ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2014 р.
Справа № 914/2353/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Ділай У.І.

при секретарі Лосик Ю.О.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

За позовною заявою: Приватного
підприємства "Гарантспецбуд", м.Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Яблуневий дар",
м.Городок

про: стягнення 435 869,71 грн.

Представники:

Від позивача: Федейко А.Ю. - представник
(Довіреність №0907/14 від 09.07.2014р.)

Від відповідача: Дрогомирецька О.Р. -
представник (Довіреність б/н від 28.10.13р.)

Представникам сторін роз'яснено права
і обов'язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК
України. Клопотань в порядку ч. 6 ст. 811
ГПК України про технічну фіксацію
судового процесу не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

На розгляд Господарського суду
Львівської області надійшла позовна
заява Приватного підприємства
"Гарантспецбуд", м.Львів до відповідача
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Яблуневий дар",
м.Городок про стягнення 435 869,71 грн.

Ухвалою суду від 04.07.2014р. за даним
позовом порушено провадження у справі
та призначено її до розгляду на 22.07.2014р.

З підстав, викладених в Ухвалах суду
від 22.07.2014 р. та 05.08.2014р. розгляд справи
відкладався.

16.09.2014р. від позивача через
канцелярію суду поступила Заява про
зменшення розміру позовних вимог, в
якій у зв'язку із проведенням
перерахунків штрафних санкцій, позивач
просить суд стягнути з відповідача
основний борг 340000,00 грн., пеню у розмірі
18476,17 грн, 3% річних у розмірі 5326,99 грн.,
інфляційні втрати у розмірі 35980,55 грн.
та 7995,67 грн. судових витрат. Окрім того,
позивач просить повернути 721,72 грн.
надмірно сплаченого судового збору.

16.09.2014р. від відповідача через
канцелярію суду поступило клопотання
№3/9 від 15.09.2014р. про відстрочку
виконання рішення у даній справі до 1
листопада 2014р.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги викладені у
заяві про зменшення розміру позовних
вимог від 16.09.2014р. підтримав, просив суд
позов задоволити, проти заявленого
відповідачем клопотання про
відстрочку виконання рішення -
заперечив.

Представник відповідача проти вимог
викладених у заяві позивача про
зменшення позовних вимог не заперечив,
просив суд задоволити клопотання про
відстрочку виконання рішення до 01.11.2014
року.

В процесі розгляду матеріалів справи
судом встановлено:

08.07.2013 р. між сторонами у справі було
укладено Договір підряду №080713/1.
Відповідно до п. 1.1. ПП «Гарантспецбуд»
зобов'язується виконати для ТзОВ
«Ялуневий дар» роботи з влаштування
дороги з бетонним покриттям (надалі -
роботи) на об'єкті, який знаходиться за
адресою: м.Городок, вул.. Львівська, 274а,
а відповідач зобов'язується надати
позивачу будівельний майданчик,
затверджену проектно-кошторисну
документацію, прийняти і оплатити
матеріали, виконані роботи і надані
послуги.

Як зазначено у п.2.2. Договору роботи
виконуються підрядником частково із
своїх матеріалів, а частково із
матеріалів замовника.

У п.п. 5.1. Договору сторони погодили, що
ціна за роботи та послуги встановлена
сторонами договору згідно додатку №1
та Додатку №2 та складає 1 565 547,00 грн.

Відповідно до п. 3.4. відповідач
зобов'язаний провести попередню оплату
в розмірі 30% від кошторисної вартості
робіт протягом 10 банківських днів з
моменту підписання Договору.

11.07.2013р. відповідач здійснив
передоплату по Договору у розмірі 200000,00
грн., 02.08.2013р. - 200 000,00 грн., 13.08.2013р. - 150 000,00
грн., 28.08.2013р. - 100 000,00 грн., а загалом на 650
000,00 грн.

Відповідно до п.2.3. Договору роботи
вважаються виконаними після
підписання акту приймання-здачі
виконаних робіт замовником і
підрядником.

Відповідно до п. 6.4. Договору акт
приймання-здачі виконанних робіт є
основним документом, який підтверджує
повне і остаточне виконання робіт за
Договором підрядником та прийняття
робіт замовником.

30.08.2013р. сторонами підписано акт
виконаних робіт №1 на загальну суму 958
948,00 грн. та акт виконаних робіт №2 на 95
363,00 грн.

Відповідно до ч. 3 п5.1. договору
розрахунок за виконані роботи за
Договором здійснюються замовником
згідно з графіком фінансування
(додаток № 5 до Договору).

Відповідно до зазначеного додатку № 5
Договору замовник зобов'язаний був
сплатити виконавцю кошти на загальну
суму 1 565 547,00 грн. Однак реально
позивачем виконано роботи на загальну
суму 1 127 052,60 грн.

05.09.2013р. замовник сплатив 50 000,00 грн.,
12.11.2013р. - 10 000,00 грн., 29.11.2013р. - 30 000,00 грн.

29.11.2013р. сторони підписали акт
виконаних робіт №3 на 63741,60 грн. та акт
виконаних робіт №4 на 9000,00 грн.

Як встановлено судом, 27.11.2013р. між
позивачем та відповідачем було
укладено договір про розтермінування
платежів №2711/13, відповідно до якого
сторонами було встановлено, що станом
на дату підписання даного договору
непогашена заборгованість відповідача
перед позивачем, яка виникла за
договором №080713/1 від 08.07.2013р. становила
417052,60 грн. та визначено наступний
графік оплати даної заборгованості: з
16.12.2013 по 26.12.2013р.; з 16.01.2014р. по 26.01.2014р.; з
16.02.2014р. по 26.02.2014р.; з 16.03.2014р. по 26.03.2014р. -
від 80 000,00 до 100 000,00 грн. за кожен
визначений період, та з 16.04.2014р. по
26.04.2014р. - залишок від суми боргу, після
проведення платежів, зазначених вище.

Відповідно до п. 3.1. даного договору у
разі несвоєчасного здійснення
платежів за договором, Боржнику
нараховується пеня в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діятиме на
момент нарахування пені від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення.

Таким чином, шляхом підписання
договору про розтермінування платежів
№2711/13 від 27.11.2013р., сторонами було
змінено умови договору №080713/1 від
08.07.2013р. щодо строків оплати вартості
виконаних робіт та відповідальності
замовника та порушення даних строків.

З врахуванням часткових проплат
відповідачем, а саме 29.11.2013р. - 30000,00грн.,
17.03.2014р.- 20 000,00 грн. та 08.05.2014р. - 27052,60 грн.,
сума основного боргу складає 340 000,00 грн.

Однак, при поданні позову, позивачем не
взято до уваги умови договору №2711/13 від
27.11.2013р., та здійснено нарахування
відповідачу суми пені, 3% річних та
інфляційних втрат з врахуванням
графіку фінансування, визначеного у
додатку №5 до договору№080713/1 від
08.07.2013р.

Проте, 16.09.2014р. від позивача через
канцелярію суду поступила Заява про
зменшення розміру позовних вимог, в
якій позивач здійснив перерахунок
штрафних санкцій згідно договору №2711/13
від 27.11.2013р. та просить стягнути з
відповідача основний борг 340000,00 грн.,
пеню у розмірі 18476,17 грн, 3% річних у
розмірі 5326,99 грн., інфляційні втрати у
розмірі 35980,55 грн. та 7995,67 грн. судових
витрат. Окрім того, позивач просить
повернути 721,72 грн. надмірно сплаченого
судового збору.

Як встановлено судом, відповідач у
клопотанні від 16.09.2014р. просить про
відстрочку виконання рішення з огляду
на важке фінансове становище, що
пов'язане з сезонним характером роботи.
Щодо сезонного характеру роботи ТзОВ
«Яблуневий дар» зазначає, що основним
видом діяльності товариства є
виготовлення концентрованих соків з
яблук та деяких інших овочів та
фруктів. Сезон прийняття та
перероблення сировини розпочинається
на початку серпня та триває до
листопада, при цьому на даний час всі
фінансові ресурси спрямовуються на
закупівлю сировини. Проте жодних
доказів на підтвердження важкого
фінансового становище, відповідачем до
клопотання не додано.

Суд заслухавши пояснення
представників сторін, розглянувши та
дослідивши докази по справі та
оцінивши їх в сукупності, прийшов до
висновку, що позовні вимоги, згідно
Заяви позивача про зменшення розміру
позовних вимог від 16.09.2014р., підлягають
до задоволення частково з наступних
підстав:

Згідно ст. 509 ЦК України
зобов'язання є правовідношення, в якому
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку, при цьому зобов'язання
виникають з підстав, встановлених
статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 174 ГК України
господарські зобов'язання виникають з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом.

Як встановлено в процесі розгляду
справи спірні правовідносини між
сторонами виникли на підставі Договору
підряду №080713/1 від 08.07.2013 р.

про виконання робіт з влаштування
дороги з бетонним покриттям на об'єкті,
який знаходиться за адресою: м.Городок,
вул.. Львівська, 274а.

Згідно визначення ст. 837 ЦК України
за договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Згідно положень ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ст. 526 ЦК України, 193 ГК
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається, а у
відповідності до ст. 599 ЦК України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

В процесі розгляду справи судом
встановлено, що на виконання
договірних зобов'язань позивачем було
виконано підрядні роботи на суму 1 127
052,60 грн. Виконання робіт оформлено
Актами приймання виконаних робіт № 1
від 30.08.2013р., №2 від 30.08.2013р., №3 від
29.11.2013р., №4 від 29.11.2013р., які підписано
відповідачем без жодних застережень та
зауважень щодо якості та обсягу
виконаних робіт.

Відповідно до Договору про
розтермінування платежів №2711/13 від
27.11.2013р. та з врахуванням проплат
відповідача, останній мав оплатити
суму заборгованості в розмірі 340 000,00
грн.

Проте, як встановив суд, всупереч умов
Договору, зобов'язань щодо оплати
виконаних позивачем робіт відповідач
не виконав.

Із врахуванням вищенаведеного, суд
прийшов до висновку, що позовні вимоги
в частині стягнення 340 000,00 грн.
основного боргу є обґрунтованими,
підтвердженими належними доказами, а
тому позов в цій частині підлягає
задоволенню.

Порушенням зобов'язання, відповідно до
ст. 610 ЦК України, є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Правова норма ч. 1 ст. 612 ЦК України
визначає, що боржник вважається таким,
що прострочив, якщо він не приступив
до виконання зобов'язання або не
виконав його у строк, встановлений
договором або законом.

Частиною 1 ст. 216 та частиною 2 ст. 217 ГК
України передбачена
господарсько-правова відповідальність
учасників господарських відносин за
правопорушення у сфері господарювання
шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбаченому
цим Кодексом, іншими законами та
договором, у вигляді відшкодування
збитків, штрафних санкцій та
оперативно-господарських санкцій.

Відповідно до п. 3.1. Договору про
розтермінування платежів по
заборгованості №2711/13 від 27.11.2013р., у
разі несвоєчасного здійснення
платежів за договором, Боржнику
нараховується пеня в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діятиме на
момент нарахування пені від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення.

Статтею 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
передбачено, платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін.

Статтею 3 вищенаведеного Закону
встановлено, що розмір пені,
передбачений статтею 1 Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до частини шостої статті 232
ГК України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Частиною 2 статті 343 ГК України чітко
визначено, що платник грошових коштів
сплачує на користь одержувача цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Із врахуванням положень вищенаведених
правових норм, та перевіривши
розрахунки, суд прийшов до висновку про
задоволення позовних вимог, згідно
Заяви про зменшення розміру позовних
вимог від 16.09.2014р., в частині стягнення
пені в розмірі 18 476,17 грн. та 3 % річних в
розмірі 5326,99 грн.

Перевіривши доданий до заяви
розрахунок інфляційних втрат, суд
встановив, що при розрахунку позивачем
невірно визначено розмір інфляційних
втрат. Згідно здійсненого судом
перерахунку сума інфляційних втрат
становить 35148,00 грн., оскільки при
застосуванні індексу інфляції слід
мати на увазі, що індекс розраховується
не на кожну дату місяця, а в середньому
на місяць і здійснюється шляхом
множення суми заборгованості на момент
її виникнення на сукупний індекс
інфляції за період прострочення
платежу.

Як зазначено в Інформаційному листі
Вищого господарського суду України
№01-06/928/2012 від 17.07.2012р., сума боргу, яка
сплачується з 1 по 15 день відповідного
місяця, індексується з врахуванням
цього місяця, а якщо сума боргу
сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця. Відтак, в
частині стягнення 832,55 грн. інфляційних
втрат в задоволенні позову слід
відмовити.

Згідно ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право відстрочити або розстрочити
виконання рішення.

Вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, стихійне лихо, інші
надзвичайні події тощо (п. 7.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 9 від 17.10.2012 р. "Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України").

Нормами Господарського процесуального
кодексу України не визначено переліку
обставин, які свідчать про
неможливість виконання рішення чи
ускладнюють його виконання. Тому суд
оцінює докази, що підтверджують
зазначені обставини, за правилами ст. 43
ГПК України

Враховуючи те, що відповідачем у
клопотанні №319 від 15.09.2014р., про
відстрочку виконання рішення, не
доведено та не додано до клопотання
жодного підтвердження про важкий
матеріальний стан товариства, який
унеможливлює виконання рішення суду,
відтак доводи заявника є
необґрунтованими та не доведеними,
тому клопотання відповідача слід
відхилити.

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України та ст. 33 ГПК
України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст. 34 ГПК України).

Судовий збір, відповідно до ст. 49 ГПК
України, покладається на відповідача.

У зв'язку із поданням позивачем заяви
про зменшення позовних вимог від
16.09.2014р., суд вважає за необхідне, згідно
п.1 ч. 1ст. 7 ЗУ «Про судовий збір»,
повернути Приватному підприємству
"Гарантспецбуд" з державного бюджету
721,72 грн. судового збору.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
174, 216, 217, 232, 343, 193 ГК України, ст.ст.
509, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 837, ЦК України,
ст.ст.4-3, 33, 34, 43, 49, 78, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задоволити
частково.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Яблуневий
дар" (81500, Львівська обл., м. Городок, вул.
Львівська, 274А. ) на
користь Приватного підприємства
"Гарантспецбуд" (79019, м. Львів, вул.
Вербова, 15. ) 340 000,00 грн. -
основного боргу, 18476,17 грн. - пені, 5326,99
грн. - 3 % річних, 35148,00 грн. - інфляційних
втрат; 7995,67 грн. судового збору

3. В частині стягнення 832,55 грн.
інфляційних втрат в задоволенні позову
відмовити.

4.Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

5. Повернути Приватному
підприємству "Гарантспецбуд" (79019, м.
Львів, вул. Вербова, 15. )
721,72 грн. судового збору, сплаченого
Платіжним дорученням № 334 від 01.07.2014 р.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 22.09.2014 р.

Суддя
Ділай У.І.