Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "23" вересня 2014 р.
Справа № 906/1139/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання
Смиковського В.П.

за участю представників сторін:

від позивача: Вознюк Є.В. - дов. №14-61 від
22.03.13 р., діє до 22.03.16 р.

від відповідача: Садкова І.С. - дов. №635
від 22.09.14 р., дійсна до 31.12.14 р.

Приведьон В.М. - дов. №636 від 22.09.14 р.,
дійсна до 31.12.14 р.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"

до Новогуйвинського виробничого
житлового ремонтно-експлуатаційного
комунального підприємства

про стягнення 24146,82 грн.

Позивачем ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
пред'явлено позов до відповідача
Новогуйвинського виробничого
житлового ремонтно-експлуатаційного
комунального підприємства про
стягнення на його користь 24 146,82 грн., з
яких: 10 008,43 грн. пені, 11 755,30 грн. штрафу,
129,42 грн. сума інфляційних нарахувань, 2
253,67 грн. - 3% річних з простроченої суми.

В обгрунтування заявлених позовних
вимог позивач посилається на неналежне
виконання відповідачем своїх
зобов'язань щодо належної оплати
коштів за поставлений природний газ
згідно Договору №12/381-ТЕ-10
купівлі-продажу природного газу від
28.08.2012 року.

В якості правових підстав позову
позивач посилається на ст.ст. 525, 526, 599,
611, 625 ЦК України, ст.ст. 193 ГК України.

Ухвалою від 20.08.14р. господарський суд
порушив провадження у справі, вжив
заходи по підготовці справи до
розгляду, відповідно до ст.ст. 64-65 ГПК
України.

До початку розгляду справи по суті
позивачем не подано заяви про зміну
підстави та предмету позову,
відповідачем не подано зустрічного
позову, відповідно.

В засіданні суду 04.09.14 р. суд перейшов до
розгляду спору по суті.

Представник позивача в засіданні суду
позовні вимоги підтримав з підстав,
наведених у позові, просить суд їх
задовольнити. На виконання вимог ухвал
суду надавав суду витребувані докази
та усні пояснення.

Відповідач у судовому засіданні 04.09.14 р.
проти позовних вимог позивача частково
заперечив, подав відзив на позовну
заяву, де, зокрема, надає власний
розрахунок 3% річних, а також заперечує
проти нарахування інфляційних, як
безпідставно нарахованих. Окрім того,
просить суд відмовити в стягненні пені
та 7% штрафу, застосувавши положення ч. 6
ст. 232 ГК України, п. 2 ч. 1 ст. 258, п. 5 ст. 161,
п. 4 ст. 267 ЦК України (позовна давність).

Представник позивача в засіданні суду
04.09.14 р. заперечив проти доводів
відповідача щодо застосування
позовної давності, вказуючи на те, що
пунктом 9.3. Договору передбачено
збільшений строк позовної давності
щодо стягнення основної
заборгованості, штрафів, пені, 3% річних
та суми інфляційних втрат тривалістю 5
(п'ять) років.

Ухвалою від 04.09.14 р. суд відклав розгляд
справи.

В засіданні суду 23.09.14 р. представник
відповідача заявив клопотання про
зменшення розміру штрафних санкцій на
70 %, стягнути 3% річних згідно власного
розрахунку та відмовити у стягненні
інфляційних. На підтвердження підстав
для зменшення розміру штрафних санкцій
подав відповідні документи.

Представник позивача проти заявленого
відповідачем клопотання про зменшення
розміру пені та 7% штрафу заперечив,
посилаючись на те, що фінансова
діяльність товариства є також
збитковою з тих підстав, що
контрагенти за укладеними договорами
поставки газу, в тому числі, і
відповідач, порушують строки виконання
зобов'язання з його оплати.

Оскільки, відповідно до ст. 4-3 ГПК
України господарський суд створив
сторонам, які беруть участь у справі,
необхідні умови для встановлення
фактичних обставин справи і
правильного застосування
законодавства, за відсутності підстав
для відкладення розгляду справи, в
засіданні суду 23.09.14 р., представникам
сторін оголошено вступну та
резолютивну частину рішення про
часткове задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

28.08.2012 року між позивачем НАК "Нафтогаз
України" як продавцем та відповідачем
Новогуйвинським ВЖРЕП як покупцем був
укладений Договір №12/381-ТЕ-10
купівлі-продажу природного газу
(надалі за текстом - Договір),
відповідно до якого позивач
зобов'язався передати у власність
покупця у 2013 році природний газ,
ввезений на митну територію України
ПАТ "Нафтогаз України" за кодом згідно
УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач
зобов'язався прийняти та оплатити цей
природний газ на умовах цього Договору.
Газ що продається з цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням, релігійними
організаціями.

Сторони визначили кількість та якість
газу в п. 2.1. Договору.

Порядок та умови передачі газу, порядок
обліку газу сторони обумовили у
розділах 3, 4 Договору.

Загальна вартість цього Договору на
дату його укладення становить суму
вартості місячних поставок газу (п. 5.5.
Договору).

Оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу (п. 6.1. Договору).

У п. 6.3. Договору сторони домовились, що
в платіжних дорученнях покупець
повинен обов'язково зазначити номер
договору, дату його підписання та
призначення платежу без зазначення
періоду, за який здійснюється оплата.
За наявності заборгованості у покупця
за цим договором продавець має право
зарахувати кошти, що надійшли від
покупця, як погашення заборгованості
за газ, поставлений в минулі періоди по
цьому договору, в порядку календарної
черговості виникнення заборгованості.

Відповідальність сторін передбачено
розділом 7 Договору, зокрема, у разі
невиконання покупцем пункту 6.1. умов
цього Договору він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
продавцю, крім суми заборгованості,
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми прострочення
платежу.

Строк дії Договору, відповідно до п. 11.1.
- з 01.08.2012 року по 31.12 2013 року.

На виконання п.1.1 Договору позивач
поставив протягом жовтня-грудня 2012
року природний газ обсягом 369,304 тис.
куб. м. на загальну суму 483 492,80 грн.

Факт належного виконання позивачем
своїх грошових зобов'язань
підтверджується наступними доказами:

- актом приймання-передачі природного
газу від 27.11.12 р. (за жовтень 2012 р.) на
суму 102 300,89 грн. (а.с. 15);

- актом приймання-передачі природного
газу від 30.11.12 р. (за листопад 2012 р.) на
суму 132 408,56 грн. (а.с. 16);

- актом приймання-передачі природного
газу від 31.12.12 р. (за грудень 2012 р.) на
суму 248 783,35 грн. (а.с. 17);

Відповідач за отриманий природний газ
в загальній сумі 483 492,80 грн. здійснював
розрахунки у період жовтня 2012 року -
вересня 2013 року. Остаточний розрахунок
в сумі 17 452,80 грн. здійснив 19.09.13року.

Позивач заявленим позовом просить
застосувати до відповідача правові
наслідки порушення грошового
зобов'язання шляхом стягнення 10 008,43
грн. пені, 11 755,30 грн. штрафу, 129,42 грн.
інфляційних втрат та 2 253,67 грн. - 3%
річних з простроченої суми.

Відповідач вважає розрахунки пені та 3%
річних арифметично невірними , а вимогу
в частині стягнення інфляційних втрат
безпідставною. Окрім того, просить суд
зменшити розмір штрафних санкцій на 70 %
відповідно до поданих документів.

Дослідивши матеріали справи,
здійснивши їх правову оцінку у
відповідності до вимог ст. 43 ГПК
України, господарський суд дійшов
висновку частково задовольнити позов з
огляду на наступне.

Договір №12/381-ТЕ-10 купівлі-продажу
природного газу (надалі за текстом -
Договір) відповідно до ст. 629
Цивільного кодексу України є
обов'язковим до виконання сторонами.

Умову Договору щодо продажу
імпортованого природного газу в
період жовтня-грудня 2012 р. обсягом 369,304
тис. куб. м. на загальну суму 483 492,80 грн.
позивач виконав належним чином.
Відповідач, прийнявши товар своєчасно
та належним чином, зобов'язання з його
оплати виконав з простроченням.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Правові наслідки порушення грошового
зобов'язання передбачені, зокрема,
приписами ст.ст. 549-552, 611, 625 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 3
ст. 549 ЦК України).

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що за
порушення строків оплати за фактично
переданий газ, відповідач сплачує пеню
в розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення платежу.

Позивачем заявлено до стягнення пеню в
загальній сумі 10 008,43 грн.

З огляду на вимоги ч.1 ст. 4-7 і ст. 43 ГПК
України, господарський суд перевірив
здійснені позивачем та відповідачем
розрахунки пені за правилами ст. 3
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", ч.6 ст. 232 ГК України , ст.253,
ч.5 ст. 254 , ст. 255 ЦК України та п. 1.9.
Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14
"Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" та встановив, що
сума пені, нарахована позивачем в
розмірі 10 008,43 грн. є правильною та
обґрунтованою.

Стосовно позовної вимоги про стягнення
7% штрафу.

Відповідно до ч.2 ст. 549 ЦК України
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Можливість одночасного стягнення пені
та штрафу за порушення окремих видів
господарських зобов'язань передбачено
ч. 2 ст. 231 ГК України.

Окрім того, згідно правової позиції
Верховного Суду України у межах одного
виду відповідальності може
застосовуватися різний набір санкцій
(постанова Верховного Суду України від
27 квітня 2012 року у справі № 06/5026/1052/2011,
постанова ВСУ від 06.11.13року за позовом
ПАТ "Перший Український міжнародний
банк").

З огляду на вимоги ч.1 ст. 4-7 і ст. 43 ГПК
України, господарський суд перевірив
розрахунок штрафу та встановив , що
дійсно сума заборгованості , яка
прострочена понад 30 днів за
зобов'язаннями грудня 2012 року
становила 167932,80 грн., тому визначений
позивачем розмір7% штрафу на суму 11 755,30
грн. є арифметично правильним, а відтак,
заявлена позовна вимога підлягає
задоволенню.

Стосовно заявленого відповідачем
клопотання зменшити розмір пені та
штрафу на 70% .

Ч.1 ст.550 ЦК України встановлено,
кредитор має право на стягнення
неустойки у всіх випадках порушення
боржником зобов'язання, незалежно від
того, виникли чи ні у зв'язку з цим
порушенням збитки на стороні
кредитора.

В свою чергу, право господарського
суду зменшити у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання закріплено в
пункті 3 частини 1 статті 83 ГПК України.

Здійснення судом цього права
безпосередньо визначається
дефініціями ч. 1 ст. 233 ГК України та ч. 3
статті 551 ЦК України, про те, що розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Зокрема , право суду зменшити розмір
неустойки матеріальний закон пов'язує
з наявністю наступних обставин, які
мають істотне значення: ступінь
виконання зобов'язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Господарський суд також приймає до
уваги, що відповідач повністю сплатив
суму основного боргу в розмірі 483 492,80
грн.

Окрім того, придбаний у позивача
природний газ використаний
відповідачем для виробництва теплової
енергії, яка споживається населенням
та релігійними організаціями.

Боржник Новогуйвинське ВЖРЕКП
належить до сфери управління
комунальної власності Новогуйвинської
селищної ради.

За КВЕД -2010 у числі основних видів
діяльності Новогуйвинського ВЖРЕКП є
постачання пари, гарячої води та
кондиційованого повітря ( а.с. 55).

У ч. 4 ст. 191 Господарського кодексу
України зазначено, що законом може бути
передбачено встановлення комунальних
цін на продукцію та послуги,
виробництво яких здійснюється
комунальними підприємствами.

Згідно ч.6 цієї статті органи місцевого
самоврядування при встановленні
фіксованих цін, застосування яких
унеможливлює одержання прибутку
суб'єктами підприємництва, зобов'язані
надати цим суб'єктам дотацію
відповідно до закону.

Частиною 3 ст. 31 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
передбачено, що органи місцевого
самоврядування затверджують
ціни/тарифи на житлово-комунальні
послуги в розмірі економічно
обгрунтованих витрат на їх
виробництво.

Ч. ч. 4, 5 ст. 31 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
передбачено, що у разі затвердження
цін/тарифів на
житлово-комунальні-послуги нижчими від
розміру економічно обгрунтованих
витрат на їх виробництво орган, що їх
затвердив, зобов'язаний відшкодувати з
відповідного місцевого бюджету
виконавцям/виробникам різницю між
затвердженим розміром цін/тарифів та
економічно обґрунтованими витратами
на виробництво цих послуг. Видатки на
відшкодування втрат підприємств, що
пов'язані із затвердженням цін/тарифів
на житлово-комунальні послуги нижчими
від розміру економічно обґрунтованих
витрат на їх виробництво, відповідна
сільська, селищна, міська рада
передбачає у відповідному місцевому
бюджеті.

Постановою КМУ від 1 червня 2011 р. N 869
"Про забезпечення єдиного підходу до
формування тарифів на
житлово-комунальні послуги" ( з
наступними змінами та доповненнями)
затверджено Порядок формування
тарифів на теплову енергію, її
виробництво, транспортування та
постачання, послуги з
централізованого опалення і
постачання гарячої води.

За змістом цього Порядку відповідачем
до складу інших операційних витрат не
можуть включатися: суми визнаних
штрафів, пені, неустойки. Відповідно,
зазначені витрати відносяться
підприємствами на збитки від
господарської діяльності.

Окрім того, у ст. 1 Закону України від
20.02.2003 № 554-IV "Про реструктуризацію
заборгованості з квартирної плати,
плати за житлово-комунальні послуги,
спожиті газ та електроенергію"
передбачається, що громадяни для
реструктуризації заборгованості
мають право укласти з підприємствами -
надавачами житлово-комунальних
послуг договори про щомісячне
рівномірне погашення
реструктуризованої заборгованості та
своєчасну сплату поточних латежів за
житлово-комунальні послуги (далі -
договір про реструктуризацію
заборгованості).

Як зазначено у статті 5 цього закону на
суму реструктуризованої
заборгованості не нараховується пеня
житлово-комунальним підприємствам на
їх заборгованість перед
постачальниками енергоносіїв, інших
матеріальних цінностей, що
використовуються для надання послуг.

Однак реалізація правової норми статті
5 напряму залежить від реалізації
правової норми статті 1 цього Закону, а
оскільки укладення угоди про
реструктуризацію заборгованості за
спожиті житлово-комунальні послуги є
правом, а не обов'язком громадян, тому
змусити їх цим правом скористатися
відповідач не може.

За Договором №12/381-ТЕ-10 природний газ
придбано відповідачем для виробництва
теплової енергії , яка споживається,
зокрема, населенням.

Наведене доводить, що відповідач є
суб'єктом підприємництва, одержання
прибутку якого залежить від рішень
органу місцевого самоврядування, що
встановлює фіксовані ціни на його
послуги, від вартості енергоносіїв, що
придбаваються ним в інших суб'єктів для
виробництва відповідних послуг, від
своєчасності отримання субвенцій з
державного бюджету місцевим бюджетам
на погашення заборгованості з різниці
в тарифах на теплову енергію, яка
виникла у зв'язку з невідповідністю
фактичної вартості теплової енергії
тарифам, що затверджувалися міською
радою, а також від розрахункової
платоспроможності споживачів, як
правило, населення, за споживання цих
послуг.

Боржник на дату вирішення спору є
збитковим підприємством , що
підтверджується фінансовим звітом
суб'єкта малого підприємництва за 2013
рік, відповідно до якого збитки
підприємства становлять 474,90 тис. грн.
(а.с. 65).

Господарський суд, виходячи з вище
викладеного, вважає, що в даному спорі
мають місце ті виняткові обставини, які
дають суду можливість скористатися
правом та зменшити розмір пені на 50% від
суми 10 008,43 грн. до суми 5 004,22 грн. та на 50%
розмір 7% штрафу - із суми 11 755,30 грн. до 5
877,65 грн.

У стягненні 5 004,21 грн. пені та 5 877,65 грн.
штрафу суд, відповідно, відмовляє.

Стосовно вимоги про стягнення 3% річних
в сумі 2 253,67грн.

Положення ч.2 ст. 625 ЦК України в частині
сплати процентів річних
застосовується за наявності порушення
будь-якого грошового зобов'язання
(п.6.2 Постанови № 14).

Сплата трьох процентів річних від
простроченої суми не має характеру
штрафних санкцій і є способом захисту
майнового права та інтересу кредитора
шляхом отримання від боржника
компенсації (плати) за користування ним
коштами, належними до сплати
кредиторові ( п.4.1 Постанови № 14).

З огляду на вимоги ч.1 ст. 4-7 і ст. 43 ГПК
України, господарський суд перевірив
здійснені позивачем та відповідачем
розрахунки 3% річних та встановив, що 2
253,67 грн. 3% річних нараховані позивачем
правильно та обґрунтовано.

Стосовно заявлених до стягнення
інфляційних втрат в загальній сумі 129,42
грн.

Як роз'яснено в абз. 3 п. 3.2. Постанови
ВГСУ №14 розмір боргу з урахуванням
індексу інфляції визначається
виходячи з суми боргу, що існувала на
останній день місяця, в якому платіж
мав бути здійснений, помноженої на
індекс інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць, у якому мала місце інфляція.

Господарський суд встановив, що станом
на 31.12.12року борг за зобов'язаннями
листопада 2012 року був відсутній.

Таким чином, у стягненні інфляційних
втрат в сумі 129,42 грн. суд відмовляє за
безпідставністю нарахування.

Витрати щодо сплати судового збору,
відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України,
покладаються на відповідача. Зокрема,
на відповідача покладаються витрати
позивача, пов'язані зі сплатою судового
збору за позовними вимогами про
стягнення 10 008,43 грн. пені та 11 755,30 грн. 7%
штрафу, незважаючи на зменшення судом
їх розміру на 50 % (п. 4.3. Постанови
Пленуму ВГСУ від 21.02.13р. № 7 "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI ГПК України").

Керуючись ст. ст. 4-3, 4-7, 33, 43, 49, ст. 82, п.3
ч.1 ст. 83 , ст.ст. 84 -85 ГПК України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зменшити розмір пені на 50% із
загальної суми 10 008,43 грн. до суми 5 004,22
грн.

3. Зменшити розмір 7% штрафу на 50% із
загальної суми 11755,30 грн. до суми 5877,65
грн.

4. Стягнути з Новогуйвинського
виробничого житлового
ремонтно-експлуатаційного
комунального підприємства (12441,
Житомирська область, Житомирський
район, смт. Новогуйвинське, вул. 9
П'ятирічки, буд. 15, ) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ,
Шевченківський р-н., вул. Б.
Хмельницького, буд.6, ідентифікаційний
код 20077720):

- 5 004,22 грн. пені;

- 5 877,65 грн. 7% штрафу,

- 2 253,67 грн. 3% річних;

- 1 827,00 грн. судового збору.

Видати наказ.

5. В стягненні 5 004,21 грн. пені, 5 877,65 грн.
7% штрафу та 129,42 грн. інфляційних втрат
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 29 вересня 2014
року. вересня 2014 року

Суддя
Машевська О.П.

Віддрукувати: 1 - у справу, 2-3 - сторонам
(простою)