ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року Справа № 906/450/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Головуючого судді
Демидової А.М.,

суддів
Владимиренко С.В.,

Ємельянова А.С. (доповідач у справі),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргуФізичної
особи - підприємця ОСОБА_2на
постановуРівненського апеляційного
господарського суду від 11.06.2014 р.
(судді: Олексюк Г.Є., Сініцина Л.М., Гудак
А.В.) у справі№906/450/14 господарського
суду Житомирської областіза
позовомФізичної особи - підприємця
ОСОБА_2доПублічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
"ПриватБанк", в особі Житомирської
філії ПАТ КБ "ПриватБанк"третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні
позивачаОСОБА_4провизнання недійсним
договоруза участю представників: від
позивача не з'явилисьвід відповідача
не з'явилисьвід третьої особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивачане з'явились

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі
- ФОП ОСОБА_2) звернувся до Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк "ПриватБанк", в особі Житомирської
філії ПАТ КБ "ПриватБанк" (Житомирське
РУ ПАТ КБ "ПриватБанк"), за участю третої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні позивача
ОСОБА_4 про визнання недійсними
договорів.

Ухвалою господарського суду
Житомирської області від 13.05.2014 р. у
справі №906/450/14 матеріали даної справи
направлено за територіальною
підсудністю до господарського суду
Дніпропетровської області на підставі
ст. 17 Господарського
процесуального кодексу України.

Ухвала місцевого господарського суду
мотивована тим, що за спірним договором
зобов'язаною є кожна із сторін, тому
справа №906/450/14 має розглядатися
господарським судом за
місцезнаходженням відповідача. При
цьому, у відособленого підрозділу ПАТ
КБ "ПриватБанк" відсутні повноваження
бути відповідачем.

Постановою Рівненської апеляційного
господарського суду від 11.06.2014 р. у
справі №906/450/14 вищевказана ухвала
залишена без змін.

Не погодившись з судовим рішенням,
прийнятими апеляційним господарським
судом, ФОП ОСОБА_2 звернувся до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Рівненського
апеляційного господарського суду від
11.08.2014 р. у справі №906/450/14 та направити
справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована
неправильним застосуванням
господарськими судами першої та
апеляційної інстанцій норм
процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 15.09.2014 р., колегією суддів у
складі: головуючий суддя - Демидова А.М.,
судді: Владимиренко С.В.,
Ємельянов А.С. (доповідач у справі),
касаційну скаргу ФОП
ОСОБА_2 прийнято до провадження.
Розгляд справи призначено на 23.09.2014 р.

В судове засідання 23.09.2014 р.
представники сторін та третьої особи
не з'явились, про причини неявки суд не
повідомили.

Відповідно до ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України,
сторони зобов'язані добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами. Оскільки явка
в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

З врахуванням вищенаведеного судова
колегія приходить до висновку про
можливість розгляду касаційної скарги
без участі представників сторін та
третьої особи.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, дослідивши правильність
застосування господарськими судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Предметом позову у справі №906/450/14 є
визнання недійсним кредитного
договору №МК 312-07 від 09.11.2007 р.,
укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ПАТ КБ
"ПриватБанк" в особі Житомирського РУ
ПАТ КБ "ПриватБанк" та визнання
недійсним договору іпотеки, укладеного
між ОСОБА_4 та ПАТ КБ "ПриватБанк" в
особі Житомирського РУ ПАТ КБ
"ПриватБанк".

Відповідно до ст. 15 Господарського
процесуального кодексу України справи
у спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні господарських
договорів, справи у спорах про визнання
договорів недійсними розглядаються
господарським судом за
місцезнаходженням сторони,
зобов'язаної за договором здійснити на
користь другої сторони певні дії, такі
як: передати майно, виконати роботу,
надати послуги, сплатити гроші тощо.

Договори, які позивач у справі №906/450/14
просить визнати недійсним відносяться
до двосторонніх і є підставою для
виникнення у контрагентів взаємних
зустрічних зобов'язань.

Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має
одночасно і права, і обов'язки, вона
вважається боржником у тому, що вона
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони, і одночасно кредитором у тому,
що вона має право вимагати від іншої
сторони, що передбачено ст. 510
Цивільного кодексу України.

За таких обставин, місцевий
господарський суд, з яким погодився
господарський суд апеляційної
інстанції, прийшов до висновку, що
підсудність спору у даній справі має
вирішуватись відповідно до загального
правила територіальної підсудності, а
оскільки зобов'язаною за оспорюваними
договорами є кожна із сторін, справа
повинна розглядаєтись господарським
судом за місцезнаходженням
відповідача.

Судова колегія Вищого господарського
суду України вважає вказаний висновок
обґрунтованим та таким, що відповідає
наведеним правовим нормам.

Згідно з ч. 4 ст. 15 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
юридичну особу представляє
уповноважений нею відособлений
підрозділ, територіальна підсудність
спору визначається з урахуванням ч. 1-3
цієї статті залежно від
місцезнаходження відособленого
підрозділу.

Пунктом 20.2 Постанови пленуму Вищого
господарського суду України №10 від
24.10.2011 р. "Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ
господарським судам" встановлено, що
територіальна підсудність справи за
участю відособленого підрозділу
юридичної особи визначається
відповідно до вимог ст. 15
Господарського процесуального кодексу
України за місцем знаходження
відособленого підрозділу, якому надано
право здійснювати повноваження
сторони від імені юридичної особи.

Господарським судам слід також
враховувати, що, оскільки відособлений
підрозділ юридичної особи діє у межах
наданих йому повноважень, то подання
позову за місцем знаходження цього
підрозділу правомірне лише тоді, коли
спір випливає саме з його діяльності.

У разі відсутності у відособленого
підрозділу відповідних повноважень
та/або коли спір не пов'язаний з
діяльністю цього підрозділу, позовні
матеріали або справа надсилаються за
підсудністю до господарського суду за
місцем знаходження юридичної особи.

Судами попередніх інстанцій
встановлено , що відповідно до п. 1.4, п.п.
3.1.5 п.3.1 Положення про філію
"Житомирське регіональне управління
ПАТ КБ "Приватбанк", затверджене
рішенням правління ПАТ КБ "Приватбанк"
і оформлене протоколом №6 від 09.02.2012 р.,
філія є відокремленим структурним
підрозділом ПАТ КБ "Приватбанк", який не
має статусу юридичної особи і здійснює
свою діяльність від імені банку, в
межах повноважень наданих їй банком та
закріплених в цьому положенні.

При цьому, філія має право від імені
банку звертатися з позовами і заявами
до суду. Однак, філія не має права бути
відповідачем, що закріплено в п.п. 3.1.5
Положення про філію "Житомирське
регіональне управління ПАТ КБ
"Приватбанк".

Отже, колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає, що
суди попередніх інстанцій дійшли
обґрунтованих висновків, що спір у
даній справі має бути розглянутий за
місцезнаходженням ПАТ КБ "Приватбанк",
а не його відокремленого підрозділу
Житомирського РУ ПАТ КБ "ПриватБанк".

Враховуючи вищевикладене, попередніми
судовими інстанціями правильно
визначено підсудність справи №906/450/14
за місцезнаходженням відповідача -
юридичної особи ПАТ КБ "Приватбанк",
юридична адреса якої
49000, м. Дніпропетровськ, вул.
Набережна Перемоги, 50.

Таким чином, місцевим та апеляційним
господарськими судами обґрунтовано та
з дотриманням норм процесуального
права передано справу №906/450/14 за
підсудністю до господарського суду
Дніпропетровської області, з огляду на
що у суду касаційної інстанції
відсутні підстави для зміни або
скасування оскаржуваних судових
рішень.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Згідно із ст. 1117 Господарського
процесуального кодексу України
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази, а лише на підставі встановлених
фактичних обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин, посилання заявника
касаційної скарги на неналежність
доказів, на підставі яких місцевим
господарським судом направлено за
підсудністю справу №906/450/14, фактично
стосуються переоцінки таких доказів,
що виходить за межі повноважень суду
касаційної інстанції, відповідно до
наведених приписів ст. 1117
Господарського процесуального кодексу
України.

Інші доводи, викладені в касаційній
скарзі, відхиляються колегією суддів
Вищого господарського суду України як
необґрунтовані.

Отже, колегія суддів дійшла висновку,
що оскаржуваний судовий акт у даній
справі прийнято судом апеляційної
інстанції при повному з'ясуванні
фактичних обставин справи у
відповідності з нормами
процесуального права, у зв'язку з чим
підстав для його зміни чи скасування не
вбачається.

За таких обставин, доводи, викладені у
касаційній скарзі, судова колегія
вважає непереконливими та такими, що
спростовуються наявними доказами та
матеріалами справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1119
Господарського процесуального кодексу
України касаційна інстанція за
результатами розгляду касаційної
скарги має право залишити рішення
першої інстанції або постанову
апеляційної інстанції без змін, а
скаргу без задоволення.

З огляду на приписи статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, судові витрати за подання
касаційної скарги покладаються на
позивача.

Керуючись ст.ст. 1117, 1119 - 11111, 11113
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 11.06.2014 р. у
справі №906/450/14 залишити без змін.

Головуючий суддя
А.М. Демидова

Судді:
С.В. Владимиренко

А.С. Ємельянов