КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2014 р. Справа№ 910/4245/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

при секретарі Дмитрина Д.О.

розглянувши апеляційну скаргу
Комунального підприємства
"Чоколівське" Солом'янської районної в
місті Києві державної адміністрації

на рішення Господарського суду міста
Києва від 03.06.2014 (повний текст підписано
- 10.06.2014р.)

у справі №910/4245/14 (суддя - Головатюк Л.Д.)

за позовом Товариства з додтковою
відповідальністю СК "Альфа-Гарант"

до Комунального підприємства
"Чоколівське" Соломянської районної в
місті Києві державної адміністрації

про відшкодування шкоди в порядку
регрессу 6 899,20 грн

СУТЬ СПОРУ ТА СКАРГИ:

На розгляд Господарського суду м. Києва
передані позовні вимоги Товариства з
додтковою відповідальністю СК
"Альфа-Гарант" до Комунального
підприємства "Чоколівське"
Соломянської районної в місті Києві
державної адміністрації про
відшкодування шкоди в порядку регрессу
6 899,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивачем, як страховиком, було
виплачено страхувальнику, ОСОБА_2,
страхове відшкодування при настанні
страхового випадку - пошкодження
транспортного засобу внаслідок сходу з
даху будинку льодової глиби. Внаслідок
виплати страхового відшкодування до
позивача в порядку ст. 1191 Цивільного
кодексу України та ст. 22 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» перейшло право вимоги
(регресу) в межах здійснених фактичних
витрат та ліміту відповідальності.

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 03.06.2014 р. у справі № 910/4245/14 позов
задоволено повністю. Стягнуто з
комунального підприємства
"Чоколівське" Солом'янської районної в
місті Києві державної адміністрації на
користь товариства з додатковою
відповідальністю Страхова компанія
"Альфа-Гарант суму страхового
відшкодування у розмірі 6 899 грн. 20 коп.
та судовий збір у розмірі 1 827 грн. 00 коп

Вищезазначене рішення місцевого
господарського суду обґрунтовано тим,
що виплативши страхове відшкодування
страхувальнику, позивач набув право
вимоги у межах фактичних витрат і суми
страхового відшкодування до особи,
відповідальної за завдання
матеріального збитку власнику
транспортного засобу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
Господарського суду міста Києва від
03.06.2014р. у справі №910/4245/14 скасувати та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
рішення Господарського суду м. Києва
прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
з недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, з невідповідністю
висновків, викладених у рішенні
обставинам справи.

На підставі апеляційної скарги на
рішення Господарського суду міста
Києва від 03.06.2014 року, згідно ст. 98 ГПК
України, Київським апеляційним
господарським судом ухвалою від
18.07.2014р. порушено апеляційне
провадження.

Представник відповідача в судовому
засіданні апеляційної інстанції
вимоги апеляційної скарги підтримав,
просив апеляційну скаргу задовольнити,
рішення Господарського суду м. Києва
від 03.06.2014 р. у задоволенні позову
відмовити повністю.

Представник позивача заперечував
проти доводів апелянта викладених в
апеляційній скарзі, просив суд
відмовити в її задоволенні та залишити
без змін оскаржуване рішення місцевого
господарського суду.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу,
також апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
наявні матеріали справи та заслухавши
пояснення представників позивача та
відповідача, перевіривши правильність
застосування господарським судом при
прийнятті оскарженого рішення норм
матеріального та процесуального права,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вірно встановлено судом першої
інстанції 14.08.2012 між товариством з
додатковою відповідальністю СК
"Альфа-Гарант" (страховик) та ОСОБА_2
(страхувальник) укладено договір
добровільного страхування наземного
транспортного засобу № 06-Z/01-024-01125
(надалі - "Договір"), об'єктом
страхування за яким є майнові інтереси
страхувальника, що не суперечать
законодавству України, пов'язані з
володінням, користуванням та
розпорядженням майном, а саме:
автомобілем HYUNDAI Getz, д.н.з. НОМЕР_3 на
випадок настання страхових випадків,
зокрема, пошкодження чи знищення
транспортного засобу або його частин.
Вигодонабувачем за Договором є
страхувальник.

03.02.2013 за адресою: м. Київ, вул.
Волинська, 2, внаслідок сходу з даху
будинку льодової глиби, забезпечений
транспортний засобі зазнав механічних
пошкоджень, тобто наступив страховий
випадок.

ОСОБА_2, якій було нанесено
матеріальних збитків, звернулася до
Позивача з заявою про виплату
страхового відшкодування.

Після дослідження обставин події, яка
сталася 03 лютого 2013 року з забезпеченим
транспортним засобом - автомобілем
марки HYUNDAI Getz, д.н.з. НОМЕР_3, Позивачем
було прийнято рішення про виплату
страхового відшкодування.

На виконання взятих на себе зобов'язань
за договором страхування, Позивачем
було виплачено суму страхового
відшкодування у розмірі 6 899 грн. 20 коп..,
що підтверджується платіжними
дорученнями № 274 від 25.02.2013 та № 315 від
05.03.2013.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному і
об'єктивному дослідженні в судових
засіданнях з урахуванням всіх обставин
справи в їх сукупності, та враховуючи
їх взаємний зв'язок, Київський
апеляційний господарський суд дійшов
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, а рішення суду
першої інстанції прийнято з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, є законним і
обґрунтованим з наступних підстав.

Відповідно до ст. 228 ГК України, учасник
господарських відносин, який
відшкодував збитки, має право стягнути
збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

У відповідності зі ст. 979 ЦК України та
ч. 1 ст. 16 Закону України «Про
страхування» договір страхування - це
письмова угода між страхувальником і
страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Статтею 27 Закону України «Про
страхування» та статтею 993 ЦК України
передбачено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Як було встановлено під час розгляду
справи 03.02.2013 року внаслідок сходу з
даху будинку льодової глиби за адресою
м. Київ, вул. Волинська, 2, було завдано
механічних пошкоджень транспортному
засобу гр. ОСОБА_2.

Враховуючи ту обставину, що
транспортний засіб було застраховано у
ТОВ Страхова компанія «Альфа-Гарант»
на підставі договору № 06-Z/01-024-01125
добровільного страхування наземного
транспортного засобу, страховою
компанією виплачено потерпілій особі
страхове відшкодування в розмірі
6899,20грн., що підтверджується платіжними
дорученнями № 274 від 25.02.2013р. та № 315 від
05.03.2013р.

Таким чином, колегія суддів
апеляційної інстанції погоджується з
висновками місцевого господарського
суду, що виконавши свої зобов'язання
перед страхувальником за Договором
добровільного страхування шляхом
виплати страхового відшкодування,
позивач набув право зворотної вимоги
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

На запит позивача, листом №108-12868/о/ від
14.10.2013 Солом'янської районної в місті
Києві державної адміністрації
повідомлено, що станом на 03.02.2013 за
прибиранням бурульок та снігу з даху
житлового будинку №2 на вул. Волинській
(де стався страховий випадок)
відповідало Комунальне підприємство
"Чоколівське" Солом'янської районної в
м. Києві державної адміністрації (далі -
відповідач).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги", яким
визначені основні засади
організаційних, господарських
відносин, що виникають у сфері надання
та споживання житлово-комунальних
послуг між їхніми виробниками,
виконавцями і споживачами, а також їхні
права та обов'язки, балансоутримувач
будинку, споруди, житлового комплексу
або комплексу будинків і споруд -
власник або юридична особа, яка за
договором з власником утримує на
балансі відповідне майно, а також веде
бухгалтерську, статистичну та іншу
передбачену законодавством звітність,
здійснює розрахунки коштів, необхідних
для своєчасного проведення
капітального і поточного ремонтів та
утримання, а також забезпечує
управління цим майном і несе
відповідальність за його експлуатацію
згідно з законом.

В ст. 24 вищевказаного Закону визначені
права та обовязки балансоутримувача.
Зокрема, балансоутримувач зобовязаний
забезпечувати управління майном
власними силами або укладати договір з
юридичною особою на управління майном;
забезпечити умови для своєчасного
проведення капітального і поточного
ремонтів відповідно до встановлених
стандартів, нормативів, норм та правил;
забезпечити належні експлуатацію та
утримання майна, що перебуває на його
балансі.

Відповідно до положень ст. 15 Закону
України "Про благоустрій населених
пунктів" балансоутримувач забезпечує
належне утримання та своєчасний ремонт
об'єкта благоустрою власними силами
або може на конкурсних засадах
залучати для цього інші підприємства,
установи, організації.

Пунктом 7 частини 2 ст. 18 Закону України
"Про благоустрій населених пунктів"
передбачено, що підприємства, установи
та організації у сфері благоустрою
населених пунктів зобов'язані
відшкодовувати збитки та іншу шкоду,
завдану ними внаслідок порушення
законодавства з питань благоустрою та
охорони навколишнього природного
середовища, в порядку та розмірах,
установлених законодавством України.

Рішенням Київської міської ради II
сесії VI скликання від 25.12.2008 №1051/1051
відповідно до вимог ч.2 ст. 5 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення, ст. 34 Закону України
"Про благоустрій населених пунктів", п.44
ч.1 ст. 26 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" та п.2 ст. 22
Закону України "Про столицю України -
місто-герой Київ" було затверджено
Правила благоустрою міста Києва. Дія
вказаного рішення поширюється на всі
підприємства, установи та організації
незалежно від форми власності та
підпорядкування, що знаходяться в
межах міста Києва, а також громадян.

У відповідності до п.п.3.1.4, 7.5.3 названих
Правил утримання та благоустрій
територій підприємств, установ,
організацій та присадибних ділянок
громадян, прибудинкових територій
багатоквартирних та малоповерхових
житлових будинків, належних до них
будівель та споруд проводиться
власником або балансоутримувачем
цього будинку, або підприємством,
установою, організацією, з якими
балансоутримувачами укладені
відповідні договори на утримання та
благоустрій прибудинкових територій.
Очищення дахів та козирків від снігу та
бурульок проводиться негайно з
дотриманням застережних заходів щодо
безпеки руху пішоходів, не допускаючи
пошкодження покрівель будинків і
споруд, зелених насаджень,
електромереж, рекламних конструкцій
тощо. Необхідно огороджувати
небезпечні місця на тротуарах,
переходах, виставляти вартових. Сніг та
бурульки, що зняті з дахів та козирків,
необхідно окучувати і протягом доби
вивозити.

Порядок надання послуг з утримання
будинків і прибудинкових територій
визначають Правила утримання жилих
будинків та прибудинкових територій,
затверджені Наказом
Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005
№ 76, в пункті 1.5. яких встановлено, що
утримання житлового фонду передбачає
виконання робіт, передбачених наказом
Держжитлокомунгоспу України від 10.08.2004
№ 150 "Про затвердження Примірного
переліку послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій та
послуг з ремонту приміщень будинків,
споруд", зареєстрованим у Мін'юсті
України 21.08.2004 за № 1046/9645 (із змінами).

Таким чином місцевий господарський суд
дійшов вірного висновку, що
відповідальність за нанесення
матеріальних збитків потерпілій
покладається на відповідача, а отже до
позивача, як страховика, який здійснив
виплату страхового відшкодування за
договором майнового страхування в
межах фактичної шкоди, переходить
право вимоги до відповідача на
відшкодування завданих матеріальних
збитків.

Пунктом 35.1 ст. 35 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" визначено, що для отримання
страхового відшкодування потерпілий
чи інша особа, яка має право на
отримання відшкодування, протягом 30
днів з дня подання повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду подає
страховику (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву
про страхове відшкодування.

Згідно п. 36.2 ст. 36 наведеного Закону
страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня
узгодження ним розміру страхового
відшкодування з особою, яка має право
на отримання відшкодування, за
наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
та виплатити його. Якщо відшкодування
витрат на проведення відновлювального
ремонту пошкодженого майна
(транспортного засобу) з урахуванням
зносу здійснюється безпосередньо на
рахунок потерпілої особи (її
представника), сума, що відповідає
розміру оціненої шкоди, зменшується на
суму визначеного відповідно до
законодавства податку на додану
вартість. При цьому доплата в розмірі,
що не перевищує суми податку,
здійснюється за умови отримання
страховиком (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ)
документального підтвердження факту
оплати проведеного ремонту. Якщо у
зв'язку з відсутністю документів, що
підтверджують розмір заявленої шкоди,
страховик (МТСБУ) не може оцінити її
загальний розмір, виплата страхового
відшкодування (регламентна виплата)
здійснюється у розмірі шкоди, оціненої
страховиком (МТСБУ). Страховик має
право здійснювати виплати без
проведення експертизи (у тому числі
шляхом перерахування коштів особам,
які надають послуги з ремонту
пошкодженого майна), якщо за
результатами проведеного ним огляду
пошкодженого майна страховик і
потерпілий досягли згоди про розмір та
спосіб здійснення страхового
відшкодування і не наполягають на
проведенні оцінки, експертизи
пошкодженого майна.

Отже, зі змісту вказаних приписів
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності наземних
транспортних засобів" вбачається, що
обов'язок з визначення причин настання
страхового випадку та визначення
розміру збитків, завданих майну
потерпілої особи, покладається на
страховика, який здійснив обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власника наземного
транспортного засобу, тобто на
позивача.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи. За
змістом ст. 34 вказаного Закону розмір
шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, може
бути визначено як експертом, так і
аварійним комісаром, визнання яких
містяться в п. 2 Типового положення про
організацію діяльності аварійних
комісарів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 05.01.1998 р.
№8 та Положенні щодо укладення угоди на
проведення експертної оцінки майна,
затвердженого наказом Фонду
державного майна України від 08.01.1998 р.
№16.

Зі змісту вказано статті вбачається,
що належним доказом розміру
відновлювального ремонту з урахування
коефіцієнту фізичного зносу є висновок
особи, яка згідно чинного
законодавства України має право на
проведення експертної оцінки майна
(суб'єкт оціночної діяльності або
аварійний комісар).

З наявного в матеріалах справи
експертного звіту № 2468 від 18.02.2013 про
вартість відновлювального ремонту
вбачається, що коефіцієнт фізичного
зносу HYUNDAI Getz, д.н.з. НОМЕР_3, складає
нуль, а вартість відновлювального
ремонту з урахуванням такого
коефіцієнту 10 774,52 грн.

Нормою ст. 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

За наявними у справі доказами суд
констатував, що вартість
відновлювального ремонту
застрахованого транспортного засобу з
урахуванням коефіцієнту фізичного
зносу складає 10 774,52 грн. та позивачем
було виплачено страхове відшкодування
у розмірі 6 899,20 грн.

З огляду на визначені полісом № АА №
7254720 розміри лімітів відповідальності
та франшизи, розмір шкоди, право на
зворотну вимогу якої перейшло до
позивача, а також розмір вартості
відновлювального ремонту з
урахуванням коефіцієнту фізичного
зносу, колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду, що розмір страхового
відшкодування, яка підлягає до
стягнення з відповідача на користь
позивача становить суму у розмірі 6 899,20
грн.грн.

Згідно постанови Пленуму Верховного
суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про
судове рішення у цивільній справі»,
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми. Обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що в рішенні
суду повністю відображені обставини,
що мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими у судовому
засіданні, отже рішення відповідає
вимогам чинного законодавства України,
ґрунтуються на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, підстав для його
скасування не вбачається.

Зважаючи на відмову в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до
вимог ст.49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір за розгляд апеляційної
скарги покладається на відповідача
(апелянта).

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. 99, 101, 103-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Чоколівське»
Солом'янської районної в місті Києві
державної адміністрації залишити без
задоволення, рішення Господарського
суду м. Києва від 03.06.2014 року по справі №
910/4245/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/4245/14 повернути до
Господарського суду м. Києва

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
О.В. Тищенко

Судді
К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова