час
залізничного перевезення,
засвідчуються комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць.

Пунктом 6.4 Правил реєстрації та
експлуатації власних вантажних
вагонів, затверджених Наказом
Міністерства транспорту України 28.09.2004
№856 встановлено, що порожні власні
вагони перевозяться за перевізними
документами, в яких у графі
"найменування вантажу" вказується:
"Власник вагона (найменування
власника). Направляється до пункту
навантаження (у ремонт тощо)". Порядок
та розмір нарахування плати за
перевезення власних приватних
порожніх вагонів встановлений у пункті
17 розділ) 1 Тарифного керівництва №1.
Отже, порожні приватні власні вагони,
які перевозяться залізницею за повними
перевізними документами зі сплатою
провізної плати, мають статус "вантажу",
які залізниця зобов'язана доставити на
станцію призначення у цілості та
збереженості і видати їх одержувачу,
зазначеному в накладній, а одержувач
має щодо залізниці права та обов'язки,
передбачені Статутом залізниць
України, зокрема, обов'язок отримати їх
від залізниці, а у разі несвоєчасного
приймання вагонів від залізниці -
сплатити плату за користування
вагонами, які знаходяться на коліях
залізниці чи на станціях підходу, та
збір за зберігання у розмірах,
встановлених Тарифним керівництвом №1,
а також інші права та обов'язки, які має
одержувач відносно вантажу, що прибув
на його адресу.

У разі затримки вагонів на станції з
причин, які залежать від
вантажовласника, складається акт
загальної форми, який підписується
представниками станції і
вантажовласника. В акті вказується час
(у годинах та хвилинах) початку та
закінчення затримки вагонів і їх
номери.

Відповідно п.п. 9, 10, 13 вказаних вище
Правил користування вагонами і
контейнерами, про затримку вагонів і
контейнерів з вини вантажовласника на
підходах до станції призначення
залізниця видає наказ. Наказ
підписується посадовою особою,
визначеною начальником залізниці.

Облік затриманих на підходах вагонів
здійснюється станцією, на якій вони
простоюють, на підставі акта про
затримку вагонів, що складається
станцією. Усі дані, вказані в цьому
акті, передаються станцією у
"Повідомленні про затримку вагонів" до
інформаційно-обчислювального центру
залізниці та на станцію призначення.
Акт про затримку вагонів складається у
трьох екземплярах - один залишається на
станції затримки і два додаються до
перевізних документів. Станція
призначення інформує вантажовласника
про затримку вагонів з його вини,
передаючи йому копію Повідомлення про
затримку вагонів не пізніше двох годин
після його отримання (телефонограмою,
телеграфом, поштовим зв'язком, через
посильних, факсом або іншим способом,
установленим начальником станції за
погодженням з вантажовласником).

Плата за користування стягується з
вантажовласника також у разі затримки
вагонів (контейнерів) під час
перевезення в усіх випадках, крім тих,
які залежать від залізниці.

Пунктом 16 Правил користування вагонами
і контейнерами встановлено, що
вантажовласник звільняється від плати
за користування вагонами і
контейнерами у наступних випадках:
якщо затримка вагонів або контейнерів
виникла через стихійне лихо, що
спричинило припинення руху на
залізничних під`їзних коліях, а також
через стихійне лихо або аварію на
підприємстві, внаслідок яких згідно з
чинними положеннями заборонено
виконувати вантажні роботи; у разі
подання локомотивом залізниці вагонів
і контейнерів на фронти навантаження
(вивантаження) у кількості, що
перевищує їх максимальну переборну
спроможність. Вказана максимальна
переборна спроможність визначається
за договором між залізницею і
вантажовласником; у разі затримки
прийняття залізницею вагонів, які
пред`явлено їй до здачі, з причин, що
залежать від залізниці. Час такої
затримки зазначається у графі
"Примітки" Пам`ятки користування
вагонами (контейнерами), цей час
виключається із загального часу
користування вагонами (контейнерами).

Апеляційним господарським судом
встановлено, що за Положенням про
зайнятість колій, відповідно до наказу
№ 438 на станції Терни була лише 1 вільна
колія №2 для обгону локомотивів, інші
колії зайняті. Колії №№ 1,5,7 зайняті
вагонами, які було затримано з вини
одержувача вантажу. Відповідно до
наказу № 449 на станції Терни була лише 1
вільна колія №2 для обгону локомотивів,
інші колії зайняті. Колії №№ 3,4,5,1
зайняті вагонами, які було затримано з
вини одержувача вантажу. Відповідно до
наказу № 451 на станції Терни була лише 1
вільна колія №2 для обгону локомотивів,
інші колії зайняті. Колії №№ 3,4,1,5
зайняті вагонами, які було затримано з
вини одержувача вантажу. Решта колій
зайнята під технологічними операціями
з вагонами, передбаченими ЄТП роботи
під'їзної колії на станції Терни та
Рядова.

Відповідно до ст. 614 ЦК України,
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору (ст. 32
ГПК України).

Згідно зі ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки
ті докази, які мають значення для
справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст. 34 ГПК України).

Як вірно встановив суд апеляційної
інстанції, відповідачем не надано
доказів відсутності своєї вини в
затримці вагонів на станціях підходу, у
запереченнях до відомостей плати за
користування вагонами не зазначено, на
яку конкретно колію могли бути подані
спірні вагони (яка була вільна на час
затримки).

Таким чином, несвоєчасне
забирання з колій відповідачем
вантажів, які прибули на його адресу, є
порушенням ст. ст. 46, 47 Статуту
залізниць України, якими визначено, що
одержувач зобов'язаний прийняти і
вивезти вантаж, який надійшов на його
адресу, навіть поставка якого йому не
передбачена планом (договором,
контрактом, замовленням тощо).

Господарський суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ч. 1 ст. 43
ГПК України).

Матеріали справи свідчать про те,
що судом апеляційної інстанції в
порядку ст.43 ГПК України всебічно,
повно і об'єктивно досліджено
матеріали справи в їх сукупності і
вірно застосовано норми
процесуального та матеріального права.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України,
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Доводи скаржника, викладені в
касаційній скарзі, були предметом
дослідження суду апеляційної
інстанції, їм дана належна оцінка, тому
відхиляються як необґрунтовані та
такі, що не спростовують зроблених
судом висновків. При цьому, в частині
встановлення фактичних обставин
справи та переоцінки наявних доказів
касаційна скарга не відповідає вимогам
ст.ст. 1115, 1117 ГПК України стосовно меж
перегляду справи в касаційній
інстанції.

Враховуючи межі перегляду справи
в суді касаційної інстанції та
повноваження останнього, колегія
суддів приходить до висновку, що
оскаржуване судове рішення
апеляційного господарського суду
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права і підстав для
його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Північний
гірничо-збагачувальний комбінат"
залишити без задоволення, а постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 23.07.2014 у справі
№ 904/642/14 - без змін.

Головуючий суддя
Л.Б. ІВАНОВА

Судді
Л.А. ГОЛЬЦОВА

Т.П. КОЗИР