Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "18" вересня 2014 р.
Справа № 906/1021/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: Паламарчук М.М. -
довіреність №239 від 17.09.2014р.;

Капітанюк В.П. -
довіреність №338 від 17.09.2014р.;

від відповідача: не з'явився;

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма "Колос"
(с.Пустоварівка Сквирський район
Київська область)

до Приватного сільськогосподарського
підприємства "Случ-Агро" (с. Вербівка
Новоград-Волинський район Житомирська
область)

про стягнення 369419,17 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача 369419,17 грн., з
яких: 270000,00грн. - основний борг, 34560,00грн.
- інфляційні, 6258,08грн. - 3% річних,
27000,00грн. - штраф, 31601,09 грн. - пеня.
Витрати по сплаті судового збору
просить покласти на відповідача.

Представники позивача в судовому
засіданні позов підтримали в повному
обсязі з підстав, викладених у позовній
заяві.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, представника в судове
засідання не направив, витребуваних
судом документів та письмових пояснень
не надав, про час та місце розгляду
справи був повідомлений завчасно та у
встановленому законом порядку. Ухвала,
направлена на адресу відповідача,
вказану в позовній заяві, повернулась
до суду з відміткою пошти "за
закінченням терміну зберігання".

З урахуванням ст. 64 ч.1 ГПК України та
п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" вважається, що ухвала
вручена відповідачу належним чином.

Отже, судом вчинено усі можливі дії для
повідомлення відповідача про час і
місце розгляду справи.

Крім того, відповідно до п.3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
неявка учасника судового процесу в
судове засідання не є підставою для
скасування судового рішення, якщо
ухвалу, в якій зазначено час і місце
такого засідання, надіслано йому в
порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1
підпункту 3.9 цього пункту постанови.

З урахуванням наведеного вище та
відповідно до ст.75 ГПК України, суд
ухвалив про розгляд справи у
відсутність відповідача.

Заслухавши пояснення представників
позивача, дослідивши матеріали справи,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи,
22.04.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма Колос"
(продавець/позивач) та Приватним
сільськогосподарським підприємством
"Случ-Агро" (покупець/відповідач) було
укладено договір купівлі-продажу №205
(а.с.10), за умовами якого продавець
зобов'язується передати у власність
покупця насіння гібридів кукурудзи
першого покоління: Явдошин 200 СВ 4 фр в
кількості 400,0 посівних одиниць; Маріїн
190 СВ 3 фр в кількості 1 16,0 посівних
одиниць; Маріїн 190 СВ 2 фр в кількості 84,0
посівних одиниць; мішок паперовий в
кількості 600 штук (далі- товар), а
покупець прийняти та оплатити його.
Загальна кількість поставки становить
600,0 посівних одиниці (п.1.1 договору).

Загальна вартість поставки становить
270000,00грн. (п.1.2 договору).

Згідно п.6.1 договору оплата товару
покупцем здійснюється за ціною,
вказаною в п. 1.2 цього договору шляхом
перерахування грошей на розрахунковий
рахунок продавця до 15 жовтня 2013 року.

На виконання умов договору позивач
передав, а відповідач отримав товар на
загальну суму 270000,00грн., що
підтверджується видатковою накладною
№РН-0000526 від 22.04.2013 та довіреністю №9
від 22.04.2013 (а.с.11-12).

Як зазначив позивач, відповідач свої
зобов'язання щодо оплати поставленого
йому товару не виконав, внаслідок чого
на день звернення позивача з позовом до
суду у відповідача перед позивачем
існує заборгованість у сумі 270000,0грн.,
що підтверджується довідкою позивача
(а.с.32).

Крім основної суми боргу позивач
просить стягнути з відповідача
34560,00грн. - інфляційних, 6258,08грн. - 3%
річних, 27000,00грн. - штрафу та 31601,09 грн. -
пені.

З врахуванням встановлених обставин
суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
ж положення містить і ст.173
Господарського кодексу України, в якій
зазначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Дії позивача по передачі товару
відповідачу та дії відповідача по
прийняттю вказаного товару за
визначеною ціною свідчать про те, що у
боржника (відповідача) виникло
зобов'язання по оплаті за отриманий
товар.

В силу ст.655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ст.692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за
домовленістю сторін (ст.631 ЦК України).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України, ч.7 ст.193
Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має
право вимагати доказів того, що
обов'язок виконується належним
боржником або виконання приймається
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою, і несе ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Беручи до уваги викладене, а також те,
що доказів щодо погашення боргу в сумі
270000,00грн. на день розгляду справи
відповідач не надав, в листі за №3 від
04.09.2014, адресованому позивачу,
відповідач зобов"язався погасити
заборгованість до кінця грудня 2014 року
(а.с.37), позовні вимоги в цій частині є
обґрунтованими та правомірними, а отже
підлягають задоволенню.

Розглядаючи питання про правомірність
та обґрунтованість вимог позивача щодо
стягнення з відповідача пені, 10% штрафу,
інфляційних та 3% річних, господарський
суд враховує наступне.

Згідно приписів ст.549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч.3
ст.549 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.230 ГК України штраф та
пеня є одними з видів штрафних санкцій,
які визнаються як господарські санкції
у вигляді грошової суми, котру учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.4 ст.231 Господарського
кодексу у разі якщо розмір штрафних
санкцій законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно п.7.3 договору, у випадку
несвоєчасної оплати товару згідно п.6.1
договору покупець сплачує продавцю
штраф у розмірі 10% від суми
неоплаченого товару та пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ боргу
за кожен день прострочення та
відшкодовує заподіяні збитки.

Сторони домовились про те, що
відповідно до ст.259 ЦК України строк
позовної давності щодо стягнення
штрафних санкцій збільшується до
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань за даним договором, а
відповідно до ч.6 ст.232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язань за
даним договором здійснюється без
обмеження строку.

Відповідно до п.2 ст.625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом

Згідно розрахунку позивача, наведеного
в тексті позовної заяви, розмір пені
складає 31601,09грн., штрафу - 27000,00 грн.,
інфляційних - 34560,00грн., 3% річних -
6258,08грн. (а.с.4).

Перевіривши проведені позивачем
нарахування пені, 10 % штрафу,
інфляційних та 3% річних, суд прийшов до
висновку, що вони нараховані правильно,
відповідно до вимог чинного
законодавства, укладеного договору та
підлягають задоволенню.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Відповідач не подав до суду жодного
доказу на спростування позовних вимог,
в тому числі доказів проведення
розрахунків (платіжні доручення,
виписки банківських установ щодо руху
коштів, квитанції до прибуткових
касових ордерів, тощо).

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані, заявлені у відповідності
до вимог чинного законодавства,
підтверджуються належними доказами,
які є в матеріалах справи, та
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Судові витрати по сплаті судового
збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.33,34,43,44,49,75,82-85 ГПК
України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Случ-Агро" (11725, Житомирська область,
Новоград-Волинський район, с. Вербівка,
вул. Лісова, 18а, код 37823798)

- на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма "Колос"
(09051, Київська область, Сквирський
район, с. Пустоварівка, пл. Ватутіна, 18А,
код 03754120) - 369419,17 грн., з яких: 270000,00грн. -
основний борг, 34560,00грн. - інфляційні,
6258,08грн. - 3% річних, 27000,00грн. - штраф, 31601,09
грн. - пеня, а також 7388,38грн. сплаченого
судового збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 23 вересня 2014
року.

Суддя
Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати:

1 - в справу, 2 - позивачу (за заявою), 3 -
відповідачу (рек. з повід.)