ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2014 р.
Справа №917/1561/14

за позовом Обласного комунального
виробничого підприємства теплового
господарства "Миргородтеплоенерго",
пров. Луговий, 11, м. Миргород,
Миргородський район, Полтавська
область,37600

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_1

про стягнення 4415,29 грн. заборгованості

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: Новицька Т.А. дор. №1292 від
23.10.2013 року

від відповідача: відсутні

В судовому засіданні 03.09.2014 року суд
оголосив вступну та резолютивну
частини рішення на підставі ст. 85 ГПК
України та повідомив дату виготовлення
повного тексту рішення.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна
заява про стягнення грошових коштів в
сумі 4 415,29 грн. за договором на
відпуск теплової енергії у вигляді
гарячої води №242/1 від 28.09.2009 року, з
яких: 3691,80 грн. - основний борг, 253,60 грн. -
пеня, 48,55 грн. - 3% річних, 421,34 грн. -
інфляційні.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, ухвала суду від 04.08.2014 року про
порушення провадження у справі та
ухвала суду від 19.08.2014 року, які
направлялася відповідачу за адресою:
АДРЕСА_1, повернулися до суду без
вручення адресату з відміткою
поштового відділення "за закінченням
терміну зберігання".

Згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців станом на 08.08.2014 року
місцем проживання відповідача є:
АДРЕСА_1, тобто адреса, зазначена у
позовній заяві, на яку і здійснювались
направлення ухвал суду.

Відповідно до ч.3 п. 3.9.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою судом
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації -адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб -підприємців) і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається що адресат повідомлений про
час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи наведене суд вважає
відповідача належним чином
повідомленим про дату, час та місце
судового засідання.

Керуючись ст. 75 ГПК України, суд вважає
за можливе розглянути справу і
вирішити спір за наявними у справі
матеріалами.

В судовому засіданні представник
позивача виклав зміст позовних вимог
та наполягав на їх задоволенні в
повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши подані докази,
суд встановив:

28.09.2009 року між Обласним комунальним
виробничим підприємством теплового
господарства "Миргородтеплоенерго"
(позивач, виробник) та Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (відповідач,
споживач) був укладений договір на
відпуск теплової енергії у вигляді
гарячої води №242/1 (далі - договір),
згідно якого позивач взяв на себе
зобов'язання постачати споживачеві
теплову енергією у вигляді гарячої
води в потрібних йому обсягах до точки
розподілу, а споживач зобов'язався
своєчасно оплачувати одержану теплову
енергію за встановленими тарифами в
терміни, передбачені цим договором та
додатками, які є невід'ємною частиною
цього договору (п.1. договору) (арк. с.
10-15).

Протягом 2011- 2013 років до договору
неодноразово вносилися зміни, про що
укладалися відповідні додаткові угоди
до договору від 01.02.2011 року, від01.10.2011
року, від 12.11.2013 року, від 31.12.2013 року
(арк. с. 14-21).

Позивач у період з 01.10.2013р. по 31.04.2014р.
включно постачав теплову енергію
відповідачу на потреби опалення.

Нарахування проводились протягом
опалювального сезону згідно тарифів на
послуги теплопостачання для
юридичних осіб встановлених
Постановами Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
комунальних послуг (далі - НКРКП), які
декілька разів змінювалися за
вказаний період, а саме:

У період з 01.10.2013р. по 31.12.2013р.
нарахування проводилися згідно з
Постановою Національної комісії
регулювання ринку комунальних послуг
№ 83 від 30.09.2011 року, яка встановила
Обласному комунальному виробничому
підприємству теплового господарства
"Миргородтеплоенерго" тарифи на
теплову енергію для потреб інших
споживачів в розмірі 973,34 грн. з ПДВ.

Постановою НКРКП №429 від 31.12.2013р. було
скасовано Постанову Національної
комісії регулювання ринку комунальних
послуг № 83 від 30.09.2011р. та з 01.01.2014р.
встановлено Обласному комунальному
виробничому підприємству теплового
господарства "Миргородтеплоенерго"
тарифи на теплову енергію для потреб
інших споживачів в розмірі 916,78 грн. з
ПДВ.

Постановою НКРКП №182 від 31.03.2014р. були
внесені зміни до Постанови НКРКП №429
від 31.12.2013р. та з 01.04.2014р. встановлено
Обласному комунальному виробничому
підприємству теплового господарства
"Миргородтеплоенерго" тарифи на
теплову енергію для потреб інших
споживачів в розмірі 1097,44 грн. з ПДВ.

Постановою НКРКП №540 від 16.05.2014р. були
внесені зміни до Постанови НКРКП №429
від 31.12.2013р. та з 01.06.2014р. встановлено
Обласному комунальному виробничому
підприємству теплового господарства
"Миргородтеплоенерго" тарифи на
теплову енергію для потреб інших
споживачів в розмірі 1199,88 грн. з ПДВ.

Постановою НКРКП №820 від 27.06.2014р. було
скасовано Постанову НКРКП №429 від
31.12.2013р. та з 01.07.2014р. встановлено
Обласному комунальному виробничому
підприємству теплового господарства
"Миргородтеплоенерго" тарифи на
теплову енергію для потреб інших
споживачів в розмірі 1265,95 грн. з ПДВ.

У період з 01.10.2013р. по 31.10.2013р. діяла
редакція договору (додаткова угода від
01.10.2011 року) згідно якої розрахунки за
теплову енергію, що споживається,
здійснювалися по діючим тарифам згідно
показників теплового лічильника.

Відповідно до п.6.4 договору, споживач
зобов'язувався проводити оплату
рахунків не пізніше 10 числа звітного
місяця.

12 листопада 2013р. до договору додатковою
угодою були внесені зміни, які ступили
в силу з 01 листопада 2013р.

Згідно п.6.4 договору ( в редакції
додаткової угоди від 12.11.2013 року) оплата
рахунків проводиться споживачем не
пізніше 20 числа місяця наступного за
розрахунковим.

В розділі 6 договору "Порядок
розрахунків" (з урахуванням додаткових
угод) сторони погодили, що в період дії
договору можлива зміна тарифів на
теплову енергію. Строки їх введення та
розміри затверджуються в
установленому порядку та не підлягають
узгодженню між сторонами договору.
Також було погоджено, що тарифи на
теплову енергію є обов'язковими для
сторін з дати встановленої органами,
які їх затверджують. Визначена на їх
основі вартість теплової енергії буде
застосовуватися сторонами при
складанні актів передачі-приймання
теплової енергії та розрахунках за
теплову енергію, згідно з умовами
договору.

Як зазначає позивач, у період з 01.10.2013р.
по 31.04.2014р. включно ним постачалась
відповідачу теплова енергія на потреби
опалення а відповідач порушивши умови
договору не розрахувався за отримані
послуги, тому, за період з 01.10.2013 року по
31.04.2014 року за ним утворилась
заборгованість на суму 3691,80 грн.

Також позивачем за несвоєчасне
виконання відповідачем розрахунків за
теплову енергію згідно договору на
підставі ст. 230 ГК України, п.7.2 договору,
ст. 625 ЦК України нараховано
відповідачу: 253,60 грн. - пені, 48,55 грн. - 3%
річних, 421,34 грн. - інфляційних.

При вирішенні спору суд виходить з
наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами
(ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК
України, строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права та виконати
обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ч.6 ст. 19 Закону України
від 02.06.2005р. № 2633-IV "Про теплопостачання"
споживач повинен щомісячно
здійснювати оплату теплопостачальній

організації за фактично отриману
теплову енергію.

Відповідно до ч.1 ст. 275 Господарського
кодексу України за договором
енергопостачання енергопостачальне
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечувати безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

У відповідності до ст.ст. 525, 526
Цивільного Кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

На виконання умов договору за період з
01.10.2013 року по 31.04.2014 року включно
позивач поставив відповідачу теплову
енергію на загальну суму 3691,80 грн.

На підтвердження поставки відповідачу
теплової енергії за період з 01.10.2013
року по 31.04.2014 року в сумі 3691,80 грн.
позивачем було надано суду акти
приймання-передачі теплової енергії
(арк. с. 31-34).

Крім того, в матеріалах справи є
підписаний сторонами акт звірки
взаєморозрахунків сторін станом на
27.05.2014 року ( арк. с. 49), за яким сума боргу
відповідача на той час становила 3691,80
грн., який відповідно до вимог статті 34
Господарського процесуального кодексу
України приймається до уваги судом не
лише в якості доказу проведення та
відображення сторонами певних
господарських операцій, а й доказом на
підтвердження фактичного постачання
позивачем теплової енергії за
спірними актами та наявності у
відповідача боргу в означеній сумі.
Дані, що відображені в даному акті
звірки не спростовані відповідачем
належними доказами.

При цьому, суд вважає необхідним
зауважити, що акт звірки бухгалтерів
за своєю правовою природою є
документом, по якому бухгалтерії
підприємств звіряють бухгалтерський
облік операцій. Між тим, акт звірки має
складатись виключно на підставі даних
бухгалтерського обліку і первинних
документів.

Таким чином, позовні вимоги в частині
стягнення 3691,80 грн. основного боргу є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

За ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Стаття 611 ЦК
України передбачає, що у разі порушення
зобов'язань настають правові наслідки,
встановлені договором або законом.

У відповідності до ст.ст. 547-548 ЦК
України правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі. Виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(ст.549 ЦК).

Відповідно до п. 7.2. договору за
несвоєчасну оплату використаної
теплової енергії споживач, крім суми
заборгованості сплачує пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який стягується пеня,
від суми простроченого платежу. Пеня
нараховується з наступного дня після
закінчення строку остаточного
розрахунку за звітний місяць.

На підставі викладеного позивачем
заявлено до стягнення 253,60 гривень пені
за періоди: з 11.11.2013 року по 11.05.2014 року (
за зобов'язаннями за жовтень 2013 року); з
21.12.2013 року по 21.06.2014 року ( за
зобов'язаннями за листопад 2013 року); з
21.01.2014 року по 21.07.2014 року (за
зобов'язаннями за грудень 2013 року); з
21.02.2014 року по 31.07.2014 року (за
зобов'язаннями за січень 2014 року); з
21.03.2014 року по 31.07.2014 року (за
зобов'язаннями за лютий 2014 року); з
21.04.2014 року по 31.07.2014 року (за
зобов'язаннями за березень 2014 року); з
21.05.2014 року по 31.07.2014 року (за
зобов'язаннями за квітень 2014 року)
(розрахунок, арк. с. 28).

Враховуючи факт прострочення оплати,
позивачем правомірно заявлено до
стягнення 253,60 грн. пені (правильність
розрахунку пені перевірено судом).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

На підставі викладеного позивачем за
періоди: з 11.11.2013 року по 31.07.2014 року ( за
зобов'язаннями за жовтень 2013 року); з
21.12.2013 року по 31.07.2014 року ( за
зобов'язаннями за листопад 2013 року); з
21.01.2014 року по 31.07.2014 року (за
зобов'язаннями за грудень 2013 року); з
21.02.2014 року по 31.07.2014 року (за
зобов'язаннями за січень 2014 року); з
21.03.2014 року по 31.07.2014 року (за
зобов'язаннями за лютий 2014 року); з
21.04.2014 року по 31.07.2014 року (за
зобов'язаннями за березень 2014 року); з
21.05.2014 року по 31.07.2014 року (за
зобов'язаннями за квітень 2014 року)
нараховано відповідачу 3% річних в
розмірі 48,55 грн. та за період з жовтня
2013 року по червень 2014 року включно
нараховано відповідачу інфляційних в
розмірі 421,34 грн. (розрахунок арк. с. 29-30).

Судом перевірено нараховані позивачем
3% річних та інфляційних. Дані
нарахування не суперечать вимогам
чинного законодавства України,
відповідають наданому розрахунку та
обґрунтовано заявлені позивачем до
стягнення.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, а згідно
ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають
для суду заздалегідь встановленої
сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на
засадах змагальності.

Отже, на підставі матеріалів справи суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підтверджуються наявними доказами (в
мат. справи) і підлягають задоволенню.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст.ст. 33,43,75, 82-85 ГПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Стягнути з Фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1) на
користь Обласного комунального
виробничого підприємства теплового
господарства "Миргородтеплоенерго"
(пров. Луговий, 11, м. Миргород,
Миргородський район, Полтавська
область,37600, р/р 3048 в ПРУ КБ
"Приватбанк", МФО 331401, ідентифікаційний
код 25682207) 3 691,80 грн. основного боргу, 253,60
грн. пені, 421,34 грн. інфляційних, 48,55 грн.
3% річних.

Видати наказ при набранні рішенням
законної сили.

повне рішення складено 05.09.2014 року

Суддя
Тимощенко О.М.