ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" вересня 2014 р.Справа № 924/1028/14
Господарський суд Хмельницької
області у складі судді Гладюка Ю. В.,
розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрохімічна
компанія "ВІТАГРО", м. Волочиськ,
Хмельницька область

до селянського (фермерського)
господарства "Вікторія-Агро", с.
Стріхівці Ярмолинецького району

про стягнення 21 600, 26 грн.
заборгованості

за участю представників сторін:

від позивача - Бундз Т.В. за довіреністю

від відповідача - не з'явився

встановив:

Позивач у позовній заяві просить суд
стягнути з відповідача заборгованість,
яка утворилася через неналежне
виконання договору № 59 - 03 / 14 ХМ від 21
березня 2014 року в розмірі 21 600, 26 грн., з
яких: 14 445, 44 грн. основний борг, 681, 50 грн.
пеня, 3 861, 36 грн. штраф, 1 291, 26 грн. 36%
річних, 334, 30 грн. курсової різниці
(проіндексована вартість товару) яка
підлягає сплаті на дату підготовки
позову, 986, 40 грн. інфляційних.

Обгрунтовуючи позов, позивач вказує на
порушення відповідачем умов договору
щодо строків проведення розрахунків,
стягнення ж штрафу та пені обумовлено
наявністю відповідних умов договору
щодо їх застосування.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав, наполягав
на його задоволенні.

Повідомлений належним чином (про час та
місце судового розгляду справи)
відповідач, про що свідчать поштові
повідомлення про вручення йому ухвал
про порушення провадження у справі та
про відкладення розгляду справи (з
підписом представника про отримання)
свого представника в судове засідання
не направив, письмового відзиву на
позов не подав, причин неявки суду не
повідомив.

Таким чином, суд, в порядку ст. 75 ГПК
України розглядає справу за наявними
матеріалами.

З матеріалів справи вбачається.

21 березня 2014 року сторони уклали
договір № 59 - 03 / 14 ХМ відповідно до
якого, в строки визначені договором,
постачальник (позивач) зобов'язується
передати у власність покупця засоби
захисту рослин, біопрепарати,
регулятори росту рослин та / або
мікродобрива (товар), а покупець
(відповідач) зобов'язується прийняти
товар і оплатити його вартість.
Найменування товару, його кількість,
ціна за одиницю, термін поставки
покупцю та базис поставки, вартість
товару загальна, термін оплати, а також
інші умови будуть визначені у
специфікаціях - додатках до договору,
які є невід'ємними частинами договору
(п. 1.2.).

Пунктом 2.1. визначено, що ціна товару
вираховується, як сума вартостей усіх
партій товару (згідно відповідних
специфікацій), переданих
постачальником у власність покупцю.
Термін та схема оплати кожної партії
товару будуть обговорюватись
сторонами в кожному конкретному
випадку окремо та відображатись у
відповідних специфікаціях - додатках,
які є додатками до договору (п. 2.2.).

Сторони визначили, що протягом строку
дії договору, грошові зобов'язання
покупця існують і підлягають сплаті у
гривнях. Сума у гривнях, яку покупець
повинен сплатити постачальнику як
оплата вартості товару визначається
шляхом множення грошового еквівалента
ціни товару (її неоплаченої частини) в
іноземній валюті, вказаній в додатках
до договору (специфікація) на курс
продажу іноземної валюти,
встановленого ПАТ „Райфайзен Банк
Аваль" на банківський день, який
передує фактичній оплаті покупцем ціни
товару (її неоплаченої частини). Однак
сторони погоджуються, що ця умова не
застосовується, якщо курс продажу
іноземної валюти, встановленого ПАТ
„Райфайзен Банк Аваль" на банківський
день, який передує фактичній оплаті
покупцем ціни товару (її неоплаченої
частини), менший (нижчий) або рівний
курсу, який був встановлений на день
підписання специфікації, в цьому
випадку оплата здійснюється за ціною,
яка була встановлена на момент
підписання відповідної специфікації
(п. 2.3.).

Пунктом 3.2.3. передбачено, що покупець
зобов'язаний оплатити вартість товару
в терміни, вказані в додатках
(специфікаціях), враховуючи при цьому
умови п. 2.3. та 2.8. договору.

Договір набирає чинності з моменту
підписання його сторонами та
припиняється належним виконанням всіх
умов договору сторонами (п. 5. 1)

За затримку з оплатою постачальнику за
поставлений товар покупець несе
відповідальність, сплачуючи штраф в
розмірі 25% від суми боргу (його
неоплаченої частини) на перший день
прострочення платежу, а також сплачує
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла в період
прострочення від суми заборгованості
за кожен день прострочення оплати (п.
7.2.1.). Строк нарахування штрафних
санкцій (неустойки) за цим договором не
обмежується строком, встановленим ч. 6
ст 232 ГК України. Штрафні санкції за
прострочення виконання зобов'язань за
цим договором нараховуються до моменту
належного виконання відповідного
зобов'язання (п. 7.4.).

Додатком № 1 до наведеного договору
сторони встановили: назву товару
(Гліфовіт, Голіаф), одиницю виміру,
кількість. Ціну, грошовий еквівалент
ціни в доларах США, загальну вартість
товару - 30 890, 88 грн., еквівалент
загальної вартості в доларах США,
термін поставки. Так, суму 15 445, 44 грн.
еквівалент 1 320, 12 доларів США, що
складає 50% вартості товару покупець
має оплатити до 21 квітня 2014 року, суму 15
445, 44 грн. еквівалент 1 320, 12 доларів США,
що складає 50% вартості товару покупець
має оплатити до 10 жовтня 2014 року. Курс
продажу долара США встановлений ПАТ
„Райфайзен Банк Аваль", як вказано в
додатку станом на 5 квітня 2014 року (дата
укладення додатку) становить 11. 7 грн. /
дол.

Договір та додаток до нього підписані
обома сторонами та скріплені їх
печатками.

Про поставку товару позивачем на суму 30
890, 88 грн. та прийняття його
відповідачем свідчать:

- видаткова накладна № 000000518 від 7
квітня 2014 року, де вказано, що
постачальником є позивач, покупцем -
відповідач. Накладна підписана
сторонами та скріплена їх печатками;

- довіреність на отримання ТММ від 7
квітня 2014 року № 8, видана відповідачем
(підписана та скріплена його печаткою)
та підписана повіреною особою ОСОБА_3,
особою, яка вказана у накладній у графі
„Отримав".

Часткова оплата на суму 213 грн. та 787 грн.
підтверджується випискою банку від
30.05.14 року.

Крім того, до справи додано довідку ПАТ
„Райфайзен банк Аваль" про курси
валют, встановлені банком на 29.05.14 року
та 17.07.14 року.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши надані докази та
давши їм оцінку в сукупності, судом
враховується наступне.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Правовідносини, які виникли між
сторонами за своїм характером
являються господарськими, виходячи зі
змісту ст.ст. 173, 174 ГК України, як такі,
що виникли з господарського договору, і
відповідно до ст. 1 Господарського
кодексу України є предметом його
регулювання.

Відповідно до ч.2 ст. 175 Господарського
кодексу України майнові зобов'язання,
які виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

У відповідності із ст. 173
Господарського кодексу, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу
України господарські зобов'язання
можуть виникати, зокрема, з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач та відповідач уклали договір
поставки, визначивши умови, права та
обов'язки сторін, які є обов'язковими
для них.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковий для виконання сторонами.

З позовних матеріалів вбачається, що
позивач на виконання умов договору
поставив відповідачу товар та суму 30 890,
88 грн., що підтверджується накладною №
ВА 000000518 від 7 квітня 2014 року та
довіреністю на отримання ТМЦ від 7
квітня 2014 року. Прийняття товару
відповідачем засвідчується його
підписом на накладній.

Згідно додатку до договору оплата
товару розділена на два етапи, а саме: 15
445, 44 грн. еквівалент 1 320, 12 доларів США,
що складає 50% вартості товару покупець
має оплатити до 21 квітня 2014 року, суму 15
445, 44 грн. еквівалент 1 320, 12 доларів США,
що складає 50% вартості товару покупець
має оплатити до 10 жовтня 2014 року. Отже,
сума у 15 445. 44 грн., мала бути оплачена до
21 квітня 2014 року.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи оплата проведена частково 30
травня 2014 року на суму 1 000 грн. (виписка
банку). Докази оплати в повному обсязі,
в зазначені у договорі строки у справі
відсутні.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1
ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Відповідно до ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Статтею 525
Цивільного кодексу України обумовлено,
що одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено законом або договором.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Враховуючи, що строк оплати пропущено
(докази оплати відсутні), у відповідача
виникла заборгованість, розмір якої
підтверджується документально та
становить (15 445, 44 грн. - вартість
товару, яка мала бути оплачена до 21
квітня 2014 року мінус 1 000 грн. часткової
оплати) 14 445. 44 грн.

Разом з цим, судом відмічається, що
відповідно до п. 2.3. договору протягом
строку дії договору, грошові
зобов'язання покупця існують і
підлягають сплаті у гривнях. Сума у
гривнях, яку покупець повинен сплатити
постачальнику як оплата вартості
товару визначається шляхом множення
грошового еквівалента ціни товару (її
неоплаченої частини) в іноземній
валюті, вказаній в додатках до договору
(специфікація) на курс продажу
іноземної валюти, встановленого ПАТ
„Райфайзен Банк Аваль" на банківський
день, який передує фактичній оплаті
покупцем ціни товару (її неоплаченої
частини). Однак сторони погоджуються,
що ця умова не застосовується, якщо
курс продажу іноземної валюти,
встановленого ПАТ „Райфайзен Банк
Аваль" на банківський день, який
передує фактичній оплаті покупцем ціни
товару (її неоплаченої частини), менший
(нижчий) або рівний курсу, який був
встановлений на день підписання
специфікації, в цьому випадку оплата
здійснюється за ціною, яка була
встановлена на момент підписання
відповідної специфікації.

Відповідно до довідки ПАТ „Райфайзен
Банк Аваль" курс долара у день, який
перебував фактичній оплаті (частковій)
- 29 травня 2014 року становив 12. 000 і у день,
напередодні подання позову (на решту
суми) - 17.07.24 року - 11. 95, тобто більше ніж
у день, всановлення курсу у
специфікації - 11. 7. Таким чином, на дату
подання позову, позивач вправі
застосовувати п. 2.3. договору. Різниця
ж курсів відповідає поданому
розрахунку та становить 334, 30 грн.

За таких обставин, позов, в частині
стягнення основного боргу підлягає
задоволенню.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, вимоги в частині стягнення
інфляційних і річних відповідають
чинному законодавству, та підлягають
задоволенню. При цьому, потрібно
вказати, що сума річних відповідає
сумі, вказаній у розрахунку,
здійсненому з врахуванням 36 відсотків.
Заявлена ж сума інфляційних
розрахована за квітень, травень 2014 року
не є обґрунтованою, виходячи з такого.
Відповідно до абз. 3 п. 3.2. постанови
Пленуму ВГС України від 17.12.2013 року № 14
„Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" розмір боргу з
урахуванням індексу інфляції
визначається виходячи з суми боргу, що
існувала на останній день місяця, в
якому платіж мав бути здійснений,
помноженої на індекс інфляції,
визначений відповідною Державною
службою, за період прострочення
починаючи з місяця, наступного за
місяцем, у якому мав бути здійснений
платіж, і за будь-який місяць (місяці), у
якому (яких) мала місце інфляція. При
цьому в розрахунок мають включатися й
періоди часу, в які індекс інфляції
становив менше одиниці (тобто мала
місце дефляція).

Враховуючи, що платіж мав бути
здійснений у квітні 2014 року,
нарахування інфляційних можливе лише з
травня 2014 року. Таким чином стягненню
підлягають лише інфляційні за травень
2014 року - 476, 70 грн.

Згідно ст. ст. 1, 3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують
на користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін;
розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Враховуючи вказані законодавчі
положення, неустойка (штраф та пеня) є
договірними способом забезпечення
зобов'язання, а тому наявність у
договорі п. 7.2.1., що передбачає
застосування пені та штрафу є
підставою для задоволення позову, в
частині стягнення останніх. Розмір цих
нарахувань підтверджується поданим
розрахунком.

При цьому, судом враховується
аналогічна позиція Вищого
господарського суду України, викладена
в п. 4 оглядового листа ВГС України від 29
квітня 2013 року № 01 - 06/767/2013, де вказано,
що за порушення у сфері господарювання
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність шляхом застосування
до правопорушників господарських
санкцій на підставах і в порядку,
передбачених ГК України, іншими
законами та договором (частина друга
статті 193, частина перша статті 216 та
частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є штрафні санкції, до яких
віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання, або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання
зобов'язання як пеня та її розмір
встановлено частиною третьою статті 549
ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК
України, статтями 1, 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та
порядок нарахування штрафу надано
сторонам частиною четвертою статті 231
ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені
та штрафу за порушення окремих видів
господарських зобов'язань передбачено
частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання
господарських зобов'язань чинне
законодавство не встановлює для
учасників господарських відносин
обмежень можливості передбачати в
договорі одночасне стягнення пені та
штрафу, що узгоджується із свободою
договору, встановленою статтею 627 ЦК
України, відповідно до якої сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Таким чином, чинне законодавство
допускає можливість одночасного
стягнення з учасника господарських
відносин, що порушив господарське
зобов'язання за договором, штрафу та
пені, які не є окремими та самостійними
видами юридичної відповідальності
(див. постанову Верховного Суду України
від 27.04.2012 та постанову Вищого
господарського суду України від 12.06.2012
у справі № 06/5026/1052/2011).

Зазначену правову позицію наведено
також у постановах Верховного Суду
України від 30.05.2011 № 42/252, від 09.04.2012 №
20/246-08.

Таким чином позов обґрунтований,
підтверджений наявними матеріалами,
та підлягає частковому задоволенню, з
покладенням судових витрат на сторони,
пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з селянського (фермерського)
господарства „Вікторія - Агро"
(Хмельницька область, Ярмолинецький
район, с. Стрихівці, код 32034732) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю „Агрохімічна
компанія „Вітагро" (Хмельницька
область, м. Волочиськ, вул. Котовського,
7, код 37993500) 14 445, 44 грн. основного боргу,
681, 50 грн. пені, 3 861, 36 грн. штрафу, 1 291, 26
грн. 36 % річних, 334, 30 грн. курсової
різниці (проіндексована вартість
товару) яка підлягає сплаті на дату
підготовки позову, 476, 70 грн.
інфляційних та 1 808, 73 грн. судового
збору.

В решті позову відмовити.

Суддя
Ю.В. Гладюк

Віддрук. 3 прим. : 1 - до справи, 2 -
позивачу 3 - відповідачу (32163,
Хмельницька обл., Ярмолинецький р-н,
село Стрихівці).