ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2014
Справа №917/1568/14

За позовом Приватного підприємства
"Скай-Плюс", вул. Ціолковського, 2, кв. 94,
м. Полтава, Полтавська область, 36021

до Публічного акціонерного товариства
по газопостачанню та газифікації
"Лубнигаз", вул. Л.Толстого, 87, м. Лубни,
Лубенський район, Полтавська область,
37500

про стягнення процентів за
неправомірне використання грошових
коштів.

Суддя
Плотницька Н.Б.

Рішення приймається після перерви,
оголошеної в судовому засіданні 10.09.2014.

Представники сторін в судовому
засіданні 10.09.2014:

від позивача: Скубій І.А., дов. б/н від
01.07.2014, наказ від 04.01.2013, паспорт НОМЕР_1
виданий Октябрським РВ ПМУ УМВС
України в Полтавській області 11.10.2001,

від відповідача: Лук’янова Ю.В., дов. №6
від 14.02.2014, Борецька О.Л., дов. б/н від
09.04.2014.

Представники сторін в судовому
засіданні 17.09.2014 ті ж самі.

В судовому засіданні 17.09.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини рішення
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України.

Суть справи: розглядається позовна
заява про стягнення процентів за
неправомірне використання грошових
коштів, а саме невиконання вексельних
зобов'язань в розмірі 100 500,00 грн.

Ухвалою суду від 04.08.2014 порушено
провадження у справі, судовий розгляд
призначено на 19.08.2014.

Розгляд справи відкладався
неодноразово для надання можливості
сторонам надати суду докази на
підтвердження обставин, на які вони
посилаються в обґрунтування своїх
вимог та заперечень. З цією ж метою за
клопотанням відповідача ухвалою суду
від 02.09.2014 було продовжено строк
вирішення спору на п'ятнадцять днів з
урахуванням приписів статті 69 ГПК
України.

В судовому засіданні 17.09.2014 представник
позивача виклав зміст позовних вимог,
підтримує їх в повному обсязі.
Представник відповідача заперечує
проти задоволення вимог, з підстав
викладених у відзиві на позовну заяву.
Крім того, відповідачем зроблено заяву
про застосування позовної давності.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив:

Приватне підприємство "Скай-плюс" (далі
- Позивач) є векселедержателем простих
векселів, виданих Публічним
акціонерним товариством по
газопостачанню та газифікації
"Лубнигаз" (далі - Відповідач), в
кількості дев'ятнадцяти на загальну
суму 268 000 грн. (копії в матеріалах
справи, оригінали оглянуто в судовому
засіданні).

Строк платежу по всім векселям
встановлено 07.12.2005. 08.12.2005 Позивачем
було пред'явлено вказані векселі до
сплати Відповідачу, однак останній
вимоги про оплату не виконав, мотивів
відмови не навів, про що зазначено у
актах про протест векселів про
неоплату, складених приватним
нотаріусом Лубенського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 на
прохання Позивача 09.12.2005 (копії в
матеріалах справи, оригінали оглянуто
в судовому засіданні).

29.11.2008 на підставі актів протесту
векселів приватним нотаріусом
Полтавського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 було вчинено виконавчі
написи, які Позивачем були пред'явлені
до органів державної виконавчої служби
у встановленому чинним законодавством
порядку, про що свідчать постанови про
відкриття виконавчих проваджень від
10.12.2008 (копії в матеріалах справи,
оригінали оглянуто в судовому
засіданні).

Як зазначає Позивач, вказані виконавчі
провадження було зупинено на підставі
Закону України "Про заходи, спрямовані
на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу",
оскільки Відповідач перебував у
Реєстрі підприємств
паливно-енергетичного комплексу.

Оскільки на час звернення до суду кошти
за векселями на загальну суму 268 000 грн.
Відповідачем не сплачено, Позивач
вимагає сплати відсотків на вказану
суму в розмірі 100 500 грн. При цьому
Позивач посилається на Уніфікований
закон про переказні векселі та прості
векселі (далі - Уніфікований закон),
Закон України "Про обіг векселів в
Україні", відповідно до яких проценти в
порядку регресу обчислюються, виходячи
з розміру облікової ставки
Національного банку України на день
подання позову.

Відповідач, як на підставу своїх
заперечень, посилається на
неможливість застосування права
регресу за статтею 48 Уніфікованого
закону до спірних правовідносин, а
також вказує на пропуск Позивачем
позовної давності у три роки,
встановленої статтею 70 Уніфікованого
закону з урахуванням статті 77 того ж
закону.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Згідно статті 11 ЦК України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до статті 194 ЦК України
цінним папером є документ установленої
форми з відповідними реквізитами, що
посвідчує грошове або інше майнове
право, визначає взаємовідносини
емітента цінного папера (особи, яка
видала цінний папір) і особи, яка має
права на цінний папір, та передбачає
виконання зобов'язань за таким цінним
папером, а також можливість передачі
прав на цінний папір та прав за цінним
папером іншим особам. Статтею 195 ЦК
України встановлено, що цінними
паперами, зокрема, є боргові цінні
папери, які засвідчують відносини
позики і передбачають зобов'язання
емітента сплатити у визначений строк
кошти, передати товари або надати
послуги відповідно до зобов'язання.
Види цінних паперів та порядок їх обігу
встановлюються законом.

Закон України "Про цінні папери та
фондовий ринок" у статті 14 встановлює,
що вексель - цінний папір, який
посвідчує безумовне грошове
зобов'язання векселедавця або його
наказ третій особі сплатити після
настання строку платежу визначену суму
власнику векселя (векселедержателю).
Особливості видачі та обігу векселів,
здійснення операцій з векселями,
погашення вексельних зобов'язань та
стягнення за векселями визначаються
законом.

Згідно Закону України "Про обіг
векселів в Україні" законодавство
України про обіг векселів складається
із Женевської конвенції 1930 року, якою
запроваджено Уніфікований закон про
переказні векселі та прості векселі,
Женевської конвенції 1930 року про
гербовий збір стосовно переказних
векселів і простих векселів, Закону
України "Про цінні папери і фондову
біржу", Закону України "Про приєднання
України до Женевської конвенції 1930
року, якою запроваджено Уніфікований
закон про переказні векселі та прості
векселі", Закону України "Про
приєднання України до Женевської
конвенції 1930 року про врегулювання
деяких колізій законів про переказні
векселі та прості векселі", Закону
України "Про приєднання України до
Женевської конвенції 1930 року про
гербовий збір стосовно переказних
векселів і простих векселів", цього
Закону та інших прийнятих згідно з ними
актів законодавства України.

Правовідносини, що склались між
сторонами по справі, ґрунтуються на
простих векселях. За статтею 77
Уніфікованого закону до простих
векселів застосовуються такі самі
положення, що стосуються переказних
векселів, тією мірою, якою вони є
сумісними з природою цих документів, а
саме положення щодо права регресу у
разі неплатежу та позовної давності.

Відповідно до статті 48 Уніфікованого
закону держатель може вимагати від
особи, проти якої він використовує своє
право регресу, зокрема, відсотки в
розмірі шести від дати настання строку
платежу. Законом України "Про обіг
векселів в Україні" у статті 5
встановлено, що відсотки, про які
йдеться у пункті 2 статті 48 і пункті 2
статті 49 Уніфікованого закону, на суму
векселів, як виданих, так і тих, що
підлягають оплаті на території
України, нараховуються виходячи з
розміру облікової ставки
Національного банку України на день
подання позову і від дня настання
строку платежу (з дня платежу) до дня
подання позову відповідно.

Стосовно позовної давності суд
зазначає наступне.

Верховний Суд України у Постанові
Пленуму від 08.06.2007 №5 висловив правову
позицію щодо позовної давності у
вексельних правовідносинах, а саме -
відповідно до абзацу 1 ст. 70
Уніфікованого закону позовні вимоги
до акцептанта, які випливають з
переказного векселя, погашаються через
три роки, які обчислюються від дати
настання строку платежу. Такий строк
застосовується як щодо позову
векселедержателя, так і щодо позовних
вимог, пред'явлених до акцептанта
переказного векселя векселедавцем,
індосантами, авалістами та іншими
особами, до яких права за векселем
перейшли внаслідок виконання ними
вексельного зобов'язання. Аналогічно
суди повинні вирішувати спори за
участю векселедавця простого векселя
(ст. 78 Уніфікованого закону. Перебіг
трирічного строку на пред'явлення
позовних вимог до акцептанта
переказного векселя або до
векселедавця простого векселя
починається з дати настання строку
платежу, зазначеного у векселі.
Встановлені ст. 70 Уніфікованого
закону строки для пред'явлення
позовних вимог за векселем є
присічними, вони не можуть бути змінені
за угодою сторін і не підлягають
зупиненню або відновленню. Суд
застосовує ці строки незалежно від
заяви сторони. Після їх закінчення
припиняється дія матеріального права
вимоги платежу від зобов'язаних за
векселем осіб.

Оскільки строк платежу за векселями
настав 07.12.2005, то строк позовної
давності за вимогами по вказаним
векселям сплив 08.12.2008, а позовні вимоги
про стягнення з Відповідача відсотків
у розмірі 100 500 грн. (за ставкою 12,5%,
нараховані за три роки), заявлені
Позивачем 01.08.2014 (дата надходження до
суду позовної заяви).

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (стаття 34 ГПК України).

Частиною 1 статті 43 ГПК України
встановлено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом, а згідно частини
другої цієї ж статті ніякі докази не
мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Відповідно до статей 4-3, 33 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, на підставі матеріалів
справи та керуючись нормами права, суд
приходить до висновку про відмову у
задоволенні позову в повному обсязі у
зв'язку зі спливом строку позовної
давності.

Судові витрати, понесені Позивачем,
відповідно до статті 49 ГПК України
відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 33, 43, 49, 75, 80, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

У позові відмовити в повному обсязі.

Повний текст рішення складено 22.09.2014.

Суддя
Плотницька Н.Б.