ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2014 р.
Справа № 921/308/14-г/1

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді
Кузя В.Л.

суддів
Галушко Н.А.

Марка Р.І.

При секретарі
Петрик К.О.

За участю представників:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Решетуха А.В. -
представник;

Розглядаються матеріали апеляційної
скарги за вих. №2803/18 від 03.07.14
Комунального підприємства теплових
мереж
"Тернопільміськтеплокомуненерго"
Тернопільської міської ради,
м.Тернопіль

на рішення Господарського суду
Тернопільської області від 16.06.14

у справі № 921/308/14-г/1

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства теплових
мереж
"Тернопільміськтеплокомуненерго"
Тернопільської міської ради.
м.Тернопіль

про cтягнення заборгованості в сумі 539
962,57 грн.

Автоматизованою системою
документообігу суду справу №921/308/14-г/1
розподілено до розгляду судді -
доповідачу Кузю В.Л.

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
14.07.14 у склад колегії для розгляду
апеляційної скарги у справі № 921/308/14-г/1
Господарського суду Тернопільської
області введено суддів - Костів Т.С. та
Желіка М.Б.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 14.07.14
апеляційну скаргу прийнято до
провадження, справу призначено до
розгляду на 07.08.14.

Розпорядженням в.о. голови Львівського
апеляційного господарського суду від
07.08.14 до складу судової колегії внесено
зміни - замість судді Желіка М.Б.
введено суддю Данко Л.С.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 07.08.14,
враховуючи клопотання позивача про
відкладення розгляду справи, розгляд
справи відкладено на 18.09.14.

Рішенням Господарського суду
Тернопільської області від 16.06.14 у
справі №921/308/14-г/1 (суддя Чопко Ю.О.)
позовні вимоги задоволено повністю.
Стягнуто з Комунального підприємства
теплових мереж
"Тернопільміськтеплокомуненерго"
Тернопільської міської ради на користь
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України", 539 962 грн. 57 коп. 3%
річних і 10 799 грн. 25 коп. в повернення
сплаченого судового збору.

Рішення суду першої інстанції
мотивоване тим, що позивачем по справі
належним чином виконані умови договору
№ 06/10-2607ТЕ-30 від 20.12.10 про закупівлю
природного газу за державні кошти та
поставлено відповідачу протягом січня
- грудня 2011 року природний газ для
вироблення теплової енергії. В свою
чергу, відповідач, зобов'язаня по
оплаті поставленого газу виконав з
порушенням строків проведення
розрахунків. На підставі ст. ст. 526, 612, 625,
629 Цивільного кодексу України місцевий
господарський суд задоволив позовні
вимоги позивача, визнавши підставними
та обґрунтованими.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
місцевого господарського суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення
Господарського суду Тернопільської
області від 16.06.14 у даній справі та
прийняти нове рішення, яким у позові
відмовити.

При цьому скаржник посилається на
те, що законодавством було встановлено
інший порядок оплати за спожитий газ,
ніж визначено договором Так, в Законі
України «Про державний бюджет України»
(на відповідний рік) передбачається
субвенція з Державного бюджету України
місцевим бюджетам на покриття різниці
в тарифах, і, оскільки, вказана різниця
погашена державою не вчасно, то у
відповідача не було змоги здійснити
оплату поставленого йому газу у строки,
передбачені договором. Крім того,
скаржник зазначає, що позивач
погодився з умовами розрахунку які
визначені законодавством, що, на його
думку, підтверджується укладенням
договорів №190/517-ГУ від 27.09.12 та
№414/517з-ГУ від 03.12.12. За таких обставин
апелянт вважає безпідставним
нарахування 3% річних за несвоєчасну
оплату за спожитий природний газ за
договором №06/10-2607ТЕ-30 від 30.12.10.

28 липня 2014 року позивачем подано відзив
на апеляційну скаргу, в якому він
зазначає про обґрунтованість і
законність рішення місцевого
господарського суду, а тому просить
залишити його без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення.

Розпорядженням в.о. голови Львівського
апеляційного господарського суд від
18.09.14 до складу судової колегії внесено
зміни - замість суддів Костів Т,С. та
Данко Л.С. введено суддів Галушко Н.А. та
Марка Р.І. з підстав, викладених у
розпорядженні.

Про дану обставина присутнього
представника відповідача повідомлено
на початку судового засідання. відводу
такому складу судової колегії заявлено
не було.

Позивач участі свого уповноваженого
представника у судовому засіданні не
забезпечив, натомість подав клопотання
про відкладення розгляду справи.
Розглянувши подане клопотання, судова
колегія зазначає, що стаття 22
Господарського процесуального кодексу
України зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами. Оскільки
явка в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського кодексу
України передбачено, що господарський
суд відкладає в межах строків,
встановлених статтею 69 ГПК України
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для реалізації якого є не відсутність у
судовому засіданні представників
сторін, а неможливість вирішення спору
у відповідному судовому засіданні.

Оцінивши матеріали справи та зважаючи
на те, що розгляд справи за клопотання
позивача вже відкладався, судова
колегія вважає за можливе розглянути
апеляційну скаргу за відсутності
зазначеного представника, оскільки
наявних матеріалів справи є достатньо
для правильного вирішення даної
справи.

Присутній представника скаржника
навів у судовому засіданні свої доводи
та заперечення, викладені в
апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК
України у судовому засіданні 18.09.14
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови Львівського
апеляційного господарського суду.

Колегія суддів обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, з огляду на
наступне:

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено місцевим господарським
судом, 20.12.10 між Дочірньою компанією
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"
(постачальник) та Комунальним
підприємством теплових мереж
"Тернопільміськтеплокомуненерго"
Тернопільської міської ради (покупець)
укладено договір № 06/10-2607ТЕ-30 про
закупівлю природного газу за державні
кошти (а.с.116-120) та додаток №1 до даного
договору (а.с.121-123).

Згідно з п.1.1. укладеного договору
постачальник зобов'язується поставити
покупцеві імпортований природний газ,
а покупець зобов'язується прийняти і
оплатити природний газ в обсязі,
зазначеному у п.1.2 цього договору.

Газ, що постачається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для надання населенню та релігійним
організаціям послуг з опалення та
гарячого водопостачання. Використання
газу покупцем для інших потреб не є
предметом цього договору.

Відповідно до п.1.2. договору
постачальник передає покупцю з
щомісячною розбивкою в період з 01 січня
2011 року по 31 грудня 2011 року природний
газ з урахуванням вартості його
транспортування в обсязі до 62395,00 тис.
куб.м.

Загальна вартість цього договору на
дату його укладення становить 68 072 945,00
грн., крім цього ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 81
687 534,00 грн. (п.3.1 договору).

Порядок розрахунків проводиться
шляхом поетапної оплати у порядку,
визначеному п.4.1 договору.

Цей договір поширює свою дію на
відносини, що фактично склалися між
його сторонами з 1 січня 2011 року і діє в
частині поставки газу до 31.12.11 року, а у
частині розрахунків за газ - до їх
повного здійснення (п.10.1 договору).

Місцевим господарським судом
встановлено, що позивач виконав взяті
на себе зобов'язання по укладеному
договору - поставив відповідачу
природній газ в обсязі та в стро,
передбачений договором, натомість
відповідач прострочив оплату
отриманого природного газу. Дана
обставина підтверджується також
рішенням у справі № 3/111/5022/1706/2011, яким
задоволено позовні вимоги Дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" та стягнуто з Комунального
підприємства теплових мереж
"Тернопільміськтеплокомуненерго"
Тернопільської міської ради - 17 183 020
грн. 57 коп. боргу за поставлений
природний газ, 1 348 469 грн. 67 коп. пені, 439
403 грн. 64 коп. суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, 383 554 грн. 34 коп. 3%
річних, 56 460 грн. 00 коп. витрат по сплаті
судового збору.

При цьому, як вбачається зі змісту
вказаного рішення, розрахунок 3% річних,
заявлених до стягнення у справі
№3/111/5022/1706/2011, здійснено з 21.02.11 по 08.12.11,
тобто за інший період, ніж у даній
справі.

Судова колегія зазначає, що у
відповідності до ч.3 ст. 35 ГПК України,
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Матеріалами справи підтверджується, що
відповідачем було здійснено погашення
суми основного боргу, присудженої до
стягнення рішенням у справі
№3/111/5022-1706/2011 в повному обсязі лише
27.12.12., а саме: шляхом перерахування
коштів 23.10.12 в сумі 205 700 грн. та 27.12.12 в
сумі 16 977 320,57 грн. (а.с.91,97). Дана
обставина сторонами у справі не
заперечується.

Зважаючи на наведене, Дочірня компанія
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" звернулася
із даним позовом про стягнення з
відповідача 539 962,57 грн. 3 % річних за
період з 09.12.11 по 26.12.12.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу
України та ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином згідно
умов договору та актів цивільного
законодавства, а при відсутності таких
вказівок - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно з ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст. 173 Господарського кодексу
України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

У відповідності до ч.1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Як зазначено вище, судом встановлено
факт неналежного виконання
відповідачем свого зобов'язання
стосовно погашення заборгованості за
договором № 06/10-2607ТЕ-30 від 20.12.10 про
закупівлю природного газу за державні
кошти та здійснення відповідачем
погашення такої заборгованості в
повному обсязі лише 27.12.12.

Колегія суддів зазначає, що згідно з ст.
598 ЦК України зобов'язання припиняється
частково або в повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом.

Відповідно до вимог ст.599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Відповідно до п.4.1 постанови Пленуму
ВГС України №14 від 17.12.13 «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про порушення виконання
грошових зобов'язань» сплата трьох
процентів річних від простроченої
суми(якщо інший їх розмір не
встановлений договором або законом),
так само як й інфляційні нарахування,
не мають характеру штрафних санкцій
і є способом захисту майнового права
та інтересу кредитора шляхом
отримання від боржника компенсації
(плати) за користування ним коштами,
належними до сплати кредиторові.

З наведеного вбачається, що у розумінні
зазначеної норми проценти є не
відповідальністю, а є платою за час
користування грошима, що не були
своєчасно сплачені боржником і не
можуть бути зменшені судом. При цьому,
поняття ступеня вини боржника при
несвоєчасному виконанню зобов'язання і
стягненні 3% річних не застосовуються
по аналогії з визначенням розміру
відповідальності у вигляді стягнення
збитків чи неустойки.

Також, судова колегія зазначає,що п.7
постанови Пленуму ВГС України №14
визначено, що саме лише прийняття
господарським судом рішення про
задоволення вимог кредитора (у даному
випадку прийняття рішення у справі
№3/111/5022-1706/2011), якщо таке рішення не
виконано в установленому законом
порядку, не припиняє зобов'язальних
відносин сторін і не звільняє
боржника від відповідальності за
невиконання грошового зобов'язання
та не позбавляє кредитора права на
отримання передбачених частиною
другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про
стягнення з боржника коштів фактично
не виконано, кредитор вправі
вимагати стягнення з нього в
судовому порядку сум інфляційних
нарахувань та процентів річних аж до
повного виконання грошового
зобов'язання.

Зважаючи на наведене, колегія суддів
апеляційної інстанції погоджується з
висновком місцевого господарського
суду, щодо правомірності нарахування
позивачем 3% річних за період з 09.12.11 по
26.12.12 в розмірі 539 962,57 грн., оскільки
матеріалами справи підтверджено
прострочення відповідачем виконання
грошових зобов'язань перед позивачем,
що дає правові підстави застосувати до
відповідача відповідальність,
передбачену статтею 625 Цивільного
кодексу України.

Стосовно посилання скаржника на
неможливість своєчасного проведення
платежів через відсутність субвенцій
та, відповідно, відсутності вини
комунального підприємства у
простроченні зобов'язання, судова
колегія зазначає наступне:

З аналізу умов укладеного між
сторонами договору № 06/10-2607ТЕ-30 від
20.12.10 не вбачається звільнення боржника
від обов'язку виконувати взяті на себе
зобов'язання з оплати коштів за
спірним договором у зв'язку із
невідшкодуванням іншою особою суми
грошових коштів у вигляді різниці в
тарифах.

Доводи скаржника стосовно припинення
умов договору №06/10-2607ТЕ-30 від 20.12.10 щодо
порядку оплати природного газу у
зв'язку з укладенням договорів №190/517-ГУ
від 27.09.12 (а.с.87-90) про організацію
взаєморозрахунків відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 11.06.12 №517 та договору №414/517з-ГУ від
03.12.12 про організацію
взаєморозрахунків з погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, що вироблялася,
транспортувалася та постачалася
населенню, яка виникла у зв'язку із
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи органами
місцевого самоврядування (а.с.93-96) судом
не визнаються обґрунтованими, оскільки
договори №414/517з-ГУ від 03.12.12 та №190/517-ГУ
від 27.09.12 не припинили первісні
зобов'язання по договору №06/10-2607ТЕ-30
від 20.12.10 щодо оплати природного газу, а
лише організували взаєморозрахунки із
заборгованості за природній газ,
отриманого за вказаним договором про
закупівлю природного газу.

Крім того, порядок та умови надання у 2012
році субвенцій з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах, які
затверджені постановою КМУ від 11.06.12
№517 та на підставі яких укладені
договори 414/517з-ГУ від 03.12.12 та №190/517-ГУ
від 27.09.12 за своїм змістом регулюють
бюджетні відносини, пов'язані з
механізмом погашення заборгованості з
різниці в тарифах, проте не містять
норм, які б звільняли відповідача від
виконання обов'язку щодо своєчасної
оплати отриманого за договором
природного газу.

Зважаючи на вищевикладене, а також на
те, що скаржником не доведено належними
та допустимими доказами обставин, на
які він посилається в апеляційній
скарзі, колегія суддів апеляційної
інстанції не вбачає підстав для її
задоволення та скасування рішення
місцевого господарського суду у даній
справі.

Судові витрати покласти на скаржника в
порядку вимог ст.49 ГПК України.

Відтак, керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, -

Львівський апеляційний господарський
суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду
Тернопільської області від 16.06.14 у
справі № 921/308/14-г/1
залишити без змін, а пеляційну скаргу
Комунального підприємства теплових
мереж
"Тернопільміськтеплокомуненерго"
Тернопільської міської ради без
задоволення.

2. Судовий збір за розгляд справи в
суді апеляційної інстанції покласти на
скаржника.

3. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 19.09.14

Головуючий суддя
Кузь В.Л.

Суддя
Галушко Н.А.

Суддя
Марко Р.І.