ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2014 року
Справа № 904/3607/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Паруснікова Ю.Б.
(доповідач);

суддів: Білецької Л.М., Верхогляд Т.А.

при секретарі судового засідання:
Валяр М.С.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Дочірньої
компанії «Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» на рішення господарського
суду Дніпропетровської області від
06.08.2014 р. по справі № 904/3607/14 (суддя
Крижний О.М.)

за позовом Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача Комунального
підприємства «Павлоградтеплоенерго»,
м. Павлоград,
Дніпропетровської області

про стягнення інфляційних втрат та 3 %
річних у сумі 156459,36 грн. внаслідок
неналежного виконання рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 03.07.2012 р. у справі №
20/5005/4058/2012, -

ВСТАНОВИВ:

06 серпня 2014 року рішенням
господарського суду Дніпропетровської
області у справі № 904/3607/14 позов
задоволено частково. Стягнуто з
відповідача на користь позивача 3 %
річних у розмірі 105942,03 грн. та судовий
збір у розмірі 2118,84 грн., а в решті
позовних вимог - відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду
мотивоване правомірністю заявлених
Дочірньою компанією «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» позовних вимог в
частині стягнення 3% річних (за
наступний період з 29.04.2012 р. - 26.12.2012 р.) в
порядку ст. 625 ЦК України за
прострочення виконання рішення
господарського суду.

В частині відмови позивачу у стягненні
з відповідача інфляційних втрат та 3%
річних за несвоєчасну оплату пені у
розмірі 411717,71 грн., присудженої до
стягнення за рішенням господарського
суду Дніпропетровської області від
03.07.2012 р. у справі № 20/5005/4058/2012, рішення
місцевого господарського суду
мотивоване тим, що обов'язок сплатити
пеню за невиконання рішення не є
грошовим зобов'язанням в розумінні ч. 1
ст. 509 ЦК України, а є одним із видів
забезпечення виконання основного
зобов'язання, в тому числі й грошового.

Непогоджуючись з даним рішенням
господарського суду позивач звернувся
до Дніпропетровського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, згідно якої просить скасувати
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 06.08.2014 р.
по справі № 904/3607/14 щодо відмови у
стягненні 3 % річних та інфляційних
нарахованих на суму стягнутої пені та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована
прийняттям місцевим господарським
судом рішення з порушенням норм
матеріального права: статті 11, 509, 550, 599,
525 ЦК України і процесуального права:
статей 4-2, 43, 84 ГПК України, без
дослідження усіх істотних обставин
справи, що є підставою для скасування
рішення.

Зокрема скаржник вважає, що висновок
місцевого господарського суду про
відмову у задоволенні позовних вимог в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача 3 % річних та
інфляційних нарахованих на суму пені,
стягнутої за рішенням суду від 03.07.2012 р.
у справі № 20/5005/4058/2012 на підставі
ст. 509 ЦК України є передчасним,
оскільки такий висновок суперечить ст.
11 ЦК України. Скаржник вважає, що
оскільки цивільні права та обов'язки
виникли у відповідача перед ДК
«Газ України» на підставі рішення суду
та визначені у грошовій
одиниці, то вимога позивача про
стягнення 3% річних та інфляційних
нарахованих на суму стягнутої пені,
згідно рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 03.07.2012 р.
по справі № 20/5005/4058/2012 є
правомірною.

28.08.2014 р. ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу прийнято до
провадження і призначено до розгляду в
судовому засіданні на 18.09.2014 р. о 10:45 год.

Сторони учасники судового засідання
явку повноважних представників не
забезпечили, про місце, час та дату
розгляду справи повідомлені завчасно
та належним чином (а. с. 85-86). 11.09.2014 р. до
канцелярії апеляційного
господарського суду від КП
"Павлоградтеплоенерго" надійшло
клопотання про перенесення розгляду
справи на іншу дату (а. с. 82).

Згідно абзацу 1 п. 3.9.2. Постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року № 18 у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

На думку колегії суддів неявка у судове
засідання учасників судового процесу
не перешкоджає розгляду справи
оскільки у справі достатньо матеріалів
для розгляду апеляційної скарги.

18.09.2014 р. у судовому засіданні оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
та перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, розглянувши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши юридичну оцінку
обставинам справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права вважає, що рішення
господарського суду слід залишити без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим господарським
судом та вбачається з матеріалів
справи, рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 03.07.2012 р.
по справі № 20/5005/4058/2012 (суддя Пархоменко
Н.В.) позов Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України»
задоволено повністю, а саме стягнуто з
Комунального підприємства
«Павлоградтеплоенерго» на користь
Дочірньої компанії «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» 5340879,34 грн.
основного боргу за поставлений
природний газ, 411717,71 грн. пені, 112431,83 грн.
інфляційних втрат, 194030,49 коп. 3% річних
та 64380,00 грн. судового збору (а. с. 16-17).

16.07.2012 р. на виконання рішення по справі
№ 20/5005/4058/2012 господарським судом
Дніпропетровської області видано
наказ.

Оскільки відповідач несвоєчасно
виконав зобов'язання по оплаті
вартості поставленого природного газу,
що відповідно призвело до подальшого
невиконання рішення господарського
суду у справі № 20/5005/4058/2012, позивач
звернувся до господарського суду з
вимогою про стягнення на свою користь 3
% річних за несвоєчасну оплату
основного боргу у розмірі 105984,41 грн.,
інфляційні втрати за несвоєчасну
оплату пені у розмірі 27585,09 грн., 3%
річних за несвоєчасну оплату пені у
сумі 22889,86 грн., загалом на суму 156459,36
грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплати гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Якщо зобов'язання виконано не належним
чином, то воно не припиняється, а
навпаки, на сторону, яка допустила
неналежне виконання, покладаються
додаткові юридичні обов'язки, в тому
числі передбачені ст. 625 ЦК України,
оскільки остання передбачає, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу
з урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми.

За змістом статей 598 - 609 ЦК України
рішення суду про стягнення боргу не є
підставою для припинення грошового
зобов'язання.

Таким чином, наявність судового
рішення про задоволення вимог
кредитора, яке не виконано боржником,
не припиняє зобов'язальних
правовідносин сторін договору, не
звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Право кредитора вимагати сплату боргу
з урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредитору (аналогічна правова позиція
висвітлюється Вищим господарським
судом України в постанові від 01.11.2012 №
5011-32/5219-2012).

Зазначену правову позицію наведено
також у постановах Верховного Суду
України від 20.12.2010 № 10/25 (Постанова №
3-57гс10), від 04.07.2011 № 13/210/10
(Постанова № 3-65гс11), від 12.09.2011 № 6/433-42/183
(Постанова № 3-73гс11), від 14.11.2011 № 12/207,
від 23.01.2012 № 37/64.

Колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду стосовно часткового задоволення
позовних вимог в частині стягнення
з відповідача 3 % річних за
несвоєчасну оплату основного боргу у
розмірі 105984,41 грн., оскільки при
розрахунку розміру 3% річних за
несвоєчасну оплату основного боргу
позивачем допущено помилку, пов'язану з
періодом їх нарахування (до періоду
прострочення суми заборгованості
включено день фактичної оплати суми
боргу).

Правильним також колегія суддів вважає
рішення місцевого господарського суду
в частині відмови у задоволенні
позовних вимоги про стягнення з
відповідача на користь позивача
інфляційних втрат за несвоєчасну
оплату пені, стягнутої за
рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 03.07.2012 р.
по справі № 20/5005/4058/2012 у розмірі
411717,71 грн. за період з серпня 2012 р. по
квітень 2014 р. у сумі 27 585,09 грн., а також 3
% річних за несвоєчасну оплату пені у
розмірі 411717,71 грн. за період з 17.07.2012 р.
по 23.05.2014 р. у сумі 22 889,86 грн.

Так, згідно правової позиції
Верховного Суду України, визначеної,
зокрема, у постанові від 18.02.2014 р. по
справі № 905/909/13-г, рішення суду про
стягнення штрафу не перетворює
останній у грошове зобов'язання, а тому
до відповідних правовідносин не
застосовується положення ч. 2 ст. 625 ЦК
України.

За приписами ч. 1 ст. 230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Тобто, пеня носить допоміжний до
основного зобов'язання характер.

Викладене підтверджується положеннями
ст. 1 Закону України «Про відновлення
платспроможності боржника або
визнання його банкрутом», відповідно
до якої грошове зобов'язання -
зобов'язання боржника сплатити певну
грошову суму відповідно до
цивільно-правового правочину
(договору) та на інших підставах,
передбачених законодавством
України…До грошових зобов'язань
боржника…не включаються неустойка
(штраф, пеня) та інші фінансові санкції,
визначені на дату подання заяви до
господарського суду.

Таким чином, системний аналіз норм
матеріального права дає підстави для
висновку, що обов'язок сплатити пеню за
невиконання зобов'язання не є грошовим
зобов'язанням в розумінні положень ч. 1
ст. 509 ЦК України, тому що пеня є одним із
видів забезпечення виконання
основного зобов'язання, в тому числі й
грошового.

У зв'язку з вищевикладеним нарахування
інфляційних та 3 % річних на суму пені,
стягнуту за рішенням суду, слід вважати
неправомірним.

З урахуванням вищезазначеного доводи
апелянта, викладені в апеляційній
скарзі, не заслуговують на увагу і
задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України
витрати по сплаті судового збору за
подання апеляційної скарги
покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 101, 103, 105 ГПК України,
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 06 серпня
2014 року по справі № 904/3607/14 залишити без
змін, а апеляційну скаргу Дочірньої
компанії «Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» без задоволення.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 22.09.2014
р.

Головуючий
Ю.Б. Парусніков

Судді
Л.М. Білецька

Т.А. Верхогляд