ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2014 р.
Справа №917/176/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя
Барбашова С.В., суддя Плужник О.В.

при секретарі Сіренко К.О.

за участю представників:

позивача - Блищук В.Т., дов. №01-11/4210 від
03.04.2014

відповідача - Личагіна С.П., дов. №б/н
від 11.12.2013

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу ПАТ
"Полтаваобленерго", м. Полтава (вх. № 1192
П/3)

на рішення господарського суду
Полтавської області від 10.04.2014 року по
справі № 917/176/14

за позовом ПАТ "Полтаваобленерго", м.
Полтава

до ПАТ "Укртелеком" в особі Полтавської
філії ПАТ "Укртелеком", м. Полтава

по переддоговірному спору щодо
укладання договору № 13 від 19.12.2013 року
між сторонами в особі філій:
Красногорівською ПАТ
"Полтаваобленерго" та Полтавською
філією ПАТ "Укртелеком",-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року позивач
звернувся до господарського суду
Полтавської області з позовом про
спонукання Полтавської філії ПАТ
"Укртелеком" на укладення договору про
відшкодування витрат, пов'язаних із
сумісним підвішуванням проводів
проводного мовлення на опорах ПЛ-0,4 кВ,
що належать ПАТ "Полтаваобленерго" у
редакції позивача.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 10.04.2014 року
(суддя Бунякіна Г.І.) у позові
відмовлено.

Позивач з даним рішенням суду
першої інстанції не погодився,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду із
апеляційною скаргою в якій просить
рішення господарського суду
Полтавської області від 10.04.2014 року
скасувати та прийняти по справі нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Крім того, просив вирішити питання по
судовому збору.

В обґрунтування викладених вимог
позивач посилається на те, що не
погоджується з висновком
господарського суду стосовно
відсутності у суда права розглядати
наявний між сторонами спір у зв'язку із
відсутністю згоди однієї із сторін
договору, а саме, відповідача. Також
звертає увагу суду апеляційної
інстанції на ту обставину, що фактично
справа по суті судом першої інстанції
не розглядалась, а судовий розгляд був
обмежений обговоренням самої
можливості розгляду даного спору у
суді. До того ж, скаржник не
погоджується з висновком суду першої
інстанції стосовно відсутності згоди
ПАТ «Укртелеком» на розгляд
переддоговірного спору у суді,
оскільки у відзиві на позов відповідач
виклав свою позицію стосовно редакції
спірних пунктів договору та не
висловлював заперечень стосовно
неможливості вирішення спору у
судовому порядку. Таким чином, скаржник
вважає, що господарський суд, приймаючи
оскаржуване рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, фактично
припинив можливість обох сторін
врегулювати спірні пункти договору.

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу погодився з твердженням ПАТ
«Полтаваобленерго» стосовно того, що
законодавством не встановлена
особлива чи типова форма угоди про
надання згоди на розгляд
переддоговірного спору у суді, а згода
відповідача про вирішення у суді
неврегульованих умов договору
підтверджується письмовим відзивом,
наданим відповідачем під час розгляду
справи судом першої інстанції. Таким
чином відповідач підтримав вимоги
апеляційної скарги в частині
скасування рішення суду першої
інстанції та заперечував проти
апеляційної скарги в частині прийняття
нового рішення про задоволення
позовних вимог ПАТ «Полтаваобленерго».

На виконання вимог ухвал
Харківського апеляційного
господарського суду від 03.06.2014 та 08.07.2014
сторони надали письмові пояснення, які
були залучені до матеріалів справи.

08.07.2014 позивач, звернувся до суду
апеляційної інстанції із письмовим
клопотанням про захист інтересів
позивача та, посилаючись на приписи ст.
83 ГПК України, просив суд апеляційної
інстанції з метою захисту інтересів
позивача та задля задоволення цих
інтересів вийти за межі позовних вимог
та викласти договір в на відшкодування
витрат, пов'язаних із сумісним
підвищенням проводів мовлення в
редакції, викладеною позивачем у
додатку до вказаного клопотання.

Перевіривши повноту встановлення
судом обставин справи та докази по
справі на їх підтвердження, їх юридичну
оцінку та доводи апеляційної скарги в
межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК
України, заслухавши пояснення
представників сторін, колегія суддів
встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, 19.08.2003
року між позивачем та відповідачем
було укладено договір №1663/63 на
компенсацію витрат за використання
опор ПЛ-0,4 кВ із сумісним підвішенням
проводів електропередачі і
проводового мовлення, за умовами якого
власник ПЛ (позивач) надає можливість
використання опор ПЛ-0,4 кВ для
підвішення проводів ПМ, а власник ПМ
(відповідач) здійснює сумісне під
вішення проводів проводового мовлення
(а.с. 65).

23.11.2012 року позивач звернувся до
відповідача з листом №02-9/13247 в якому
повідомив ПАТ «Укртелеком» про
припинення дії договору №1663/63 від
19.08.2003 року по Красногорівській філії
(Велико-Багачанський район) з 01.01.2013 та
попередив про необхідність проведення
демонтажу проводів відповідача. (а.с. 21)

28.11.2013 р. позивач направив на адресу
відповідача лист від № 01-11/14067, яким
запропонував укласти договір, якщо у
відповідача є потреба у розміщенні
проводів проводового мовлення на
опорах повітряних ліній, в іншому
випадку - з 01.01.2014 року звільнити опори
повітряних ліній від проводів
проводового мовлення.

19.12.2013 року позивач, в особі
Красногорівської філії ПАТ
"Полтаваобленерго" супровідним листом
№ 05-1201/1252 направив на адресу
відповідача проект Договору на
відшкодування витрат, пов'язаних із
сумісним підвішенням проводів
проводового мовлення № 13 (по
Велико-Багачанському району).

Листом № 02/P-03- 25 від 10.01.2014 року
Полтавська філія Публічного
акціонерного товариства "Укртелеком"
повернула підписаний договір №13 від
19.12.2013 року на відшкодування витрат,
пов'язаних із сумісним під вішенням
проводів проводового мовлення на
компенсацію витрат разом з протоколом
розбіжностей. При цьому, відповідач не
погодився із редакцією пунктів 2.1., 2.5.,
2.6., 3.1., 4.1., 4.3. проекту договору, наданого
позивачем та виклав їх у протоколі
розбіжностей в іншій редакції, також
просив доповнити проект пунктом 6.3.

Таким чином, в процесі укладення
договору на відшкодування витрат,
пов'язаних із сумісним підвішенням
проводів проводового мовлення № 13 від
19.12.2013 року, сторони не дійшли згоди по
затвердженню окремих пунктів договору,
що стало підставою звернення позивача
до суду з позовом про затвердження
пунктів 2.1., 2.5., 2.6., 3.1., 4.1., 4.3. договору в
редакції позивача.

Надаючи кваліфікацію спірним
правовідносинам, суд першої інстанції
виходив з того, що сторонами не було
досягнуто згоди з усіх істотних умов
господарського договору, до того ж
сторонами не було виконані вимоги ч. 5
ст. 181 ГК України щодо вжиття заходів
для врегулювання розбіжностей перед
зверненням з переддоговірним спором до
суду, а саме, відсутність згоди
відповідача на передачу спору на
розгляд суду. Водночас судом першої
інстанції звернуто увагу на те, що
позивачем не підтверджено належними
доказами того, що укладення спірного
договору є обов'язковим для сторін на
підставі приписів закону або укладеної
угоди сторін чи попереднього договору,
у зв'язку із чим, посилаючись на приписи
ч. 1 ст. 187 ГК України місцевий
господарський суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог та відмовив у позові.

Однак, колегія суддів вважає, що
оскаржуване рішення суду першої
інстанції не відповідає положенням ст.
84 ГПК України, оскільки судом не в
повному обсязі з'ясовані обставини
справи, досліджені докази у справі, не
надано належної правової оцінки
позиції позивача та відповідача та їх
доводам, що призвело до помилкових
висновків про наявність правових
підстав для відмови у задоволенні
позовних вимог.

Надаючи правову кваліфікацію
встановленим по справі обставинам з
урахуванням правових та фактичних
підстав позовних вимог і заперечень
проти них, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до вимог ст. ст. 626-629 ЦК
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно із статтею 6 Цивільного Кодексу
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

На підставі положень статті 638
Цивільного кодексу України, договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди. Договір укладається
шляхом пропозиції однієї сторони
укласти договір (оферти) і прийняття
пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно приписів частини 3 статті 179
Господарського кодексу України.
укладення господарського договору є
обов'язковим для сторін, якщо він
заснований на державному замовленні,
виконання якого є обов'язком для
суб'єкта господарювання у випадках,
передбачених законом, або існує пряма
вказівка закону щодо обов'язковості
укладення договору для певних
категорій суб'єктів господарювання чи
органів державної влади або органів
місцевого самоврядування.

У відповідності до частини 1 статті 187
Господарського кодексу України спори,
що виникають при укладанні
господарських договорів за державним
замовленням, або договорів, укладення
яких є обов'язковим на підставі закону
та в інших випадках, встановлених
законом, розглядаються судом.

За змістом статті 181 Господарського
кодексу України господарський договір
за загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками.
Проект договору може бути
запропонований будь-якою з сторін. У
разі якщо проект договору викладено як
єдиний документ, він надається другій
стороні у двох примірниках. Сторона,
яка одержала проект договору, у разі
згоди з його умовами оформляє договір
відповідно до вимог частини першої
цієї статті і повертає один примірник
договору другій стороні або надсилає
відповідь на лист, факсограму тощо у
двадцятиденний строк після одержання
договору. За наявності заперечень щодо
окремих умов договору сторона, яка
одержала проект договору, складає
протокол розбіжностей, про що робиться
застереження у договорі, та у
двадцятиденний строк надсилає другій
стороні два примірники протоколу
розбіжностей із підписаним договором.
Сторона, яка одержала протокол
розбіжностей до договору, зобов'язана
протягом двадцяти днів розглянути
його, в цей же строк вжити заходів для
врегулювання розбіжностей з другою
стороною та включити до договору всі
прийняті пропозиції, а ті розбіжності,
що залишились неврегульованими,
передати в цей же строк до суду, якщо на
це є згода другої сторони. Якщо сторона
- виконавець за договором, що в
установленому порядку визнаний
монополістом на певному ринку товарів
(робіт, послуг), яка одержала протокол
розбіжностей, не передасть у
двадцятиденний строк розбіжності, що
залишилися неврегульованими, до суду,
то пропозиції другої сторони
вважаються прийнятими.

Сукупність вищезазначеного дає
підстави дійти до висновку про те, що
проект договору та протокол
розбіжностей є доказами вжиття заходів
досудового врегулювання
господарського спору, вони є
свідченням існування спору, який виник
при укладенні договору і який сторони
передають на вирішення господарського
суду, а предметом спору у зазначеній
справі є розбіжності, які залишились
неврегульованими сторонами.

За таких обставин, колегія суддів
вважає помилковим висновок суду першої
інстанції про те, що спірний договір не
є обов'язковим до виконання, оскільки
не ґрунтується ні на законі, не є
заснованим на державному замовленні,
сторони для даного виду договорів не є
монополістами. До того ж, статтею 20
Господарського кодексу України
передбачено можливість захисту прав
шляхом установлення господарських
відносин. Наведені норми узгоджуються
із приписами ст. 187 ГК України, якою
передбачено, що інші переддоговірні
спори можуть бути предметом розгляду
судом, якщо на це є угода сторін. Як
зазначив в оскаржуваному рішенні суд
першої інстанції, сторони не дійшли
згоди щодо істотних умов договору, отже
спірний договір є неукладеним. Проте,
як свідчать матеріали справи, під час
узгодження проекту договору №13 від
19.12.2013 року між сторонами залишились
неузгодженими лише деякі пункти
договору, у зв'язку з чим
неврегульовані умови було передано на
вирішення до суду. До того ж, згода
відповідача на вирішення у суді
неврегульованих сторонами пунктів
договору була висловлена ним у відзиві
на позов, наданому до суду першої
інстанції, та в якому відповідач виклав
спірні пункти договору у свїй редакції,
а не заперечував проти відмови від
розгляду переддоговірного спору у
суді. Таким чином, сукупність
вищезазначених обставин дає підстави
колегії суддів дійти переконливого
висновку про наявність підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції у зв'язку із його
необґрунтованістю та невідповідністю
нормам чинного законодавства.

Встановлені по справі обставини
свідчать про те, що Красногорівська
філія ПАТ "Укртелеком" на території
Полтавської області використовує
опори повітряних ліній (далі ПЛ) ПАТ
"Полтаваобленерго" для розміщення на
них проводів проводового мовлення
(далі ПМ). За таких обставин, позивач
вважає, що за розміщення проводів ПМ на
опорах ПЛ відповідач має сплачувати
часткову компенсацію додаткових
витрат, які несе власник ПЛ (позивач у
справі) у зв'язку із експлуатацією,
обслуговуванням ліній.

Підставою звернення до суду стали
обставини, за якими встановлено, що під
час укладення договору №13 від 19.12.2013
року на відшкодування витрат,
пов'язаних із сумісним під вішенням
проводів проводового мовлення, сторони
не досягли згоди щодо пунктів 2.1. за
текстом договору (п. 2.2. протоколу
розбіжностей відповідача), п. 2.5. (п.2.6.
протоколу розбіжностей), п. 2.6., п. 3.1., п.
4.1., п. 4.3. проекту договору. Відповідач
проти редакції, викладеної позивачем у
проекті договору заперечував та
пропонував викласти зазначені спірні
пункти в іншій редакції.

Так, пункт 2.1. проекту договору
позивачем викладено в наступній
редакції: «Виконання робіт на опорах із
сумісним підвішуванням ПМ та по їх
технічному обслуговуванню
здійснюється Власником ПМ після
отримання письмового дозволу Власника
ПЛ за умови подання не пізніше ніж за 15
днів до початку робіт відповідної
заявки, а в разі аварійних робіт -
безпосередньо перед початком їх
виконання».

Відповідач пропонував п. 2.1. договору
викласти у такій редакції: «Виконання
робіт на опорах із сумісним
підвішуванням ПМ та по їх технічному
обслуговуванню здійснюється
Власником ПМ після отримання
письмового дозволу Власника ПЛ за
умови подання не пізніше ніж за
10 діб до початку робіт відповідної
заявки, а в разі аварійних робіт -
безпосередньо перед початком їх
виконання». Таким чином, відповідач
пропонував змінити термін подачі ним
заявки власнику ПЛ в разі проведення
власником ПМ робіт на опорах ПЛ з 15 до 10
діб, посилаючись при цьому на те, що
чинним законодавством передбачена
відповідальність оператора перед
абонентами у вигляді штрафу за
перевищення терміну усунення
пошкодження понад 5 діб, що призведе до
фінансових втрат відповідача через
необхідність сплати штрафу за кожну
таку добу кожному абоненту.

Статтею 40 Закону України «Про
телекомунікації» встановлено, що
оператор телекомунікацій несе перед
споживачами за ненадання або неналежне
надання телекомунікаційних послуг
майнову відповідальність, зокрема, у
разі не усунення протягом однієї доби
із зафіксованого моменту подання
абонентом заявки щодо пошкодження
телекомунікаційної мережі, яке
унеможливило доступ споживача до
послуги або знизило до неприпустимих
значень показники якості
телекомунікаційної послуги, абонентна
плата за весь період пошкодження не
нараховується, а оператор
телекомунікацій у разі неусунення
пошкодження протягом п'яти діб із
зафіксованого моменту подання
абонентом відповідної заявки сплачує
споживачу штраф у розмірі 25 відсотків
добової абонентної плати за кожну добу
перевищення цього терміну.

Отже, враховуючи, що чинним
законодавством передбачена
відповідальність оператора перед
абонентами у вигляді штрафу за
перевищення терміну усунення
пошкодження понад 5 діб, а кожна доба
затримки усунення пошкодження для
Укртелекому призведе до фінансових
втрат останнього через необхідність
сплати штрафу за кожну таку добу
кожному абоненту, колегія суддів
приходить до висновку про наявність
підстав для викладення спірного пункту
2.1. у редакції у такій редакції:
"Виконання робіт на опорах із сумісним
підвішуванням ПМ та по їх технічному
обслуговуванню здійснюється Власником
ПМ після отримання письмового дозволу
Власника ПЛ за умови подання не пізніше
ніж за 10 діб до початку робіт
відповідної заявки, а в разі аварійних
робіт - безпосередньо перед початком їх
виконання".

Пункт 2.5. договору позивач
пропонує викласти в наступній
редакції: «У разі виникнення
обґрунтованої потреби у відключенні
або демонтажі мережі проводового
мовлення в зв'язку з проведенням робіт
по реконструкції, модернізації,
ремонту ПЛ, пов'язаним із заміною опор,
зміною конфігурації лінії тощо,
Власник має право вимагати від
Власника ПМ тимчасового відключення
або повного демонтажу мережі проводів
мовлення або її частини. Демонтаж і
монтаж мережі проводів проводового
мовлення проводить Власник ПМ за
власний рахунок»

Відповідач в протоколі розбіжностей
запропонував виключити із вказаного
пункту останнє речення: "Демонтаж і
монтаж мережі проводів ПМ проводить
Власник ПМ за власний рахунок."

Розглянувши запропоновані сторонами
редакції спірного пункту 2.5., колегія
суддів зазначає наступне.

Обґрунтовуючи підстави викладення п.
2.5. в своїй редакції, відповідач
посилається на ч. 5 ст.31 Закону України
"Про телекомунікації", якою
встановлено, що замовники
реконструкції та будівництва мостів,
тунелів, колекторів, вулиць, шляхів,
будівель, ліній електропередачі зі
спільним використанням опор для
підвішування ліній телекомунікацій за
власні кошти виконують роботи,
пов'язані з упорядкуванням і
перенесенням телекомунікаційних
мереж, що знаходяться в зоні
забудови, відповідно до технічних
умов, виданих власниками цих мереж.

Відповідно до п. 9, 10 "Положення про
взаємовідносини підприємств
електроенергетики і зв'язку при
проектуванні, будівництві,
реконструкції та експлуатації
електромереж 0,4 кВ із сумісним
підвішенням проводів проводового
мовлення" проектування, будівництво,
реконструкція та капітальний ремонт
ПЛ із сумісним підвішуванням
проводів ПМ виконуються замовниками
цих робіт відповідно до технічних
умов та проекту і під контролем
власників мереж ПМ.

Види та обсяги робіт, пов'язані з
ПЛ і проводами ПМ, виконуються за
рахунок матеріальних і фінансових
ресурсів підприємств
електроенергетики та зв'язку
відповідно.

Проте, колегія суддів зауважує на тому,
що проводи ПМ є власністю відповідача з
певними цінностними і фізичними
властивостями. За їх зберігання чи
охорону на час планових робіт з
реконструкції, модернізації тощо
повітряних ліній власник ПЛ не несе
відповідальності, як до речі і тоді,
коли вони експлуатуються на опорах ПЛ.
Знімання і підвішування проводів ПМ
відбувається у відповідності із
технічними правилами, нормами,
вимогами, яких дотримується персонал
відповідача, який має відповідні
знання та кваліфікацію.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що обов'язок проводити
роботи по демонтажу і монтажу проводів
ПМ під час ремонтних робіт на опорах ПЛ
має бути покладений саме на
відповідача - власника ПМ, у зв'язку із
чим вважає доцільним викладення п. 2.5. в
редакції позивача.

Пункт 2.6. договору позивач пропонує
викласти в такій редакції: «На вимогу
(факсограмму) Власника ПЛ щодо
тимчасового відключення мережі
проводів мовлення у випадках,
зазначених в п.2.5. даного договору,
Власник ПМ зобов'язаний протягом доби з
моменту отримання такої вимоги
здійснити відключення, про що
повідомити Власника ПЛ, а в разі
аварійної ситуації здійснювати
оперативне відключення в технологічно
можливий термін».

При цьому, в п. 2.6. протоколу
розбіжностей відповідач зазначив, що
пропонує оформлювати таку вимогу
письмово. За письмовими поясненнями,
наданими позивачем, "факсограма" є
письмовою вимогою і відповідає
оперативності властивій
телефонограмі. У поясненні до відзиву
на апеляційну скаргу відповідач
запропонував доповнити пункт 2.6.
номерами телефонів для пересвідчення в
отриманні телефонограми.

В судовому засіданні 20.08.2014 суду
апеляційної інстанції сторони
узгодили цей пункт. Зважаючи на це,
колегія суддів вважає, що пункт 2.6
договору має бути прийнятий в
наступній редакції: «На вимогу
(факсограму) Власника ПЛ, направлену на
факс Цеху телекомунікаційних послуг №
1 смт. В.Багачка: (0254)9-11-87 (Власник ПЛ
зобов'язаний пересвідчитися в
отриманні факсограми Власником ПМ з
контрольним дзвінком на номер телефону
Цеху ТП № 1 смт.В.Багачка (0254) 9-17-00) щодо
тимчасового відключення мережі
проводів мовлення у випадках,
зазначених в п.2.5 даного договору,
Власник ПМ зобов'язаний протягом доби з
моменту отримання такої вимоги
здійснити відключення, про що
повідомити Власника ПЛ, а в разі
аварійної ситуації здійснювати
оперативне відключення в технологічно
можливий термін».

Спірний пункт 3.1 договору, позивач
пропонував викласти в наступній
редакції: "Власник ПМ зобов'язується
відшкодувати витрати, пов'язані із
сумісним підвішенням проводів
проводового мовлення, які несе Власник
ПЛ при технічному обслуговуванні ПЛ із
сумісним підвішуванням ПМ в розмірі 69,14
(шістдесят дев'ять гривень
чотирнадцять копійок) в рік за один км,
в т.ч. ПДВ 20%. Розрахунок здійснюється
Власником ПМ щомісячно шляхом
перерахування коштів на поточний
рахунок Власника ПЛ, не пізніше 20-го
числа місяця, що передує звітному в
розмірі 1/12 частини плати за рік".

Відповідач пропонував викласти п. 3.1. у
наступній редакції: "Власник ПМ
зобов'язується відшкодовувати витрати
Власнику ПЛ у вигляді компенсації
витрат, пов'язаних з сумісним
підвищенням проводів проводового
мовлення на повітряних лініях
електропередач напругою 0,4кВ в розмірі
12 (дванадцять гривень), в т.ч. ПДВ 20%, в
рік за один км. Розрахунок здійснюється
власником ПМ щомісячно шляхом
перерахування коштів на поточний
рахунок Власника ПЛ не пізніше 20-го
числа місяця, наступного за
розрахунковим, в розмірі 1/12 частини
плати за рік".

За приписами, встановленими п. 25
"Положення про взаємовідносини
підприємств електроенергетики і
зв'язку при проектуванні,
будівництві, реконструкції та
експлуатації електромереж 0,4 кВ із
сумісним підвішенням проводів
проводового мовлення", розмір
компенсації затрат, які понесли
енергопідприємства за виконання
додаткових робіт, пов'язаних із
сумісним підвішенням проводів
проводового мовлення, визначається
щорічно до 1 грудня спільною угодою
Міненерго України і Мінзв'язку України
на підставі пропозицій об'єднання
"Укртелеком" та підвідомчих
організацій Міненерго.

При цьому, обґрунтовуючи підстави
викладення спірного пункту 3.1. у своїй
редакції, ПАТ "Укртелеком" посилається
на спільний лист Держкомзв'язку та
Міністерства енергетики України "Щодо
компенсації витрат енергопостачальним
компаніям" № 300 від 06.11.1997 року та №
02/22-466 від 23.10.1997 року про узгодження
щорічної компенсації в сумі 12 грн. за 1
км. повітряної лінії електропередачі
напругою 0,4 кВ з проводами
електропостачання та проводного
мовлення, яку повинні сплачувати
обласні підприємства електрозв'язку
енергопостачальним компаніям за
додаткові витрати, пов'язані з
наявністю на лініях електропередачі
проводів проводового мовлення, а також
лист Державної адміністрації зв'язку
№10652/5-02-22 від 29.11.2010.

Позивачем пропонується до сплати сума
в розмірі 69,14 грн. за 1 км в рік, яка
розрахована як інфляційне збільшення
суми 12 грн., що була встановлена
державним підприємствам Міненерго і
Держкомзв'язку ще в 1997 році на підставі
спільного листа Держкомзв'язку України
та Міністерства енергетики за № 300 від
6.11.1997 року та № 02/22-466 від 23.10.1997 року. До
того ж, позивач наголошує на тому, що
ринкова вартість послуг
енергопостачальника щодо розміщення
на його опорах телекомунікаційних
мереж складає від 800 до 2000 грн. за 1 км в
рік.

Колегія суддів приймає в якості
доказів на підтвердження своїх вимог
наданий позивачем розрахунок
запропонованої ціни в розмірі 69,14 грн.,
а також довідку про витрати, які несе
ПАТ "Полтаваобленерго" при технічному
обслуговуванні ПЛ-0,4 кВ із сумісно
підвішеними проводами радіомовлення.
Відповідно до наданих позивачем
письмових пояснень, ринкова вартість
послуг енергопостачальника щодо
розміщення на його опорах
телекомунікаційних мереж складає від
800 до 2000 грн. за 1 км в рік. Відповідачу
пропонується сума в 69,14 грн. за 1 км в
рік, яка розрахована як інфляційне
збільшення суми 12 грн., що була
встановлена державним підприємствам
Міненерго і Держкомзв'язку ще в 1997 році
спільним листом Держкомзв'язку України
та Міністерства енергетики за № 300 від
6.11.1997 року та № 0222-466 від 23.10.1997 року.

Сукупність вищезазначеного дає
підстави дійти колегії суддів висновку
про те, що сума відшкодування витрат
енергопостачальника від розміщення на
його опорах проводів ПМ є вільною
договірною ціною і може бути
встановлена власником ПЛ у будь-якому
розмірі. При цьому, позивач, враховуючи
соціальну значимість надання
відповідачем послуг радіомовлення,
запропонував відповідачу суму у
розмірі 69,14 грн., яка є відображенням 12
грн. із застосуванням індексу інфляції.
(інфляційне збільшення розраховане
позивачем за період з січня 1998 року по
грудень 2010 рік)

З урахуванням викладеного, суд визнає,
що позовні вимоги позивача в цій
частині є правомірними, обґрунтованими
та такими, що підтверджені належними
доказами. У зв'язку з чим колегія
суддів приходить до висновку про
наявність підстав щодо укладення
спірного пункту 3.1. в редакції,
запропонованої позивачем, а саме:
"Власник ПМ зобов'язується
відшкодувати витрати, пов'язані із
сумісним підвішенням проводів
проводового мовлення, які несе Власник
ПЛ при технічному обслуговуванні ПЛ із
сумісним підвішуванням ПМ в розмірі 69,14
(шістдесят дев'ять гривень
чотирнадцять копійок) в рік за один км,
в т.ч. ПДВ 20%. Розрахунок здійснюється
Власником ПМ щомісячно шляхом
перерахування коштів на поточний
рахунок Власника ПЛ, не пізніше 20-го
числа місяця, що передує звітному в
розмірі 1/12 частини плати за рік".

Щодо пункту 4.1 договору, то позивач
просив затвердити його в такій
редакції: "Цей Договір набирає чинності
з моменту підписання його
уповноваженими представниками Сторін
і скріплення їх підписів печатками, та
діє до 31 грудня 2014 року. Сторони
погодили, що положення цього Договору
поширюються на відносини, що склалися
між ними з 01 січня 2013 року".

Відповідач у поясненні до відзиву на
апеляційну скаргу не погоджується з
позицією позивача щодо розповсюдження
дії вказаного договору на відносини, що
фактично існували в 2013 році, оскільки
вважає, що саме позивач ухилявся від
укладання договору на 2013 рік.

Як свідчать встановлені по справі
обставини, Полтавська філія ПАТ
«Укртелеком» 24.12.2012 року отримала від
Красногорівської філії ПАТ
«Полтаваобленерго» проект договору №
1/ 2-02 від 20.12.2012 на компенсацію витрат за
використання опор ПЛ-0,4кВ із сумісним
підвішенням проводів електропередачі
і проводового мовлення.

10.01.2014 року Полтавська філія ПАТ
«Укртелеком» цінним листом за №02/р-03-25
повернула Красногорівській філії ПАТ
«Полтаваобленерго» підписаний проект
Договору №13 від 19.12.2013 разом з
протоколом розбіжностей в 2-х
екземплярах. (а.с. 17)

Протокол узгодження розбіжностей до
договору Полтавська філія ПАТ
«Укртелеком» від Красногорівської
філії ПАТ «Полтаваобленерго» не
отримувала.

Враховуючи ту обставину, що у 2013 році
між сторонами не існувало договірних
відносин між сторонами, позивач
запропонував відповідачу редакцію
договору (п.4.1), в якій йшлося про
розповсюдження дії вказаного договору
на відносини, що фактично існували в 2013
році. При цьому, в обґрунтування своїх
вимог позивач посилається на приписи п.
3 ст. 631 Цивільного кодексу України за
яким передбачено право сторін
встановлювати, що умови договору
застосовуються до відносин між ними,
які виникли до його укладання.

Колегія суддів не може погодитися з
позицією позивача відносно редакції
пункту 4.1 договору, оскільки сторони не
досягли згоди по пункту 4.1 договору, а
тому застосовувати умови договору до
відносин, що виникли між сторонами до
укладання договору у суду немає
правових підстав.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що пункт 4.1 договору має бути
викладений в такій редакції: "Цей
Договір набирає чинності з моменту
набрання законної сили рішення
господарського суду Полтавської
області - 20.08.2014 року та діє до 31 грудня
2014 року."

Пункт п.4.3 договору позивач
запропонував викласти в наступній
редакції: "Цей Договір може бути
достроково розірваним у таких
випадках:

за взаємною згодою Сторін;

за ініціативою Власника ПЛ у разі
неналежного виконання Власником ПМ
договірних зобов'язань.

При розірванні цього Договору по
ініціативі Власника ПЛ останній
повинен повідомити про це Власника ПМ
не пізніше ніж за 15 днів до дати
розірвання Договору".

Відповідач у протоколі розбіжностей
даний пункт запропонував викласти
наступним чином: "Цей Договір може бути
достроково розірваним за взаємною
письмовою згодою Сторін або за рішення
суду". Отже, відповідач пропонує
виключити умови: - про дострокове
розірвання договору у разі неналежного
виконання Власником ПМ договірних
зобов'язань та - про повідомлення про цю
обставину не пізніше, ніж за 15 днів,
мотивуючи свої заперечення тим, що
дострокове розірвання договору може
позбавити абонентів відповідача
отримання телекомунікаційних послуг.

За змістом ст. 526 ЦК зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу.

Приписами статті 651 Цивільного кодексу
України встановлені загальні підстави
для зміни або розірвання договору.
Враховуючи, що запропонована позивачем
редакція пункту 4.3 договору не
суперечить нормам чинного
законодавства що ставляться до
загальних вимог виконання
зобов'язання, колегія суддів приходить
до висновку про наявність підстав для
викладення спірного пункту договору 4.3.
в редакції позивача.

Щодо пункту 6.3 договору, який був
додатково внесений і запропонований
відповідачем в протоколі розбіжностей,
а саме: «Операції, що здійснюються в
рамках даного договору,
оподатковуються за основною ставкою
ПДВ», то встановлені по справі
обставини свідчать про те, що позивач
не заперечував проти внесення і
доповнення договору пунктом 6.3, у
зв'язку з чим, колегія суддів не вбачає
підстав не погодитися з домовленістю
сторін.

Інші умови договору вважаються
сторонами узгодженими на умовах
наданого позивачем проекту цього
договору.

За приписами ст. 12 ГПК України та ст. 181
ГК України, господарський суд
розглядає справи саме у спорах, які
виникають, зокрема, при укладанні
господарських договорів, тобто має
розглядатися переддоговірний спір,
якому передують стадії протоколу
розбіжностей.

Відповідно до ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Щодо заявленого ПАТ "Полтаваобленерго"
клопотання про захист інтересів
позивача колегія суддів зазначає
наступне.

Як зазначено в Рішенні Конституційного
Суду України від 25.04.2012 у справі
№11-рп/2012 право на оскарження судових
рішень у судах апеляційної та
касаційної інстанцій є складовою
конституційного права особи на судовий
захист. Воно гарантується визначеними
Конституцією України основними
засадами судочинства, які є
обов'язковими для всіх форм
судочинства та судових інстанцій,
зокрема забезпеченням апеляційного та
касаційного оскарження рішення суду,
крім випадків, встановлених законом
(пункт 8 частини третьої статті 129).

Перегляд судових рішень в апеляційному
та касаційному порядку гарантує
відновлення порушених прав і
охоронюваних законом інтересів людини
і громадянина (абзац третій підпункту
3.1 пункту 3 мотивувальної частини
Рішення Конституційного Суду України
від 11 грудня 2007 року N 11-рп/2007).

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції "Про захист
прав людини і основоположних свобод"
кожен має право на справедливий і
публічний розгляд його справи упродовж
розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом, який вирішить спір щодо його
прав та обов'язків цивільного
характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення.

Статтею 7 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" унормовано,
що кожному гарантується захист його
прав, свобод та законних інтересів
незалежним і безстороннім судом,
утвореним відповідно до закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів
зазначає, що в процесі апеляційного
перегляду справи, судом було
забезпечено додержання законності
щодо повного та всебічного розгляду
справи, а також створені належні умови
для встановлення фактичних обставин
справи з урахуванням прав та законних
інтересів сторін, в тому числі і
позивача.

З урахуванням викладеного, а також
беручи до уваги, що висновки суду
першої інстанції за якими суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову спростовуються
матеріалами справи та приписами
чинного законодавства, колегія суддів
вважає, що рішення господарського суду
Полтавської області від 10.04.2014 по
справі №917/176/14 підлягає скасуванню з
прийняттям нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 32-34, 43, 99, 101, 102, п. 2 ст. 103, п.1,4 ч.1 ст.
104 ст., ст. 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства ПАТ
"Полтаваобленерго", м. Полтава
задовольнити частково.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 10 квітня 2014
року по справі №917/176/14 скасувати та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити частково.

Затвердити пункти 2.5., 3.1., 4.3. договору
№13 від 19.12.2013р. на відшкодування витрат,
пов'язаних із сумісним підвішенням
проводів проводового мовлення між
Красногорівською філією ПАТ
"Полтаваобленерго" і Полтавською
філією ПАТ "Укртелеком" в редакції
позивача.

Визнати укладеними п. 2.1., п. 2.6., п. 4.1. в
наступній редакції:

Пункт 2.1. «Виконання робіт на опорах із
сумісним підвішуванням ПМ та по їх
технічному обслуговуванню
здійснюється Власником ПМ після
отримання письмового дозволу
Власника ПЛ за умови подання не
пізніше ніж за 10 діб до початку
робіт відповідної заявки, а в разі
аварійних робіт - безпосередньо перед
початком їх виконання.»

Пункт 2.6. «На вимогу (факсограму)
Власника ПЛ, направлену на факс Цеху
телекомунікаційних послуг № 1
смт.В.Багачка: (0254)9-11-87 (Власник ПЛ
зобов'язаний пересвідчитися в
отриманні факсограми Власником ПМ з
контрольним дзвінком на номер телефону
Цеху ТП № 1 смт.В.Багачка (0254) 9-17-00) щодо
тимчасового відключення мережі
проводів мовлення у випадках,
зазначених в п.2.5 даного договору,
Власник ПМ зобов'язаний протягом доби з
моменту отримання такої вимоги
здійснити відключення, про що
повідомити Власника ПЛ, а в разі
аварійної ситуації здійснювати
оперативне відключення в технологічно
можливий термін.»

Пункт 4.1. «Цей договір набирає чинності
з моменту набрання законної сили
рішення господарського суду
Полтавської області - 20 серпня 2014 року
та діє до 31 грудня 2014 року.»

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови складено та
підписано 21.08.2014 року

Головуючий суддя
Істоміна О.А.

Суддя
Барбашова С.В.

Суддя
Плужник О.В.

Згідно з оригіналом пом. судді

Острась Н.М. 21.08.2014