ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

01 вересня 2014 року Справа № 62/84

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:Мележик
Н.І.,Суддів:Вовка І.В., Запорощенка М.Д.,
Коробенка Г.П., Селіваненка В.П.,

розглянувши заявуТовариства з
обмеженою відповідальністю
"Капітальні Інвестиції"про перегляд
Верховним Судом
УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 20.05.2014у
справі№ 62/84за позовомЗаступника
прокурора міста Києва в інтересах
держави в особі Фонду державного майна
Українидо1. Приватного акціонерного
товариства "Укрпрофтур", 2. Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Капітальні Інвестиції"третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні
відповідачівФедерація професійних
спілок Українипровизнання недійсним
договору та зобов'язання вчинити певні
дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 04.11.2011 у справі № 62/84,
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 18.11.2013, позов
задоволено; визнано недійсним з
моменту укладення договір
купівлі-продажу майнового комплексу
загальною площею 2115,6 кв. м,
розташований за адресою: м. Київ, пр.
Перемоги, 150, підписаний 24.11.2004 між
Українським ЗАТ та екскурсіям
"Укрпрофтур" та ТОВ "Капітальні
інвестиції", визнано за державою в
особі Фонду державного майна України
право власності на даний майновий
комплекс та витребувано його у
власність держави в особі Фонду
державного майна України з незаконного
володіння ТОВ "Капітальні інвестиції".

Постановою Вищого господарського суду
України від 20.05.2014 у справі № 62/84
постанову суду апеляційної інстанції
залишено без змін.

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Капітальні
Інвестиції" подано заяву про перегляд
Верховним Судом України постанови
Вищого господарського суду України від
20.05.2014 у справі № 62/84 з дотриманням
строку, передбаченого частиною першою
статті 11117 ГПК України, у якій заявник
просить вказану постанову скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову.

Заяву, з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 17.06.2014
у справі № 47/296, від 08.04.2014 у справі №
5002-5/3128-2011, від 30.07.2014 у справі №
52/250-45/540-2012, від 07.04.2014 у справі №
5002-26/3170-2011, від 09.04.2014 у справі № 23/096-11,
від 16.04.2014 у справі № 9/107-11, від 21.11.2012 у
справі № 52/250, на постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 17.11.2010 у справі
№ 9/195-10(27/22-09(25/157-08(10/53-07) та на постанову
Судової палати у господарських справах
Верховного суду України від 27.04.2010 у
справі №27/22-09(25/157-08(10/53-07), мотивовано
неоднаковим застосуванням судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме:
статей 1, 3, 4 Закону України "Про
підприємства, установи та організації
союзного підпорядкування, розташовані
на території України" № 1549-ХІ від 10.09.1991;
положень постанови Верховної Ради
України "Про майно загальносоюзних
громадських організацій колишнього
Союзу РСР" № 3943-ХІІ від 04.02.1994; статті 21
Закону України "Про об'єднання
громадян" від 16.06.1992; статей 20, 21 Закону
України "Про власність" від 07.02.1991,
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

Розглянувши доводи заяви та додані до
неї постанови Вищого господарського
суду України, колегія суддів вважає, що
справа підлягає допуску до провадження
Верховного Суду України з огляду на
таке.

Відповідно до пункту 1 статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана на підставі
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права,
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

У постанові від 20.05.2014 у справі № 62/84,
про перегляд якої подано заяву, суд
касаційної інстанції погодився з
висновками судів попередніх інстанцій
щодо наявності підстав для задоволення
позову про визнання недійсним з
моменту укладення договору
купівлі-продажу майнового комплексу,
визнання за державою права власності
на даний майновий комплекс та
витребування його у власність держави.
При цьому, суд касаційної інстанції
виходив із встановлених судами
попередніх інстанцій обставин справи
про те, що: засновниками Українського
акціонерного товариства по туризму та
екскурсіях "Укрпрофтур" є рада
Федерації незалежних профспілок
України та Фонд соціального
страхування України, а спірне майно
було передано до його статутного фонду
Федерацією незалежних профспілок
України; Українське акціонерне
товариство по туризму та екскурсіях
"Укрпрофтур" (правонаступником якого є
відповідач-1) є правонаступником
Української республіканської ради по
туризму та екскурсіях, яка була
організацією союзного
підпорядкування, а тому не мала
повноважень відносно самостійного
прийняття рішень щодо розпорядження
спірним нерухомим майном як
загальнодержавним.

Водночас у постанові від 17.06.2014 у справі
№ 47/296, за аналогічного
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин, суд касаційної
інстанції прийшов до протилежного
правового висновку, зазначивши, що
Українське акціонерне товариство по
туризму та екскурсіях "Укрпрофтур"
(правонаступником якого є відповідач-1)
є правонаступником Української
республіканської ради по туризму та
екскурсіях, яка в свою чергу не була
загальносоюзною громадською
організацією, що свідчить про те, що
спірне нерухоме майно не належить до
майна загальносоюзних громадських
організацій (тобто не є
загальнодержавним майном).

У постанові від 07.04.2014 у справі №
5002-26/3170-2011 суд касаційної інстанції
погодився з висновками суду
апеляційної інстанції щодо
відсутності правових підстав для
задоволення позовних вимог, зокрема, в
частині про спонукання до повернення
майна, оскільки майно, що є предметом
спору у даній справі не відноситься до
державної власності. При цьому суд
касаційної інстанції виходив з того, що
Федерація незалежних профспілок
України (на базі якої було створено
відповідача-2) як профспілкова
організація не була організацією
союзного підпорядкування, а її майно не
було державною власністю.

З огляду на викладене колегія суддів
визнає, що зі змісту вказаних судових
рішень Вищого господарського суду
України вбачаються ознаки
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, внаслідок
чого ухвалені різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах, що
є підставою для допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11114- 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

У Х В А Л И В :

Допустити справу № 62/84 до провадження
Верховного Суду України.

Головуючий суддяН. Мележик Судді:І.
Вовк М. Запорощенко Г. Коробенко В.
Селіваненко