ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року Справа № 922/919/14 Вищий
господарський суд України в складі
колегії

суддів:Грейц К.В. - головуючого
(доповідача), Глос О.І., Сибіга
О.М.,розглянувши матеріали касаційної
скарги Комунального підприємства
"Жилкомсервіс" на постановувід
30.07.2014Харківського апеляційного
господарського судуу справі
Господарського суду Харківської
області № 922/919/14за позовомКомунального
підприємства "Жилкомсервіс"до
Акціонерного товариства закритого
типу ТПК "Світло Шахтаря"простягнення
27672,90 грн.
ВСТАНОВИВ :

Рішенням Господарського суду
Харківської області від 27.05.2014 у справі
№922/919/14 (суддя Жиляєва Є.М.) позовні
вимоги Комунального підприємства
"Жилкомсервіс" (далі-позивач) до
Акціонерного товариства закритого
типу ТПК "Світло Шахтаря"
(далі-відповідач) про стягнення 27672,90
грн заборгованості за договорами про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій
задоволені повністю.

Харківський апеляційний господарський
суд, здійснюючи апеляційний перегляд в
зв'язку зі скаргою відповідача,
постановою від 30.07.2014 (колегія суддів у
складі: головуючий суддя Ільїн О.В,
судді Россолов В.В., Бондаренко В.П.)
рішення місцевого господарського суду
у справі змінив, частково
задовольнивши позовні вимоги та
стягнувши з відповідача на користь
позивача 8645,60 грн заборгованості.

Позивач з постановою суду апеляційної
інстанції не згоден, в поданій
касаційній скарзі просить її
скасувати, натомість рішення місцевого
господарського суду залишити в силі,
посилаючись на порушення та
неправильне застосування апеляційним
господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
а саме: ст.ст. 525, 628, 638, 651, 652 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 1, 13, 16, 19, 20, 21, 29
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги", ст. ст. 4, 42, 45, 101, 104
Господарського процесуального кодексу
України.

Зокрема, скаржник вважає, що як умовами
укладеного між сторонами договору, так
і нормами законодавства, яке регулює
правовідносини у сфері
житлово-комунальних послуг, не
передбачена можливість
одностороннього розірвання договору у
випадку відмови користувача від
послуг, у зв'язку з чим зазначає, що
правовідносини між сторонами не
припинились внаслідок отримання
позивачем листа відповідача від 23.04.2012.

У відзиві на касаційну скаргу
відповідач заперечив проти її
задоволення.

Представники сторін не скористались
своїм процесуальним правом на участь в
судовому засіданні касаційної
інстанції, про дату і час якого були
належним чином повідомлені ухвалою
Вищого господарського суду України від
11.09.2014.

Перевіривши повноту встановлення
обставин справи та правильність їх
юридичної оцінки в постанові
апеляційного та рішенні місцевого
господарських судів, колегія суддів
Вищого господарського суду України
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій під час
розгляду справи встановлено, що
Комунальне підприємство "Жилкомсервіс"
засноване відповідно до
Господарського кодексу України, Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" та належить до комунальної
власності територіальної громади м.
Харкова, відповідно до рішення сесії
Харківської міської ради Харківської
області від 26.07.2006 за № 69/06.

Відповідно до Статуту Комунального
підприємства "Жилкомсервіс" вказане
підприємство створено з метою
забезпечення належного рівня
житлово-комунального обслуговування
населення, створення відповідних умов
проживання, забезпечення схоронності
та поліпшення рівня благоустрою
житлового фонду, забезпечення
безперервної роботи технічного
оснащення житлових будинків, належного
санітарного стану прибудинкової
території, тощо.

20.12.2006 Виконавчим комітетом
Харківської міської ради Харківської
області винесено рішення № 1186,
відповідно до якого Комунальне
підприємство "Жилкомсервіс" визнано
виконавцем послуг з управління
будинком, спорудою або групи будинків,
відповідно до ст. 1 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" -
управителем.

01.06.2007 року між Комунальним
підприємством "Жилкомсервіс"
(виконавець) та власником (наймач
або орендар) Акціонерним товариством
закритого типу ТПК "Світло Шахтаря"
(споживач) укладено договори № 7/70 та №
7/71 про надання послуг з утримання
будинків і споруд та прибуткових
територій, за умовами яких виконавець
прийняв на себе обов'язок забезпечити
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій у
будинку, де розташовані нежитлові
приміщення, за адресою: м. Харків, вул.
Жовтневої революції, 92 (загальною
площею 432,8 м2.) - за договором № 7/70 та за
адресою: м. Харків, вул. Жовтневої
революції, 36 (загальною площею 250,1 м2) -
за договором № 7/71, а споживач
зобов'язався оплатити послуги за
встановленими тарифами у строки та на
умовах, передбачених вищенаведеними
договорами (п.1.1 договорів); виконавець
надає послуги відповідно до
затвердженого органом місцевого
самоврядування рішення про структуру
тарифів (п.1.3 договорів); розмір
щомісячної плати за надані послуги на
момент укладення цих договорів
становить для кожного споживача,
окремо, залежно від кількісних
показників фактичного надання послуг з
урахуванням забезпечення належного
санітарно - гігієнічного,
протипожежного технічного стану
будинку (споруди) та прибудинкової
території, на підставі додатку № 4 до
рішення виконавчого комітету
Харківської міської ради від 01.10.2006 № 806
"Про встановлення тарифів на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій (квартирну
плату) для житлово-експлуатаційних
підприємств комунальної власності
територіальної громади м. Харкова" (п.1.4
договорів); розрахунковим періодом є
календарний місяць. Оплата послуг
здійснюється не пізніше 15 числа місяця,
що настає за розрахунковим (п.2.1
договорів); щомісячна оплата на надання
послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій складає
235,88грн (договір №7/70), 143,56грн (договір
№7/71) (п.2.2 договорів); споживач
зобов'язаний, зокрема, оплачувати
послуги в установлені договором строки
(п.3.2 договорів); договори набирають
чинності з 01.02.2007 строком на три роки та
діють до 01.03.2010, якщо про інше не було
заявлено споживачем в письмовій формі
(п.7.1 договорів); договір вважається
продовженим на той же термін, якщо за
місяць до закінчення його строку
однією із сторін не буде письмово
заявлено про розірвання договору або
необхідність його перегляду (п. 7.3
договорів).

Попередніми судовими інстанціями
також встановлено, що за договором № 7/70
від 01.06.2007 для нежитлових приміщень,
розташованих у житловому будинку по
вул. Жовтневої революції, 92 у м. Харкові
загальною площею 432,8 м2 було
затверджено тариф - 0,545 грн./м2, до якого
входять наступні послуги:

прибирання прибудинкової території
(0,284 грн.);

прибирання підвалів, технічних
поверхів та покрівель (0,004 грн.);

технічне обслуговування внутрішньо
будинкових систем водопостачання (0,060
грн.);

технічне обслуговування внутрішньо
будинкових систем водовідведення (0,040
грн.);

технічне обслуговування внутрішньо
будинкових систем теплопостачання (0,085
грн.);

обслуговування димовентеляційних
каналів (0,017 грн.);

освітлення місць загального
користування (0,055 грн.);

Вищезазначене підтверджується
укладеним між сторонами додатком № 1 до
договору №7/70 від 01.06.2007 та наявними в
матеріалах справи довідками.

За договором № 7/71 від 01.06.2007 для
нежитлових приміщень, розташованих у
житловому будинку по вул. Жовтневої
революції, 36 у м. Харкові загальною
площею 250,1 м2 було затверджено тариф -
0,574 грн./м2, до якого входять наступні
послуги:

прибирання прибудинкової території
(0,313 грн.);

прибирання підвалів, технічних
поверхів та покрівель (0,004 грн.);

технічне обслуговування внутрішньо
будинкових систем водопостачання (0,060
грн.);

технічне обслуговування внутрішньо
будинкових систем водовідведення (0,040
грн.);

технічне обслуговування внутрішньо
будинкових систем теплопостачання (0,085
грн.);

обслуговування димовентеляційних
каналів (0,017 грн.);

освітлення місць загального
користування (0,055 грн.);

Зазначене вище підтверджується
укладеним між сторонами додатком № 1 до
договору №7/71 від 01.06.2007 та наявними в
матеріалах справи довідками.

Рішенням Виконавчого комітету
Харківської міської ради № 893 від 20.12.2011
"Про встановлення тарифів на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, що
знаходяться у комунальній власності м.
Харкова" та рішенням № 39 від 27.01.2012 "Про
внесення змін до рішення виконавчого
комітету Харківської міської ради № 893
від 20.12.2011 "Про встановлення тарифів на
послуги з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій, що
знаходяться у комунальній власності м.
Харкова" визначено вичерпний перелік
послуг з утримання будинків і споруд
прибудинкових територій та
затверджений тариф на послуги з
утримання будинків і споруд
прибудинкових територій, що діє з
01.01.2012.

Листами № 7/70/2-12 від 07.03.2012 та за № 7/71/2-12
від 07.03.2012 позивач повідомив
відповідача, що з 01.01.2012 встановлено
новий тариф на послуги, у зв'язку з чим
щомісячна вартість послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій за договором № 7/70 від 01.06.07
буде становити 551,82 грн, а за договором
№ 7/71 від 01.06.07 - 316,88 грн.

Листом від 23.04.2012 відповідач заявив, що
не потребує послуг позивача, в зв'язку з
чим повідомив про одностороннє
розірвання договорів про надання
послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій нежитлового
приміщення від 01.06.2007 за №7/70 та № 7/71.
Зазначений лист був отриманий
представником позивача 03.05.2012.

Втім, вважаючи, що правовідносини між
сторонами за договорами від 01.06.2007 не
припинилися, а також вказуючи на
неналежне виконання споживачем умов
договорів щодо розрахунку за спожиті
послуги Комунальне підприємство
"Жилкомсервіс" звернулось до
господарського суду з позовом про
стягнення заборгованості за
вищевказаними правочинами в сумі
загальній 27672,90 грн, яка виникла за
період з 01.03.2011 по 01.03.2014.

Вирішуючи спір у справі, господарські
суди попередніх інстанцій дійшли
висновків щодо наявності підстав для
задоволення позову, однак, визначили
різні періоди нарахування сум за
надані послуги.

Так, місцевий господарський суд,
вирішуючи спірні правовідносини
сторін, виходив з того, що у змісті
укладеного договору сторони визначили
лише одну підставу його дострокового
розірвання - перехід права власності на
нежитлові приміщення до іншої особи, у
зв'язку з чим правовідносини між
сторонами не можливо вважати
припиненими на підставі надісланого
відповідачем листа від 23.04.2012, відтак,
враховуючи відсутність доказів оплати
споживачем визначених умовами
договору послуг, дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції з таким
висновком місцевого господарського
суду не погодився та, змінюючи прийняте
у справі рішення, зазначив, що за
приписами ч.1 ст. 901 ЦК України та ч.6 ст. 26
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги" споживач має право
відмовитися від договору в
односторонньому порядку, а отже на
підставі надісланого відповідачем
листа від 23.04.2012, який отримано
позивачем 03.05.2012, правовідносини сторін
є такими, що припинились з останньої
дати, у зв'язку з чим дійшов висновку
про стягнення заборгованості з
відповідача в сумі 8645,60 грн за період з
01.03.2011 по 03.05.2012, тобто до моменту
припинення правовідносин за
договорами.

З висновками місцевого господарського
суду щодо відсутності підстав вважати
припиненими правовідносини між
сторонами з 03.05.2012 колегія суддів
погоджується, враховуючи таке.

Відповідно до статті 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Нормою ст. 907 ЦК України встановлено, що
договір про надання послуг може бути
розірваний, у т.ч. шляхом
односторонньої відмови від договору, в
порядку та на підставах, встановлених
цим Кодексом, іншим законом або за
домовленістю сторін.

Таким чином, загальна норма цивільного
законодавства (ст.907 ЦК України) не
визначає підстав для одностороннього
розірвання договору, а відсилає до
інших норм матеріального права або
умов договору для їх визначення.

Відповідно до встановлених місцевим
господарським судом обставин справи, в
договорі право споживача
односторонньо розірвати договір не
передбачено.

Спеціальним законом, яким врегульовано
правовідносини з надання
житлово-комунальних послуг, є Закон
України "Про житлово-комунальні
послуги", відповідно до п. 6 статті 26
якого у разі зникнення потреби в
отриманні послуги або відмови
споживача від користування послугою
виконавця/виробника споживач має право
розірвати договір у порядку,
встановленому законом.

З аналізу вказаних норм вбачається, що
споживач житлово-комунальних послуг
вправі розірвати договір у разі
зникнення потреби в отриманні послуг
лише дотримавшись порядку,
встановленого законом.

Загальні положення про розірвання
договору містяться в нормах ст. ст. 651, 652
ЦК України.

Відповідно до статі 651 Цивільного
кодексу України зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом. Договір може
бути змінено або розірвано за рішенням
суду на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.
У разі односторонньої відмови від
договору у повному обсязі або частково,
якщо право на таку відмову встановлено
договором або законом, договір є
відповідно розірваним або зміненим.

Оскільки, договорами не передбачено
право споживача односторонньо
відмовитись від договору, а зміст норми
п.6 ст. 26 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" визначає
підстави саме для розірвання договору,
а не односторонньої відмови від нього,
тобто містить положення про право
споживача розірвати договір у
встановленому законом порядку, що не є
тотожним поняттю односторонньої
відмови від договору, при цьому,
відповідач не доводив обставин
розірвання договорів у встановленому
законом порядку, суд першої інстанції
дійшов правомірного висновку щодо
відсутності підстав вважати
правовідносини сторін за договорами
від 01.06.2007 припиненими 03.05.2012.

При цьому, дійшовши протилежного
висновку, суд апеляційної інстанції не
врахував, що нормами ст. ст. 1, 19, 20, 24, 26
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги" передбачена обов'язковість
укладення договору у сфері
житлово-комунальних послуг у разі їх
надання споживачеві, а у разі зникнення
потреби в отриманні послуги або
відмови від користування послугою,
споживачеві надається право
розірвання договору у порядку,
встановленому законом, а не відмови від
договору в односторонньому порядку.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що
як місцевим господарським судом, так і
судом апеляційної інстанції не повно
досліджені обставини справи, що
свідчить про передчасність зроблених
ними висновків щодо обсягу вимог, які
підлягають задоволенню, з огляду на
таке.

Згідно зі ст. 905 ЦК України строк
договору про надання послуг
встановлюється за домовленістю сторін,
якщо інше не встановлено законом або
іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 7.1 кожного з договорів
визначено, що угоди набирають чинності
з 01.02.2007 строком на три роки та діють до
01.03.2010.

Згідно з п. 7.3 договору він вважається
продовженим на той же термін, якщо за
місяць до закінчення його строку
однією із сторін не буде письмово
заявлено про розірвання договору або
необхідність його перегляду.

Відтак, пункт 7.3 договору пов'язує
можливість його автоматичної
пролонгації з відсутністю заяв сторін
про розірвання чи зміну договору, які
мають бути висловлені не пізніше ніж за
місяць до закінчення строку дії
договору.

Втім, оцінюючи надісланий відповідачем
на адресу позивача лист від 23.04.2012,
господарські суди попередніх
інстанцій вдалися лише до з'ясування
обставин можливості дострокового
припинення правовідносин сторін
внаслідок такого волевиявлення
споживача, не з'ясувавши, при цьому, чи
може вищевказаний лист бути підставою
для припинення правовідносин сторін
після спливу другого строку дії
договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України
касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Враховуючи викладене, судові акти у
справі підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
господарського суду першої інстанції
для встановлення зазначених обставин і
надання їм належної правової оцінки з
врахуванням вищевикладених вказівок
цієї постанови.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального
підприємства "Жилкомсервіс"
задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 30.07.2014 у справі
Господарського суду Харківської
області № 922/919/14 та рішення
Господарського суду Харківської
області від 27.05.2014 у цій справі
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
Господарського суду Харківської
області.

Головуючий суддя
К.В.
Грейц

Судді

О.І. Глос

О.М. Сибіга