ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2014 р.
Справа № 909/553/14

Львівський апеляційний господарський
суд, в складі колегії:

головуючого-судді:
Якімець Г.Г.,

суддів:
Гнатюк Г.М.,

Кордюк Г.Т.,

при секретарі судового засідання
Кришталь М.Б.,

за участю представників:

від позивача (скаржника) - Марушко Н.В.

від відповідача-1- Пахолік Р.В.

від відповідача-2 - не з'явився

від прокуратури - Яворський Я.Т.

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного підприємства "Альма - Віта",
б/н від 31.07.2014 року

на рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 21.07.2014
року (підписане - 23.07.2014 року), суддя
Фанда О.М.

у справі № 909/553/14

за позовом Приватного підприємства
"Альма - Віта", с. Золотники
Теребовлянського району
Тернопільської області

до відповідача Відділу державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції, м.
Івано-Франківськ

до відповідача Головного управління
Державної казначейської служби
України в Івано-Франківській області,
м. Івано-Франківськ

за участю прокуратури міста
Івано-Франківська

про стягнення майнової шкоди в розмірі
2 586 000 грн.

в с т а н о в и в :

Рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 21.07.2014
року по справі №909/553/14 у задоволенні
позову Приватного підприємства "Альма -
Віта" до відповідачів: Відділу
державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції та Головного
управління Державної казначейської
служби України в Івано-Франківській
області про стягнення 2 586 000 грн. -
майнової шкоди відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що
процесуальні порушення, вчинені
виконавчою службою при здійсненні
виконавчих дій, на які посилається
позивач, не могли призвести до завдання
останньому збитків саме виконавчою
службою, оскільки, і на момент
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, і на момент
винесення постанови про звільнення
майна з-під арешту, таке майно не
належало боржнику, відтак, в даному
випадку, враховуючи відсутність
причинного зв'язку між шкодою,
заподіяною позивачу та діями органу
ДВС, місцевий господарський суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, Приватне підприємство
«Альма-Віта» подало апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати рішення
господарського суду
Івано-Франківської області від 21.07.2014
року по справі №909/553/14 та прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги
задоволити, вказуючи на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права. З урахуванням
доповнень до апеляційної скарги (б/н
від 04.09.2014 року), скаржник зазначає, що
саме неправомірними діями органу ДВС,
які полягали у винесенні начальником
ВДВС Івано-Франківського міського
управління юстиції постанови про
звільнення майна боржника з-під арешту,
Приватному підприємству «Альма-Віта»
як стягувачу у виконавчому провадженні
заподіяно шкоду в розмірі 2586000 грн.
Поряд з цим, вказує, що зазначену
постанову начальника ВДВС
Івано-Франківського міського
управління юстиції від 27.12.2012 року про
звільнення майна боржника з-під арешту
визнано незаконною та скасовано
ухвалою господарського суду
Львівської області від 23.12.2013 року,
залишеною без змін постановою ВГСУ від
28.04.2014 року. Крім цього, стверджує, що
постанова слідчого СВ
Теребовлянського РВ УМВС України в
Тернопільській області від 18.12.2012 року
не може бути належним доказом, що
підтверджує право власності на майно, а
саме: 60 тонн сухого молока та 40 тонн
селянського масла, (яке було звільнено
з-під арешту) Івано-Франківському
відділенню Аграрного фонду. Разом з
тим, апелянт повідомив суд, що листом за
вих.№6075/7/3.3-01/3.3 від 14.07.2014 року,
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Житомирській області повідомило
стягувача - ПП «Альма-Віта» про
відсутність майна та грошових коштів,
належних ТОВ «Уніпром ЛТД», що
унеможливлює виконання рішення суду
про стягнення з боржника 2586000 грн.

Представник позивача (скаржника) в
судовому засіданні вимоги апеляційної
скарги підтримав в повному обсязі,
просив скасувати рішення
господарського суду
Івано-Франківської області від 21.07.2014
року у справі №909/553/14 та прийняти нове,
яким задоволити позовні вимоги:
стягнути з Державного бюджету України
на користь ПП «Альма-Віта» 2586000 грн. -
майнової шкоди, заподіяної відділом
Державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції.

Представник ВДВС Івано-Франківського
МУЮ та прокурор в судовому засіданні
проти вимог апеляційної скарги
заперечили, з підстав, наведених у
відзиві відповідача-1 на апеляційну
скаргу (вих.№02-19/26467 від 05.09.2014 року),
просили оскаржуване рішення залишити
без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення. Зокрема, представник
органу ДВС вказував, що начальник
відділу ДВС Івано-Франківського
міського управління юстиції при
винесення постанови про зняття майна
з-під арешту, діяв в межах закону,
оскільки, на момент винесення даної
постанови, а також на момент арешту,
таке майно боржнику - ТзОВ «Уніпром
ЛТД» не належало.

Представник Головного управління
Державної казначейської служби
України в Івано-Франківській області в
судове засідання не з'явився, проте,
19.09.2014 року від останнього на адресу
суду надійшов відзив на апеляційну
скаргу (вих.№15-16-1/542-6097 від 17.09.2014 року), в
якому відповідач-2 зазначив, що Головне
управління Казначейства не несе
відповідальності за діяльність
органів Державної виконавчої служби, а
боржником згідно наказу
господарського суду Львівської
області від 17.12.2012 року, виданого на
виконання рішення від 26.11.2012 року у
справі №5015/4121/12 є ТзОВ «Уніпром ЛТД», а
не державний бюджет. Разом з тим,
вказував, що матеріальна шкода, у разі
задоволення позову, повинна
стягуватись з рахунків тієї бюджетної
установи, діями чи бездіяльністю
працівників якої заподіяно шкоду,
оскільки всі бюджетні організації
фінансуються з Державного бюджету і
кошти на їхніх рахунках є державними
коштами. Відтак, просив оскаржуване
рішення залишити без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

Суд, заслухавши пояснення прокурора та
представників позивача (скаржника) і
відповідача-1, розглянувши доводи
апеляційної скарги та дослідивши
наявні докази по справі, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським
судом та вбачається з матеріалів
справи, рішенням господарського суду
Львівської області від 26.11.2012 року по
справі №5015/4121/12 позов ПП "Альма-Віта" до
відповідачів: ТзОВ "Уніпром ЛТД" та ПП
"Західноукраїнський туристичний центр"
про стягнення боргу в сумі 2605129,31 грн.
задоволено частково: присуджено до
стягнення з ТзОВ "Уніпром ЛТД" на
користь ПП "Альма-Віта" 2586000 грн. -
основного боргу, 19129,31 грн. - 3% річних та
52102,59 грн. - судового збору. В
задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

На виконання вказаного рішення 17.12.2012
року господарським судом Львівської
області видано наказ по справі
№5015/4121/12.

19.12.2012 року головним державним
виконавцем ВДВС Івано-Франківського
міського управління юстиції Богаком
Я.В., на підставі заяви стягувача (ПП
"Альма-Віта"), винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження (ВП
№35743280) по наказу №5015/4121/12 від 17.12.2012
року та надано боржнику термін для
добровільного виконання до 26.12.2012 року.

27.12.2012 року головним державним
виконавцем ВДВС Івано-Франківського
міського управління юстиції Богаком
Я.В. складено акт опису й арешту майна: 60
тонн сухого молока в кількості 2400
мішків по 25 кг та 40 тонн селянського
масла солодковершкового, 72,5% жиру,
поміщеного в ящиках, що знаходиться за
адресою: м. Івано-Франківськ, вул.
Комунальна, 3.

27.12.2012 року начальником ВДВС
Івано-Франківського міського
управління юстиції Пахоліком Р.В.,
посилаючись на ст.60 ЗУ «Про виконавче
провадження», винесено постанову про
звільнення майна боржника з-під арешту
(ВП №35743280), у якій зазначено, що на
адресу ВДВС Івано-Франківського МУЮ
поступила заява від 27.12.2012 року
директора Івано-Франківського
регіонального відділення Аграрного
фонду про зняття арешту з описаного і
арештованого майна, а саме: 60 тонн
сухого молока та 40 тонн селянського
масла, оскільки, згідно поданих
документів, зазначене майно не
належить боржнику (ТзОВ «Уніпром ЛТД»).

28.12.2012 року стягувач - ПП «Альма Віта»
звернувся до господарського суду
Львівської області зі скаргою на дії
начальника ВДВС Івано - Франківського
МУЮ, посилаючись на неправомірність
зняття арешту з майна та прийняття
постанови від 27.12.2012 року.

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 23.12.2013 року у
справі №5015/4121/12 скаргу ПП "Альма-Віта"
задоволено: визнано незаконною та
скасовано постанову начальника
відділу Державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції від 27.12.2012 року про
звільнення майна боржника з-під арешту,
винесену у виконавчому провадженні
№35743280 з примусового виконання наказу
господарського суду Львівської
області №5015/4121/12 від 17.12.2012 року.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 12.02.2014 року у
справі №5015/4121/12, апеляційну скаргу ВДВС
Івано-Франківського МУЮ задоволено:
ухвалу господарського суду Львівської
області від 23.12.2013 року скасовано та
відмовлено в задоволенні скарги ПП
"Альма-Віта".

Постановою Вищого господарського суду
України від 24.04.2014 року у справі
№5015/4121/12 постанову Львівського
апеляційного господарського суду від
12.02.2014 року скасовано, а ухвалу
господарського суду Львівської
області від 23.12.2013 року - залишено без
змін.

Відтак, ПП «Альма-Віта» звернулось до
господарського суду з позовом до
відповідачів: Відділу державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції та
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Івано-Франківській області про
стягнення 2 586 000 грн. - майнової шкоди.

Частиною 2 ст.16 ЦК України передбачено,
що одним із способів захисту цивільних
прав та інтересів, зокрема, є
відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України
збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); 2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів.

Поряд з цим, у вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, заподіяної
внаслідок невиконання рішення суду,
господарським судам слід враховувати,
що для висновку про наявність
безпосереднього причинного зв'язку між
невиконанням судового рішення, яке
набрало законної сили, та заподіяною
шкодою недостатньо встановити тільки
факт невиконання судового рішення та
неотримання кредитором присудженого
судом. Під час розгляду справи суду
необхідно встановити, чи могло бути
таке судове рішення фактично виконане
в момент пред'явлення його до
виконання, зокрема, чи мав боржник
майно, достатнє для виконання судового
рішення в порядку та у спосіб,
зазначений в ньому, чи не було це майно
обтяжене іншими зобов'язаннями, які
перешкоджали б виконанню рішення, чи
були заявлені в цей час вимоги інших
стягувачів на майно боржника, тощо (п.9
роз'яснення Вищого арбітражного суду
України №02-5/215 від 01.04.1994 року «Про
деякі питання практики вирішення
спорів пов'язаних з відшкодуванням
шкоди).

Подаючи позов про відшкодування шкоди,
ПП «Альма-Віта» посилається на
порушення відділом Державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції його прав
та охоронюваних законом інтересів, як
стягувача у виконавчому провадженні з
виконання наказу господарського суду
Львівської області від 17.12.2012 року по
справі №5015/4121/12, внаслідок винесення
27.12.2012 року начальником вказаного
органу постанови про звільнення майна
боржника з-під арешту.

Вказаною постановою органу ДВС про
звільнення майна боржника з-під арешту
встановлено, що на адресу відділу ДВС
Івано-Франківського МУЮ поступила
заява директора Івано-Франківського
регіонального відділення Аграрного
фонду про зняття арешту з описаного і
арештованого майна 27.12.2012 року, а саме: 60
тонн сухого молока та 40 тонн
селянського масла, згідно поданих
документів вище зазначене майно не
належить боржнику - ТзОВ «Уніпром ЛТД»
(арк. справи 23).

Згідно Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року
державний виконавець лише після
виявлення майна боржника проводить
опис та арешт цього майна, про що
складає акт.

При складенні акту опису й арешту майна
(27.12.2012 року) державним виконавцем
накладено арешт на майно, яке стягувач
у заяві про відкриття кримінального
провадження зазначив як майно, належне
боржнику - ТзОВ «Уніпром ЛТД» та просив
провести опис і накласти арешт на таке,
однак, доказів зазначеного до органу
ДВС не представив, в той час, як на
момент складення державним виконавцем
вказаного акту, старшим слідчим СВ
Теребовлянського РВ УМВС України в
Тернопільській області майором
міліції Сергеюк О.В. було прийнято
постанову від 18.12.2012 року про закриття
кримінального провадження, згідно якої
кримінальне провадження, внесене до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань за №0000006 від 21.11.2012
року за ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190
КК України, закрито у зв'язку з
відсутністю в діях посадових осіб ТзОВ
«Уніпром ЛТД» складу кримінального
правопорушення. Поряд з цим,
постановлено, що речові докази - 60 тонн
сухого молока та 40 тонн вершкового
масла, виробництва ПП «Альма-Віта», які
знаходились на відповідальному
зберіганні ТзОВ «Аграрний цукровий
альянс» у приміщенні холодильних камер
ВАТ «Івано-Франківський
птахокомбінат» слід передати
Аграрному фонду як добросовісному
власнику зазначеної продукції (арк.
арк. справи 90-92).

У зв'язку з наведеним вище, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду про
критичну оцінку посилань позивача на
неправомірні дії відділу ДВС
Івано-Франківського міського
управління юстиції у зв'язку із
винесення 27.12 2012 року начальником
даного відділу постанови про
звільнення з-під арешту 60 тонн сухого
молока та 40 тонн селянського масла,
оскільки, в матеріалах справи наявні
докази, які свідчать, що на момент
відкриття виконавчого провадження, а
також на момент прийняття постанови
від 27.12.2012 року про зняття з-під арешту,
майно, зазначене у останній не належало
боржнику.

Разом з тим, позивачем не надано суду
доказів того, чи могло бути рішення
господарського суду від 26.11.2012 року у
справі №5015/4121/12 фактично виконане в
момент пред'явлення його до виконання,
зокрема, чи мав боржник будь-яке інше
майно, достатнє для виконання судового
рішення в порядку та у спосіб,
зазначений в ньому, чи не було це майно
обтяжене іншими зобов'язаннями, які
перешкоджали б виконанню рішення, чи
були заявлені в цей час вимоги інших
стягувачів на майно боржника, що має
важливе значення при вирішенні спору
про відшкодування шкоди, заподіяної
внаслідок невиконання рішення суду.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом, процесуальні
порушення, допущені органом Державної
виконавчої служби при здійсненні
виконавчих дій, які встановлені
господарським судом Львівської
області ухвалою від 23.12.2013 року у справі
№5015/4121/12 та на які посилається ПП
«Альма-Віта», не могли призвести до
заподіяння останньому збитків
відділом ДВС Івано-Франківського МУЮ.

Поряд з цим, слід зазначити, що
постановою слідчого СВ
Івано-Франківського МВ УМВС України в
Івано-Франківській області Бакай В.В.
від 25.02.2014 року кримінальне
провадження, внесене 05.04.2013 року до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань за №0000066, закрито у
зв'язку з відсутності ознак злочину,
передбаченого ч.2 ст.364 КК України (арк.
арк. справи 94-96).

Статтею 32 ГПК України передбачено, що
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно із ст.33 ГПК України, кожна з
сторін повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень. Позивачем
такі обставини не доведено.

Враховуючи все вищенаведене, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду про
відсутність підстав для задоволення
позову ПП «Альма-Віта» та стягнення на
користь останнього з Державного
бюджету України 2 586 000 грн. - майнової
шкоди, заподіяної відділом Державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції.

З огляду на це, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що при
прийнятті оскаржуваного рішення,
місцевий господарський суд повно і
всебічно перевірив всі обставини
справи, дав належну правову оцінку
зібраним у справі доказам та прийняв
законне і обґрунтоване рішення.

Враховуючи наведене, доводи скаржника
про скасування рішення місцевого
господарського суду є безпідставними.

Рішення місцевого суду прийняте у
відповідності з вимогами діючого
законодавства, а тому підстав для його
скасування апеляційний суд не вбачає.

Разом з тим, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне:

Згідно п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про
судовий збір» за подання позовної
заяви про відшкодування шкоди,
заподіяної особі незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, їх посадовою
або службовою особою, а так само
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури або суду, судовий збір не
справляється.

Поряд з цим, пунктом 2.3 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №7 від 21.02.2013 року «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України» передбачено, що у силу
пункту 13 частини другої статті 3 Закону
судовий збір не справляється за
подання позовної заяви про
відшкодування шкоди, заподіяної особі
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю зазначених у цій нормі
органів та осіб. Питання стосовно
незаконності відповідних рішень, дій
чи бездіяльності можуть вирішуватися
господарським судом лише за
результатами розгляду справи по суті,
тому пов'язані з цим обставини не
підлягають з'ясуванню під час
прийняття судом позовної заяви і
останню не може бути повернуто судом у
зв'язку з несплатою судового збору.
Розподіл останнього (та інших сум
судових витрат) між сторонами
здійснюється в подальшому згідно з
судовим рішенням, прийнятим по суті
справи, з урахуванням приписів статті 49
ГПК.

Проте, місцевим господарським судом,
всупереч вимогам ст.49 ГПК України, не
проведено розподіл судових витрат, а в
оскаржуваному рішенні зазначено, що
відповідно до п.13 ч.2 ст.3 ЗУ «Про судовий
збір» в даному випадку судовий збір не
справляється.

Відповідно до ч.2 ст.104 ГПК України
порушення або неправильне
застосування норм процесуального
права може бути підставою для
скасування або зміни рішення лише за
умови, якщо це порушення призвело до
прийняття неправильного рішення.

Враховуючи, що наведене вище порушення
місцевим господарським судом
процесуального права щодо розподілу
між сторонами судових витрат не
призвело до прийняття неправильного
рішення, колегія суддів дійшла
висновку про залишення оскаржуваного
рішення без змін.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.4 Закону
України "Про судовий збір" судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Згідно п.п.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України
"Про судовий збір" за подання до
господарського суду позовної заяви
майнового характеру сплачується
судовий збір в розмірі 2 відсотки ціни
позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Крім того, відповідно до п.п.4 п.2 ч.2 ст.4
Закону України "Про судовий збір"
ставка судового збору за подання до
господарського суду апеляційної
скарги на рішення суду становить 50
відсотків ставки, що підлягає сплаті
при поданні позовної заяви, а у разі
подання позовної заяви майнового
характеру - 50 відсотків ставки,
обчисленої виходячи з оспорюваної
суми.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку
про стягнення з Приватного
підприємства «Альма-Віта» в доход
Державного бюджету України 77580 грн. -
судового збору (з яких: 51720 грн. - судовий
збір за подання позову та 25860 грн. -
судовий збір за розгляд апеляційної
скарги).

Керуючись ст.ст. 49, 101, 102, 103, 105 ГПК
України,

постановив:

Рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 21.07.2014
року по справі №909/553/14 залишити без
змін, а апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Альма-Віта» - без
задоволення.

Стягнути з Приватного підприємства
«Альма-Віта» (48115, Тернопільська
область, Теребовлянський район, с.
Золотники, вул. Містечко, 52, і.к. 22335971) в
доход Державного бюджету України 77580
грн. - судового збору (з яких: 51720 грн. - за
подання позову та 25860 грн. - за розгляд
апеляційної скарги).

На виконання постанови Львівського
апеляційного господарського суду
місцевому господарському суду видати
наказ.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Матеріали справи №909/553/14 повернути до
господарського суду
Івано-Франківської області.

Повну постанову складено 29.09.2014 року

Головуючий-суддя
Якімець Г.Г.

Судді
Гнатюк Г.М.

Кордюк Г.Т.