ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2014 р.
Справа № 920/1204/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Бондаренко В.П., суддя
Ільїн О.В., суддя Россолов В.В.,

при секретарі Голозубовій О.І.,

за участю представників:

позивача - Грачов Є.О. - дов. № 2635 від
06.06.2014р.,

відповідача - Мірошниченко А.В. - дов. № 7
від 17.07.2014р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. №2341С/1-9)
на рішення господарського суду
Сумської області від 23.07.2014 р. у справі
№ 920/1204/14,

за позовом Державного підприємства
"Національна енергетична компанія
"Укренерго" в особі відокремленого
підрозділу "Північна
електроенергетична система" ДП "НЕК
"Укренерго", м. Харків,

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сумська
механізована колона № 5", м. Суми,

про стягнення 6 142,08 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до господарського
суду Сумської області з позовом, в
якому просив стягнути з відповідача на
свою користь 6142,08 грн. збитків на
підставі положень статті 623 Цивільного
кодексу України та витрати по сплаті
судового збору в сумі 1827,00 грн.

Рішенням господарського суду Сумської
області від 23.07.2014 р. у справі № 920/1204/14
(суддя Левченко П.І.) у позові
відмовлено.

Позивач, ДП "НЕК "Укренерго" в особі
відокремленого підрозділу "Північна
електроенергетична система" ДП "НЕК
"Укренерго", з рішенням суду першої
інстанції не погодився, подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення господарського суду Сумської
області від 23.07.2014 р. по справі № 920/1204/14
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги
позивача, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм чинного
законодавства.

Відповідач, ТОВ "Сумська механізована
колона № 5", відзиву на апеляційну
скаргу не надав, в судовому засіданні
просить апеляційну скаргу позивача
залишити без задоволення, а рішення
господарського суду Сумської області
від 23.07.2014р. - без змін. Вважає, що доводи,
викладені в апеляційній скарзі, є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню, а рішення суду
першої інстанції законним та таким, що
прийняте у відповідності з нормами
чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі доводи
позивача, перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлення обставин справи та
відповідність їх наданим доказам, та
повторно розглянувши справу в порядку
ст. 101 ГПК України, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду встановила
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
27.07.2012 р. між Державним підприємством
"Національна енергетична компанія
"Укренерго" в особі відокремленого
підрозділу "Північна
електроенергетична система" ДП "НЕК
"Укренерго" та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Сумська
механізована колона № 5" укладено
договір № 204-23/50П-12, на підставі якого
відповідач зобов'язався виконати
роботи з капітального ремонту по
заміні з/б опор на ПЛ-330 кВ "Зміївська
ТЕС - Полтава" інв. № 109/1.

Відповідно до пункту 2.2 договору, у
вартість робіт входять всі витрати,
пов'язані з виконанням відповідачем
(підрядником) зобов'язань за договором.

Підпунктом 2.4.2 договору передбачено, що
відповідач включає до форми КБ-2в
затрати, що фактично застосовувались
при провадженні робіт на підставі
підтверджуючих документів.

Матеріали справи свідчать, що
зазначений договір у встановленому
законодавством порядку не був
розірваний або визнаний недійсним.
Будь-яких змін до договору сторонами не
було внесено.

На підставі наказу ДП "НЕК "Укренерго"
"Про проведення контрольного заходу" №
229 від 26.04.2013 року та програми перевірки,
затвердженої в.о. директора ДП "НЕК
"Укренерго" була проведена перевірка
фінансово-господарської діяльності ДП
"НЕК "Укренерго" за період з 01.04.2011 по
31.12.2012 роки, про що складено акт
контрольного заходу з питань
фінансово-господарської діяльності
Північної ЕС від 06.06.2013 року за № 08-3-7-4,
яким встановлено, що при співставленні
вартості матеріалів, включених у
договірну ціну та зазначених
відповідачем у акті № 1 приймання
виконаних будівельних робіт за серпень
2012 року до фактичної вартості,
підтвердженої відповідачем, зокрема,
видатковими накладними та ринкової
вартості, встановлено безпідставне
завищення відповідачем вартості
використаних матеріалів при виконанні
робіт за договором на суму 5118,40 грн.,
окрім того ПДВ в сумі 1023,68 грн., всього -
6142,08 грн.

Згідно з п. 3.1.10.8 ДБН Д.1.1-1- 2000, поточні
ціни на матеріальні ресурси
приймаються за даними замовника за
найменшою вартістю, яка не повинна
перевищувати цін, зареєстрованих в
Мінекономіки, а у відповідності до
пункту 3.2.5 ДБН Д.1.1-1- 2000, поточні ціни на
матеріальні ресурси приймаються за
найменшою вартістю, яка не повинна
перевищувати цін, зареєстрованих в
Мінекономіки відповідно до
законодавства, при цьому рівень
вартості матеріальних ресурсів, як
правило, приймається в межах, що
склалися в регіоні за цінами виробника.

Позивачем 15.08.2013 р. було надіслано
вимогу № 4109/01-42 про повернення зайво
сплачених грошових коштів у розмірі
6142,08 грн.

Відповідач листом № 205/04 від 05.09.2013 року
вимогу позивача (замовника за
договором) відхилив.

Зазначену суму позивач просить
стягнути як збитки на підставі п. 2 ст. 22,
ст. 623 Цивільного кодексу України.

Надаючи в процесі апеляційного
перегляду оцінку обставинам справи в
їх сукупності, колегія суддів
погоджується з висновком
господарського суду першої інстанції
про відсутність підстав для
задоволення позову, зважаючи на
наступне.

Так, частиною 1 статті 193 Господарського
кодексу України передбачено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання-відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 875 Цивільного
кодексу України за договором
будівельного підряду підрядник
зобов'язується збудувати і здати у
встановлений строк об'єкт або виконати
інші будівельні роботи відповідно до
проектно-кошторисної документації, а
замовник зобов'язується надати
підрядникові будівельний майданчик
(фронт робіт), передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх.

Згідно з ч. 1 ст. 877 цього ж Кодексу
підрядник зобов'язаний здійснювати
будівництво та пов'язані з ним
будівельні роботи відповідно до
проектної документації, що визначає
обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які
ставляться до робіт та до кошторису, що
визначає ціну робіт.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.

У відповідності до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 611
Цивільного кодексу України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору і відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Частиною 1 ст. 22 Цивільного кодексу
України закріплено, що особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 22
Цивільного кодексу України збитками є:
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 623 Цивільного
кодексу України боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки.

За приписами ч. 1 ст. 224 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.

У відповідності до ст. 614 Цивільного
кодексу України особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

Виходячи з наведених норм, для
застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків, потрібна наявність повного
складу цивільного правопорушення,
як-то: протиправна поведінка, дія чи
бездіяльність особи; шкідливий
результат такої поведінки (збитки);
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та збитками; вина
правопорушника.

Відсутність хоча б одного з елементів
складу правопорушення виключає
відповідальність боржника за
невиконання або неналежне виконання
зобов'язань у вигляді відшкодування
збитків.

При цьому позивач повинен довести
наявність протиправної поведінки,
збитків та причинного зв'язку між
протиправною поведінкою і збитками, а
відповідач - відсутність своєї вини у
заподіянні збитків.

Частиною 2 статті 224 Господарського
кодексу України закріплено, що під
збитками розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Положеннями ч. 1 ст. 225 Господарського
кодексу України передбачено, що до
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються: вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Згідно з положеннями ст.ст.4-3, 32, 33 ГПК
України, кожна сторона на засадах
змагальності повинна довести
належними та допустимими доказами ті
обставини, на які вона посилається яка
на підставу свої вимог чи заперечень.

Однак, позивачем, всупереч положень
ст.ст. 4-3, 32, 33 ГПК України, не доведено
наявність протиправної поведінки
відповідача, а саме порушення останнім
умов договору. В свою чергу відповідач
належним чином виконав умови
укладеного між сторонами договору.

Судом першої інстанції правильно було
встановлено, що сторони, підписавши
договір № 204-23/50П-12 від 27.07.2012 р. погодили
всі істотні умови договору, зокрема,
замовником (позивачем) було погоджено
ціну, в т.ч. і на вартість матеріалів, а у
відповідності до пункту 3.3.3.2 ДБН Д1.1-2000,
тверді договірні ціни встановлюються
незмінними на весь обсяг будівництва і
не уточнюються.

Також, суд першої інстанції зробив
правомірний висновок, що наказ
позивача "Про результати контрольного
заходу з питань фінансово -
господарської діяльності Північної ЕС"
від 05.07.2013 року за № 338 та акт перевірки
фінансово - господарської діяльності
Північної ЕС за період з 01.04.2011 року по
31.12.2012 рік від 06.06.2013 року за № 08-3-7-4 не є
належними і допустимими доказами
порушення відповідачем договірних
зобов'язань і завдання позивачеві
збитків, а отже, не можуть свідчити про
наявність підстав для задоволення
позову, оскільки виявлені перевіркою
порушення жодним чином не впливають на
умови спірних договірних відносин та
не можуть їх змінювати.

На підставі викладеного, доводи
апеляційної скарги не знайшли
підтвердження в матеріалах справи, а
посилання апелянта на лист Північної
ЕС до ДП "НЕК "Укренерго" № 3170/01-42 від
17.07.2014р. щодо надання необхідних
розрахунків та обґрунтувань по справі
№ 920/1198/14 є безпідставними та такими, що
не можуть бути взяті судом до уваги,
оскільки даний лист не є підставою для
скасування оскаржуваного рішення.

Колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
повністю погоджується із висновками
суду першої інстанції та вважає, що при
прийнятті оскаржуваного рішення
місцевий господарський суд дав належну
правову оцінку наявним у матеріалах
справи доказам, через що рішення
господарського суду Сумської області
від 23.07.2014 р. у справі № 920/1204/14 підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
- без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105
ГПК України, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги
відмовити.

Рішення господарського суду Сумської
області від 23.07.2014 р. у справі № 920/1204/14
залишити без змін.

Повний текст постанови складено
16.09.2014р.

Головуючий суддя
Бондаренко В.П.

Суддя
Ільїн О.В.

Суддя
Россолов В.В.