ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2014 р.
Справа № 922/2370/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Бондаренко В.П., суддя
Ільїн О.В., суддя Россолов В.В.,

при секретарі Голозубовій О.І.,

за участю представників:

позивача - Рябчун Р.М. - дов. б/н від
23.04.2014р.,

відповідача - Шевцов А.М. - дов. № 390/4 від
28.01.2013р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх.
№2363Х/1-9) на рішення господарського суду
Харківської області від 11.08.2014 р. у
справі № 922/2370/14,

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Спецмашпроект", м.
Київ,

до Державного підприємства "Харківське
конструкторське бюро з
машинобудування ім. О.О. Морозова", м.
Харків,

про стягнення 1 810 830,47 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 11.08.2014 р. (суддя
Добреля Н.С.) позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з Державного підприємства
"Харківське конструкторське бюро з
машинобудування ім. О.О. Морозова" на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Спецмашпроект" 1021889,65
грн. суми основної заборгованості, 76248,63
грн. суми пені, 60718,84 грн. суми 3% річних,
118191,17 грн. суми інфляційних витрат та
25540,97 грн. витрат зі сплати судового
збору.

Відповідач, ДП "Харківське
конструкторське бюро з
машинобудування ім. О.О. Морозова", з
рішенням суду першої інстанції не
погодився та подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення
господарського суду Харківської
області від 11.08.2014р. та стягнути
сплачені відповідачем судові витрати у
розмірі 13026,00 грн., посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
чинного законодавства.

Позивач, ТОВ "Спецмашпроект", відзиву на
апеляційну скаргу не надав, в судовому
засіданні просить апеляційну скаргу
відповідача залишити без задоволення,
а рішення господарського суду
Харківської області від 11.08.2014р. - без
змін. Вважає, що доводи, викладені в
апеляційній скарзі, є необґрунтованими
та такими, що не підлягають
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції законним та таким, що
прийняте у відповідності з нормами
чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі доводи
відповідача, перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлення обставин справи та
відповідність їх наданим доказам, та
повторно розглянувши справу в порядку
ст. 101 ГПК України, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду встановила
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
13.03.2010 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Міандр Груп"
(первинний кредитор) та Державним
підприємством "Харківське
конструкторське бюро з
машинобудування ім. О.О. Морозова"
(відповідач) було укладено договір
поставки № 1424и-ХКБМ, у відповідності до
умов якого, первинний кредитор
зобов`язується виготовити по
конструкторській документації
відповідача, поставити та передати у
власність відповідача комплектуючі
ходової частини (далі - продукція), у
номенклатурі, за цінами та у кількості,
які вказані в специфікаціях, які є
невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 5.1.1 договору платіж у
розмірі 50% від вартості першої партії
продукції, яка поставляється згідно
специфікації та графіку поставки,
проводиться протягом 10 банківських
днів, з дати задовільного завершення
випробувань відповідачем зразка
продукції первинного кредитора,
поставленого ним відповідачу за
договором № 1379и-ХКБМ від 10.02.2010 року.

Авансовий платіж у розмірі 50% від
вартості другої партії поставленої
продукції проводиться протягом 5
банківських днів після здійснення
балансового платежу за першою партією
поставленої продукції. Авансовий
платіж в розмірі 30% від вартості
наступної партії продукції, яка
поставляється згідно специфікацій та
графіку поставки, проводиться у строк
не пізніше 10 банківських днів з дати
завершення поставки попередньої
партії продукції (п. 5.1.2, п. 5.1.3 договору).

Згідно з п. 5.1.4 договору балансовий
платіж у розмірі 40% вартості першої
партії поставленої продукції - після
поставки першої партії продукції
відповідачу, але не пізніше 05.07.2010 року.

Пунктом 5.1.5 договору встановлено, що
балансовий платіж в розмірі 40% від
вартості кожної наступної партії
поставленої продукції проводиться
протягом 10 банківських днів з дати
отримання відповідачем грошових
коштів балансового платежу за кожну
партію виробів відповідача, які
виготовлені ним з використанням
продукції первинного кредитора, яка
поставляється за даним договором, але
не пізніше 7 календарних місяців з дати
поставки кожної партії продукції за
даним договором.

У відповідності до п. 5.1.6 договору
кінцевий розрахунок у розмірі 10% від
вартості першої та другої партії та 30%
вартості кожної наступної партії
поставленої продукції, проводиться
протягом 10 банківських днів з дати
отримання відповідачем грошових
коштів кінцевого розрахунку за кожну
партію виробів відповідача, які
виготовлені ним з використанням
продукції первинного кредитора, яка
поставлена за даним договором, але не
пізніше 9 календарних місяців з дати
поставки кожної партії продукції за
даним договором.

Відповідно до п. 13.8 договору сторони
зобов`язані негайно письмово
повідомляти один одного нові дані у
разі зміни своєї юридичної адреси або
банківських реквізитів.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За вимогами ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

За вимогами ч. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріали справи, 18.03.2010
року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Міандр Груп"
(первинний кредитор) та Державним
підприємством "Харківське
конструкторське бюро з
машинобудування ім. О.О. Морозова"
(відповідач) було укладено договір
поставки № 1430и-ХКБМ, у відповідності до
умов якого, первинний кредитор
зобов`язується поставити та передати у
власність відповідача продукцію, у
номенклатурі, за цінами та у кількості,
які вказані в специфікаціях, які
невід`ємною частиною даного договору.

Пунктом 5 вищезазначеного договору
встановлено прядок розрахунків за
даним договором.

Відповідно до п. 13.8 договору сторони
зобов'язані негайно письмово
повідомляти один одного нові дані у
разі зміни своєї юридичної адреси або
банківських реквізитів.

Також, 03.10.2010 року між первинним
кредитором, відповідачем та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Спецмашпроект"
(позивач) було укладено договір про
переуступку прав та обов'язків за
договором поставки № 1424и-ХКБМ від
13.03.2010 року, у відповідності до умов
якого, первинний кредитор передає, а
позивач приймає на себе всі права та
обов'язки по відношенню до відповідача
за договором поставки № 1424и-ХКБМ від
13.03.2010 року в якості постачальника.

Відповідно до п. 2 договору відповідач
не заперечує проти передачі первинним
кредитором прав та обов`язків
постачальника за договором поставки
позивачу.

Відповідно до п. 4 договору з моменту
підписання даного договору сторонами
взаємовідношення первинного кредитора
та відповідача за договором поставки
припиняються та виникають
взаємовідносини позивача та
відповідача за договором поставки.

Також, як встановлено судом першої
інстанції, 03.12.2010 року між первинним
кредитором, відповідачем та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Спецмашпроект"
(позивач) було укладено договір № 1 про
переуступку прав та обов`язків за
договором поставки № 1430и-ХКБМ від
18.03.2010 року, у відповідності до умов
якого, первинний кредитор передає, а
позивач приймає на себе всі права та
обов`язки по відношенню до відповідача
за договором поставки № 1430и-ХКБМ від
18.03.2010 року в якості постачальника.

Відповідно до п. 2 договору відповідач
не заперечує проти передачі первинним
кредитором прав та обов`язків
постачальника за договором поставки
позивачу.

Відповідно до п. 4 договору з моменту
підписання даного договору сторонами
взаємовідношення первинного кредитора
та відповідача за договором поставки
припиняються та виникають
взаємовідносини позивача та
відповідача за договором поставки.

Як вбачається з умов вищезазначених
договорів, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Міандр Груп"
передало свої права та обов`язки за
договорами поставки № 1424и-ХКБМ від
13.03.2010 року та № 1430и-ХКБМ від 18.03.2010 року,
як постачальника - Товариству з
обмеженою відповідальністю
"Спецмашпроект".

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою, окрім іншого,
внаслідок передання ним своїх прав
іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 516 ЦК України
заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Як свідчать матеріали справи, в ході
виконання вищезазначених договорів
поставки, 18.09.2012 року позивачем було
направлено на адресу відповідача лист
за вих. № 18/0912 про зміну банківських
реквізитів (ПАТ КБ "Аксіома", м. Харків,
р/р 2002, МФО 307305, ОКПО 33972230), у
відповідності до п. 13.8 договорів
поставки, яким сторони передбачили
зобов`язання негайно письмово
повідомляти один одного нові дані у
разі зміни своєї юридичної адреси або
банківських реквізитів.

В процесі виконання вищезазначених
договорів поставки, відповідачем було
перераховано позивачу кошти платіжним
дорученням № 1052 від 09.10.2012 року на суму
354059,65 грн. та платіжним дорученням № 1052
від 09.10.2012 року на суму 667830,00 грн. на
розрахунковий рахунок № 001 в АТ
"Ерде Банк" на оплату другої партії
товару.

Отже, як правильно встановлено судом
першої інстанції, у зв`язку зі зміною
позивачем розрахункового рахунку,
відповідач фактично не здійснив оплату
поставленого йому товару в повному
обсязі, у зв`язку з чим у нього
утворилась заборгованість перед
позивачем в сумі 1021889,65 грн., за
наступними видатковими накладними: за
договором поставки № 1424и-ХКБМ від
13.03.2010 року: № 101201 від 10.12.2012 року на суму
668741,00 (з них несплаченою залишились
13858,15 грн.); № 211101 від 21.11.2011 року на суму
40672,00 грн. № 121201 від 12.12.2011 року на суму
5248,00 грн. № 020201 від 02.02.2012 року на суму
12222,00 грн. № 130301 від 13.03.2012 року на суму
59073,00 грн. № 140301 від 14.03.2012 року на суму
59072,00 грн. № 150301 від 15.03.2012 року на суму
58947,00 грн. № 160301 від 16.03.2012 року на суму
59282,00 грн. № 270301 від 27.03.2012 року на суму
45685,50 грн. За договором поставки №
1430и-ХКБМ від 18.03.2010 року: № 200402 від 20.04.2011
року на суму 384600,00 грн. (з них
несплаченими залишились 171275,00 грн.) №
140801 від 17.08.2011 року на суму 153829,82 грн. (з
них несплаченими залишились 42255,00 грн.)
№ 030602 від 03.06.2011 року на суму 66800,00 грн.
200602 від 20.06.2011 року на суму 39690,00 грн. 240602
від 24.06.2011 року на суму 46200,00 грн. № 290602
від 29.06.2011 року на суму 196610,00 грн. № 160801
від 16.08.2011 року на суму 105000,00 грн.

11.10.2012 року відповідачем було
направлено на адресу позивача лист, в
якому зазначалось про те, що
відповідачем платіжним дорученням №
1051 від 09.10.2012 року на суму 354059,65 грн., в
тому числі ПДВ та платіжним дорученням
№ 1052 від 09.10.2012 року на суму 667830,00 грн., в
тому числі ПДВ помилково перерахувало
на розрахунковий рахунок № 001 в
ПАТ "Ерде Банк" м. Київ, МФО 380667
балансові платежі за другими партіями
договорів № 1424и-ХКБМ та № 1430и-ХКБМ
відповідно. У разі виникнення
складностей з отриманням вищевказаних
коштів відповідач просить позивача
повідомити про це.

16.10.2012 року позивачем було
направлено на адресу відповідача лист
з повідомленням про те, що на даний час
у зв`язку з тяжким фінансовим
становищем, ПАТ "Ерде Банк" не здійснює
ніяких зовнішніх платежів, в тому числі
і платежів по поверненню коштів,
помилково перерахованих на адресу
позивача.

29.11.2012 року відповідачем було
направлено лист директору -
розпоряднику Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб з проханням
дозволити позивачу перерахувати кошти
в сумі 1021889,65 грн. з урахуванням ПДВ з
поточного рахунку № 001 в ПАТ "Ерде
Банк" м. Київ, МФО 380667 на рахунок №
2002 в ПАТ "Аксіома", МФО 307305.

У зв`язку з ненаданням директором -
розпорядником Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб відповіді,
відповідачем 06.03.2013 року було повторно
направлено на його адресу лист з
проханням надати позивачу можливість
перерахувати грошові кошти з
розрахункового рахунку № 001 в АТ
"Ерде Банк".

Суд першої інстанції зробив правильний
висновок, що на час звернення позивача
до суду на його розрахунковий рахунок
№ 2002 в ПАО КБ "Аксіома" не
надходили грошові кошти 1021889,65 грн., за
поставку відповідачу другої партії
продукції, що підтверджується наданими
позивачем виписками з банківського
рахунку.

Відповідач вважає, що свої зобов`язання
за договорами поставки № 1424и-ХКБМ від
13.03.2010 року та № 1430и-ХКБМ від 18.03.2010 року
він виконав належним чином, про що
свідчить перерахування позивачу
грошових коштів платіжним дорученням
№ 1052 від 09.10.2012 року на суму 354059,65 грн. та
платіжним дорученням № 1052 від 09.10.2012
року на суму 667830,00 грн. на розрахунковий
рахунок № 001 в АТ "Ерде Банк" на
оплату другої партії товару та
повідомлення про зміну банківських
реквізитів без укладання додаткової
угоди не має юридичної сили, оскільки
зміна банківських реквізитів є
істотною умовою договору.

Проте, такі твердження відповідача
щодо того, що банківські реквізити є
істотними умовами договору, у зв`язку з
чим зміна банківських реквізитів без
укладення додаткової угоди неможлива,
є необґрунтованими, оскільки
відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу
України, істотними умовами договору є
умови про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або є
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

За вимогами ч. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Враховуючи викладене, такої істотної
умови договору, як зміна банківських
реквізитів, для договору поставки,
законом не передбачено.

Також, даного застереження не
передбачено і умовами, укладених між
сторонами договорів.

Сторони п. 13.8 договору передбачили
зобов`язання негайно письмово
повідомляти один одного нові дані у
разі зміни своєї юридичної адреси або
банківських реквізитів.

Як вбачається зі змісту даного
пункту договору, сторонами не було
передбачено форми, якою вони
повідомляють один одного про зміну
юридичної адреси або банківських
реквізитів, тому неправомірними є
посилання апелянта на те, що в листі за
вих. № 18/0912 від 18.09.2012р. не зазначено
саме відносно якого договору було
змінено банківські реквізити та з якої
дати вони є дійсними.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов до правильного висновку, що
позивачем було належним чином
повідомлено відповідача про зміну
банківських реквізитів, даний лист (від
18.09.2012 року за вих. № 18/0912) був отриманий
відповідачем, про що також свідчить
листування, в якому відповідач
зазначає про те, що ним було помилково
перераховано грошові кошти на
неналежні банківські реквізити (лист
від 11.10.2012 року за вих. № 4032-А/2).

Оскільки в матеріалах справи
відсутні, а відповідачем не надані
докази належного виконання
зобов`язання щодо оплати вартості
отриманої продукції (зарахування
вказаних коштів на змінений рахунок
позивача), судом першої інстанції
зроблено обґрунтований висновок про
законність та обґрунтованість
позовних вимог в частині стягнення
заборгованості в розмірі 1021889,65 грн.

Також, судом першої інстанції
обґрунтовано задоволено позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача нарахованих позивачем
60718,84 грн. 3% річних та 118191,17 грн. суми
інфляційних витрат на підставі ч. 2 ст.
625 ЦК України, оскільки факт
прострочення відповідачем виконання
основного грошового зобов'язання є
встановленим, дані вимоги заявлені
позивачем обґрунтовано, доведені
матеріалами справи та вірно
нараховані.

Що стосується стягнення з відповідача
нарахованих позивачем 76248,63 грн. пені,
судова колегія вважає за необхідне
зазначити, що п. 9.3 вищевказаних
договорів передбачено, що у разі, якщо
відповідач прострочить оплату за
продукцію в строки, вказані в даному
договорі, відповідач за кожен день
прострочки платежу, зобов`язаний
сплатити позивачу пеню у розмірі,
визначеному виходячи із розміру
облікової ставки НБУ, яка діє на момент
прострочки платежу, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ, яка
діяла в період за який нараховується
пеня.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Перевіривши нарахування пені за
розрахунком позивача з урахуванням
вимог діючого законодавства та умов
договору щодо строків оплати товару,
судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що позивачем вірно нараховано
відповідачу пеню в розмірі 76248,63 грн., а
тому позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, доводи
апеляційної скарги не знайшли
підтвердження в матеріалах справи.

Колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
повністю погоджується із висновками
суду першої інстанції та вважає, що при
прийнятті оскаржуваного рішення
місцевий господарський суд дав належну
правову оцінку наявним у матеріалах
справи доказам, через що рішення
господарського суду Харківської
області від 11.08.2014 р. у справі № 922/2370/14
підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105
ГПК України, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги
відмовити.

Рішення господарського суду
Харківської області від 11.08.2014 р. у
справі № 922/2370/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено
24.09.2014р.

Головуючий суддя
Бондаренко В.П.

Суддя
Ільїн О.В.

Суддя
Россолов В.В.