м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «СК «Антстрой»
До Публічного акціонерного товариства
Про стягнення 28 713,44 грн.
Суддя Ващенко
Представники сторін:
Від позивача: Кочерга В.О. представник
за довіреністю № 80 від 22.07.14.
Сапегін В.В. представник
за довіреністю № 96 від 08.09.14.
Від відповідача: не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «СК «Антстрой» (далі -
позивач) до Публічного акціонерного
товариства «БМ Банк» (далі -
відповідач), про стягнення 24 930,27 грн.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач вказує на те, що між сторонами
було підписано Протокол про наміри, на
підставі якого позивачем було сплачено
відповідачу грошові кошти в розмірі 24
930,27 грн. Вказані грошові кошти за
умовами зазначеного протоколу про
наміри повинні були бути повернуті
відповідачем позивачу після придбання
позивачем майна, переданого
відповідачу в заставу, на публічних
торгах та перерахуванням Товариством з
обмеженою відповідальністю «СК
«Антстрой» грошових коштів за
зазначене майно. Проте, за твердженням
позивача, Публічне акціонерне
товариство «БМ Банк» зазначені грошові
кошти не повернуло, що зумовило
звернення позивача з даним позовом до
суду.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 05.09.13. порушено провадження у
її до розгляду на 24.09.13.
24.09.13. представником відповідача через
відділ діловодства суду було подано
письмовий відзив на позовну заяву, в
якому Публічне акціонерне товариство
«БМ Банк» проти позову заперечує з
підстав, викладених в відзиві.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 24.09.13. на підставі ст. 77 ГПК
України розгляд справи було відкладено
В судовому засіданні 15.10.13. на підставі
ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено
перерву до 29.10.13., про що сторони були
повідомлені під розписку.
В зв'язку з перебуванням судді Ващенко
відповідною ухвалою суду було
призначено до розгляду на 28.11.13.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 28.11.13. на підставі ст. 77 ГПК
України розгляд справи було відкладено
За результатами судового засідання
було зупинено до вирішення іншої
міста Києва, про що судом було прийнято
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 19.05.14. поновлено провадження у
до розгляду на 05.06.14.
03.06.14. представником відповідача через
відділ діловодства суду було подано
письмові заперечення по справі.
04.06.14. представником позивача через
відділ діловодства суду на підставі ст.
22 ГПК України було подано заяву про
збільшення розміру позовних вимог.
Вказану заяву було відкладено судом до
встановлення фактичних обставин
справи.
05.06.14. представником позивача через
відділ діловодство суду було подано
письмові пояснення по справі.
В судовому засіданні 05.06.14. на підставі
ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено
перерву до 12.06.14.
В судовому засіданні 12.06.14. судом
прийнято заяву позивача про збільшення
розміру позовних вимог в частині
стягнення з відповідача 28 713,44 грн., а
саме: 24 930,27 грн. - основного боргу, 1 460,82
грн. - збитків від інфляції, 713,46 грн. - 3%
річних, 1 608,89 грн. - пені. Крім того, у
відповідності до прийнятої заяви
позивач просить суд стягнути з
відповідача 4 588,00 грн. - витрат на
Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України,
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
Вказану заяву про збільшення розміру
позовних вимог прийнято господарським
судом, отже має місце нова ціна позову,
виходячи з якої вирішується спір.
Вказане також викладено в п. 17
інформаційного листа Вищого
господарського суду України № 01-8/2351
від 20.10.2006 р. "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2005 році та
в I півріччі 2006 року" та п. 3.10 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції».
В судовому засіданні 12.06.14. на підставі
ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено
перерву до 26.06.14., про що сторони були
повідомлені під розписку.
В зв'язку з перебуванням судді Ващенко
Т.М. у відпустці, відповідною ухвалою
призначено на 22.07.14.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 22.07.14. на підставі ст. 77 ГПК
України розгляд справи було відкладено
В судовому засіданні 09.09.14. судом було
винесено на розгляд клопотання
відповідача, подане 05.09.14. через відділ
діловодства суду, , про зупинення
провадження в даній справі.
Представники позивача проти вказаного
клопотання в судовому засіданні 11.09.14.
Розглянувши зазначене клопотання суд
дійшов висновку про відмову в його
задоволенні з огляду на наступне.
Відповідно до приписів ст. 79 ГПК
України, господарський суд зупиняє
провадження у справі в разі
неможливості розгляду даної справи до
вирішення пов'язаної з нею іншої
справи, що розглядається іншим судом, а
також у разі звернення господарського
суду із судовим дорученням про надання
правової допомоги до іноземного суду
або іншого компетентного органу
іноземної держави. Господарський суд
має право зупинити провадження у
справі за клопотанням сторони,
прокурора, який бере участь в судовому
процесі, або за своєю ініціативою у
випадках: призначення господарським
судом судової експертизи; надсилання
господарським судом матеріалів
прокурору або органу досудового
розслідування; заміни однієї з сторін
її правонаступником.
Зупинення провадження у справі - це
тимчасове або повне припинення всіх
процесуальних дій у справі, що
викликане настанням зазначених у
законі причин, що перешкоджають
подальшому руху процесу, і щодо яких
невідомо, коли вони можуть бути
Зі змісту наведеної норми випливає, що
причиною зупинення провадження у
справі в даному випадку є неможливість
її розгляду до вирішення пов'язаної з
нею іншої справи, яка розглядається
іншим судом.
Господарський суд повинен зупинити
провадження у справі за наявності
інформації про розгляд іншої справи,
незалежно від заяв учасників судового
процесу. Така інформація
підтверджується тільки судовими
документами: ухвалами, рішеннями,
постановами судів, позовними заявами,
скаргами.

Для вирішення питання про зупинення
провадження у справі господарському
суду слід з'ясовувати: як пов'язана
справа, яка розглядається
господарським судом, зі справою, що
розглядається іншим судом; чим
обумовлюється неможливість розгляду
справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що
рішення іншого суду, який розглядає
справу, встановлює обставини, що
впливають на збирання та оцінку
доказів у даній справі, зокрема, факти,
що мають преюдиціальне значення. Ці
обставини повинні бути такими, що мають
значення для даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до
вирішення справи іншим судом полягає в
тому, що обставини, які розглядаються
іншим судом, не можуть бути встановлені
господарським судом самостійно у даній
справі. Йдеться про те, що
господарський суд не може розглянути
певну справу через обмеженість своєї
юрисдикції щодо конкретної справи
внаслідок: непідвідомчості;
обмеженості предметом позову;
неможливості розгляду тотожної справи;
певної черговості розгляду вимог.

З матеріалів справи № 910/11587/13
вбачається, що предметом спору між
сторонами є стягнення з відповідача
грошових коштів, сплачених на підставі
підписаного між сторонами Протоколу
про наміри.

Обставини даної справи суд може
встановити самостійно в межах її
розгляду, оскільки суд в даній ситуації
жодним чином не обмежений ні своєю
юрисдикцією, ні предметом позову щодо
збирання та оцінки доказів.

Крім того, із обставин даної справи не
вбачається, що справа про стягнення
грошових коштів має бути розглянута
тільки після завершення розгляду
справи про стягнення збитків за
неналежне виконання умов договору про
зберігання.

Після прийняття судового рішення у
справі № 910/9421/14 Господарського суду
міста Києва жодна із сторін не
позбавлена права звернутись у даній
справі з заявою про перегляд рішення
суду за нововиявленими обставинами,
якщо певна обставина, встановлена
вказаним рішенням суду матиме істотне
значення для прийняття іншого рішення
у даній справі, ніж те буде прийняте за
наслідками розгляду спору по суті.

Представник відповідача в судове
засідання 09.09.14. не з'явився, проте 09.09.14.
через відділ діловодства суду подав
клопотання про відкладення розгляду
справи № 910/16982/13 в зв'язку з
перебуванням повноважених
представників відповідача в інших
судових засіданнях.

Представники позивача в судовому
засіданні 09.09.14. проти клопотання про
відкладення розгляду справи
заперечували.

Приписами ч. 1 ст. 77 ГПК України
визначено вичерпний перелік підстав
для відкладення розгляду справи, а
саме: нез'явлення в засідання
представників сторін, інших учасників
судового процесу; виникнення технічних
проблем, що унеможливлюють участь
особи у судовому засіданні в режимі
відеоконференції, за наявності ухвали
суду про таку участь, крім випадків,
коли відповідно до цього Кодексу
судове засідання може відбутися без
участі такої особи; неподання
витребуваних доказів; необхідність
витребування нових доказів; залучення
до участі в справі іншого відповідача,
заміна неналежного відповідача;
необхідність заміни відведеного судді,
судового експерта.

Господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні (п. 3.9.2
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

Суд звертає увагу відповідача на те, що
суд обмежений строками вирішення спору
по суті, встановленими приписами ст. 69
Господарського процесуального кодексу
України.

При цьому, оскільки суд відкладав
розгляд справи, надаючи можливість
учасникам судового процесу
реалізувати свої процесуальні права на
представництво інтересів у суді та
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 ГПК України, не
знаходить підстав для відкладення
розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст.
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
строку.

Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005р. у справі "Смірнова проти
України").

Відповідно до Листа Верховного Суду
України головам апеляційних судів
України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у
цивільних, адміністративних і
господарських справах перебіг
провадження для цілей статті 6
Конвенції розпочинається з моменту
подання позову і закінчується
винесенням остаточного рішення у
справі.

Критерії оцінювання "розумності"
строку розгляду справи є спільними для
всіх категорій справ (цивільних,
господарських, адміністративних чи
кримінальних). Це - складність справи,
поведінка заявника та поведінка
органів державної влади (насамперед,
суду). Відповідальність держави за
затягування провадження у справі, як
правило, настає у випадку
нерегулярного призначення судових
засідань, призначення судових засідань
з великими інтервалами, затягування
при передачі або пересиланні справи з
одного суду в інший, невжиття судом
заходів до дисциплінування сторін у
справі, свідків, експертів, повторне
направлення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
розгляд.

Всі ці обставини судам слід
враховувати при розгляді кожної
справи, оскільки перевищення розумних
строків розгляду справ становить
порушення прав, гарантованих пунктом 1
статті 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, а збільшення
кількості звернень до Європейського
суду з прав людини не лише погіршує
імідж нашої держави на міжнародному
рівні, але й призводить до значних
втрат державного бюджету.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, враховуючи предмет
спору, а також доказове наповнення
матеріалів справи, суд вважає за
можливе розглянути справу за наявними
в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК
України.

В судовому засіданні 11.09.14.
представниками позивача підтримано
позовні вимоги.

За результатами дослідження доказів,
наявних в матеріалах справи, суд в
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення
у справі № 910/16982/13.

В судовому засіданні 09.09.14. судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.12.11. між відповідачем (далі - Банк) та
позивачем (далі - Покупець) було
підписано Протокол про наміри (далі -
Протокол).

Відповідно до п. 1 Протоколу, між Банком
та ТОВ «Трансбуд-Сервіс» (далі -
Позичальник) 13.04.07. укладено Договір №
2007-36/ОС-1 (далі - Кредитний договір). В
забезпечення належного виконання
зобов'язань за Кредитним договором
Позичальник передав Банку в заставу
рухоме майно, а саме:

- екскаватор колісний, марка (модель)
НОМЕР_4, 2006 року випуску, заводській №
НОМЕР_3, двигун № НОМЕР_1, реєстраційний
номер НОМЕР_5;

- екскаватор гусеничний, марка (модель)
JСВ JS220LС, 2007 року випуску, заводській
№ НОМЕР_6, двигун № НОМЕР_7,
реєстраційний номер НОМЕР_8;

- віброток комбінований VM132D, 2007 року
випуску, номер шасі (кузову НОМЕР_9,
реєстраційний номер НОМЕР_10;

- асфальтоукладач (на гусеничному ходу)
модель ВF691С, виробник ВОМАG Italia s.r.l.
серійний номер № НОМЕР_11, двигун №
НОМЕР_2, Тип двигуна Deutz TCD 2013 L06
(дизельний), 2008 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_12 (далі -
Заставлене майно) .

Пунктом 2 Протоколу визначено, що
відповідно до виконавчих написів
нотаріуса Банком, як
заставодержателем, розпочато
процедуру звернення стягнення на
Заставлене майно та ініційована
процедура виконавчого провадження в
органах Державної виконавчої служби.

З метою забезпечення реалізації
Заставленого майна на прилюдних
торгах, сторони дійшли згоди, що Банк,
як заставодержатель та стягувач у
виконавчому провадженні,
зобов'язується надати всю необхідну
інформацію щодо реалізації
заставленого майна та забезпечити
участь Покупця у прилюдних торгах, а
Покупець зобов'язується придбати
Заставлене майно на прилюдних торгах,
який буде проведений Державною
виконавчою службою у процедурі
виконавчого провадження, дата
проведення якого буде встановлена
пізніше, за ціною не нижчою за
стартовою ціною лотів, а саме:

- екскаватор колісний, марка (модель)
НОМЕР_4, 2006 року випуску, заводській №
НОМЕР_3, двигун № НОМЕР_1, реєстраційний
номер НОМЕР_5 - за ціною не нижче 300 523,00
грн.;

- екскаватор гусеничний, марка (модель)
JСВ JS220LС, 2007 року випуску, заводській
№ НОМЕР_6, двигун № НОМЕР_7,
реєстраційний номер НОМЕР_8 за ціною не
нижче 540 000,00 грн.;

- віброкаток комбінований VM132D, 2007 року
випуску, номер шасі (кузову НОМЕР_9,
реєстраційний номер НОМЕР_10 за ціною не
нижче 348 759,00 грн.;

- асфальтоукладач (на гусеничному ходу)
модель ВF691С, виробник ВОМАG Italia s.r.l.
серійний номер № НОМЕР_11, двигун №
НОМЕР_2, Тип двигуна Deutz TCD 2013 L06
(дизельний), 2008 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_12 за ціною
не нижче 1 260 544,60 грн.

Вартість Заставленого майна
визначається державним виконавцем
згідно ЗУ «Про виконавче провадження»
(п. 4 Протоколу).

В п. 5 Протоколу сторони погодили, що як
гарантію виконання Покупцем своїх
зобов'язань з придбання Заставленого
майна, Покупець в день підписання
Протоколу передав уповноваженому
працівнику Банку грошові кошти в
розмірі 3 000,00 доларів США. Після
придбання Покупцем Заставленого майна
з прилюдних торгів, уповноважений
представник банку повертає Покупцю
грошові кошти, отримані на підставі
Протоколу, в день перерахування
Покупцем коштів за придбане майно на
депозитний рахунок Державної
виконавчої служби.

На підставі Протоколу позивачем було
передано відповідачу 3 000,00 доларів США.
Вказане не заперечується відповідачем
та підтверджується наявними в
матеріалах справи документами.

Спір у справі виник в зв'язку з
неповерненням відповідачем позивачу
гарантійного платежу.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що результаті
проведення аукціонів з продажу майна
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Трансбуд-Сервіс»,
позивача було визнано переможцем та
укладено наступні Договори
купівлі-продажу майна:

- Договір купівлі - продажу майна
підприємства - банкрута від 30.05.13.,
укладений на виконання протоколу №
1/М-ТБС проведення прилюдних торгів
від 30.05.13., згідно якого набуто у
власність екскаватор-навантажувач
марка (модель) НОМЕР_4, 2006 року випуску,
заводській № НОМЕР_3. Ціна продажу 315
479,00 грн. з ПДВ.

Грошові кошти в повному обсязі
перераховано позивачем за реквізитами,
передбаченими протоколом № 1/М-ТБС
проведення прилюдних торгів від 30.05.13.,
що підтверджується платіжними
дорученнями № 375 від 21.05.13.; № 420 від
30.05.13.; № 431 від 03.06.13.; № 449 від 06.06.13.

- Договір № 2 купівлі - продажу майна
підприємства - банкрута від 28.08.12.,
укладений на виконання протоколу
проведення прилюдних біржових торгів
№ 1/М-ТБС від 28.08.12., згідно якого набуто
у власність екскаватор гусеничний
марка (модель) JСВ JS220LС, 2007 року
випуску, заводській № НОМЕР_6, двигун №
НОМЕР_7, реєстраційний номер НОМЕР_8.
Ціна продажу 416 990,00 грн. з ПДВ.

Грошові кошти в повному обсязі
перераховано позивачем за реквізитами,
передбаченими протоколом №1/М-ТБС
проведення прилюдних біржових торгів
від 28.08.12., що підтверджується
платіжними дорученнями № 281 від 23.08.12.;
№ 290 від 29.08.12.

- Договір купівлі - продажу майна
підприємства - банкрута від 08.08.12.,
укладений на виконання протоколу
№1/М-ТБС проведення прилюдних біржових
торгів від 03.08.12., згідно якого набуто у
власність віброкаток комбінований VM132D,
2007 року випуску, номер шасі (кузову
НОМЕР_9, реєстраційний номер НОМЕР_10.
Ціна продажу 258 230,00 грн. з ПДВ.

Грошові кошти в повному обсязі
перераховано позивачем за реквізитами,
передбаченими протоколом № 1/М-ТБС
проведення прилюдних біржових торгів
від 03.08.12., що підтверджується
платіжними дорученнями № 231 від 02.08.12.;
№ 239 від 07.08.12.

- Договір купівлі - продажу майна
підприємства - банкрута від 29.03.13..,
укладений на виконання Протоколу №
1/М-ТБС проведення аукціону від 29.03.13.,
згідно якого набуто у власність
асфальтоукладач, моделі (на
гусеничному ходу) модель ВF691С, виробник
ВОМАG Italia s.r.l. серійний номер № НОМЕР_11,
двигун № НОМЕР_2, Тип двигуна Deutz TCD 2013 L06
(дизельний), 2008 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_12. Початкова
ціна продажу 622 500,00 грн. без ПДВ. Ціна
продажу 625 612,50 грн., в т.ч. ПДВ.

Грошові кошти в повному обсязі
перераховано позивачем за реквізитами,
передбаченими протоколом № 1/М-ТБС
проведення аукціону від 29.03.13., що
підтверджується платіжними
дорученнями № 163 від 20.03.13.; № 185 від
03.04.13.

Таким чином, позивачем було повністю
виконано умови зазначених договорів
купівлі-продажу та в повному обсязі
плачено грошові кошти за придбану
техніку.

При цьому, Протоколом (п. 4) було чітко
визначено, що вартість Заставленого
майна визначається державним
виконавцем згідно ЗУ «Про виконавче
провадження».

Днем розрахунку за останню одиницю
Заставного майна є 06.06.13. (день
останнього здійсненого позивачем
платежу по оплаті придбаного
Заставного майна).

Як відзначалось судом, в п. 5 Протоколу
сторони погодили, що як гарантію
виконання Покупцем своїх зобов'язань з
придбання Заставленого майна, Покупець
в день підписання Протоколу передав
уповноваженому працівнику Банку
грошові кошти в розмірі 3 000,00 доларів
США. Після придбання Покупцем
Заставленого майна з прилюдних торгів,
уповноважений представник банку
повертає Покупцю грошові кошти,
отримані на підставі Протоколу, в день
перерахування Покупцем коштів за
придбане майно на депозитний рахунок
Державної виконавчої служби.

Гарантійний платіж, за своєю природою є
мірою забезпечення виконання Покупцем
своїх зобов'язань за Протоколом перед
Банком в частині придбання
Заставленого майна.

В силу ст. 599 Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

В зв'язку з виконанням позивачем своїх
зобов'язань за Протоколом, а саме
купівлі Заставленого майна на аукціоні
та оплати вказаного майна,
необхідність використання
гарантійного платежу за своїм цільовим
призначенням перестало бути
необхідним, а тому гарантійний платіж в
розмірі 3 000,00 доларів США (гривневий
еквівалент становить 23 979,00 грн. за
офіційним курсом НБУ 1 долар США=7,9930
грн. станом на день виконання
зобов'язання) підлягає поверненню
відповідачем позивачу.

Листом № 28 від 01.07.13 позивач з вертався
до відповідача з проханням повернути
гарантійний платіж. Проте, Банк
відмовив позивачу в повернення
гарантійного платежу листом № 1149-05/2
від червня 2013 року.

Посилання відповідача на те, що позивач
свої зобов'язання за Протоколом про
наміри не виконав, оскільки придбав
Заставлене майно не за ціною,
визначеною в Протоколом, а за ціною, що
була виставлена на аукціоні, не
приймається судом до уваги з огляду на
наступне.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини, тобто, дії осіб,
спрямовані на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Під час проведення прилюдних торгів
продавець та учасники торгів у
встановленому законом порядку певними
діями (ціновими пропозиціями)
визначають переможця торгів та ціну
продажу майна, в результаті чого
переможець торгів набуває право на
придбання об'єкту. Результатом
проведення прилюдних торгів є
визначення покупця - переможця
аукціону та завершення процедури
торгів шляхом підписання протоколу
ліцитатором та покупцем, який одержав
право на придбання об'єкта.

Як зазначалось судом, позивач став
переможцем прилюдних торів з продажу
Заставленого майна та сплатив ціну за
вказане майно згідно результатів
зазначених прилюдних торгів.

Разом з тим, згідно з частиною
четвертою статті 635 ЦК України, договір
про наміри (протокол про наміри тощо),
якщо в ньому немає волевиявлення
сторін щодо надання йому сили
попереднього договору, не вважається
попереднім договором.

Згідно з ч. 6 статті 182 ГК України, угода
сторін про наміри (протокол про наміри
тощо) не визнається попереднім
договором і не породжує юридичних
наслідків.

Протокол про наміри від 23.12.11.,
підписаний між позивачем і
відповідачем, не містить волевиявлення
сторін щодо надання йому сили
попереднього договору.

При застосуванні зазначених норм слід
виходити з того, що документ, який
відповідає вимогам частини першої
статті 635 ЦК України, частин першої та
другої статті 182 ГК України, є
попереднім договором, незалежно від
його назви, навіть якщо сторони
визначили його як договір про наміри,
протокол про наміри тощо. Такий
попередній договір створює для сторін
юридичні наслідки. Якщо ж документ,
названий сторонами попереднім
договором, не відповідає вимогам
частини першої статті 635 ЦК України,
частин першої та другої статті 182 ГК
України, то він не є попереднім
договором, хоча б він і містив наміри
сторін до співробітництва, до розробки
проектів договорів та їх укладення в
майбутньому тощо (п. 35 листа Вищого
господарського суду України від 07.04.08.
№ 01-8/2011).

Зважаючи на встановлені факти та
вимоги вищезазначених правових норм, а
також враховуючи, що відповідач в
установленому порядку обставини, які
повідомлені позивачем, не спростував,
господарський суд дійшов висновку, що
позов в частині стягнення гарантійного
платежу нормативно та документально
доведений та підлягає задоволенню в
розмірі 23 979,00 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача
1 608,89 грн. - пені, суд відзначає
наступне.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу
України встановлено, що виконання
зобов'язання може забезпечуватися
зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547
Цивільного кодексу України всі
правочини щодо забезпечення виконання
зобов'язань боржника перед кредитором
повинні здійснюватися виключно у
письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Так, пенею є неустойка, що обчислюється
у відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначає, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Разом з тим, в Протоколі про наміри
сторонами не передбачена
відповідальність у вигляді пені.

Враховуючи те, що неустойка, в даному
випадку пеня, є договірною, позовні
вимоги позивача про стягнення з
відповідача суми пені в розмірі 1 608,89
грн. безпідставні та задоволенню не
підлягають.

Крім того, позивач на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України просить суд
стягнути з відповідача 713,46 грн. - 3%
річних та 1 460,82 грн. - збитків від
інфляції.

Згідно зі статтею 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних в
порядку ст. 625 ЦК України є способами
захисту його майнового права та
інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові. (Відповідної правової
позиції дотримується Вищий
господарський суд України у постанові
№ 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд
України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010
р.).

За перерахунком суду, з урахуванням
викладеного вище, розмір 3% річних за
прострочення виконання грошового
зобов'язання складає 713,46 грн., розмір
збитків від інфляції складає 1 460,82 грн.,
що відповідає обґрунтованому
розрахунку позивача.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК
України витрати по сплаті судового
збору покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Щодо вимог позивача про стягнення з
відповідача 4 588,00 грн. за правову
допомогу, су відзначає наступне.

Відповідно до ст. 44 ГПК України, судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 48 ГПК
України витрати, що підлягають сплаті
за послуги адвоката, визначаються у
порядку встановленому Законом України
«Про адвокатуру».

Дія Закону України «Про адвокатуру та
адвокатську діяльність» поширюється
тільки на осіб, які є адвокатами.

Поняття особи, яка є адвокатом,
наводиться в п. 1 ч. 1 ст. 1 вказаного
Закону, в якій зазначається, що адвокат
- фізична особа, яка здійснює
адвокатську діяльність на підставах та
в порядку, що передбачені цим Законом.

В п. 6.3 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.13.
№ 7 «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України»
наголошено на тому, що за змістом
частини третьої статті 48 та частини
п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності
можливе покладення на сторони у справі
як судових витрат тільки тих сум, які
були сплачені стороною за отримання
послуг саме адвоката (у розумінні
пункту 1 статті 1 та частини першої
статті 6 Закону України "Про адвокатуру
та адвокатську діяльність"), а не
будь-якої особи, яка надавала правову
допомогу стороні у справі.

Аналогічну правову позицію викладено у
Рішенні Конституційного Суду України
від 11.07.2013 N 6-рп/2013 у справі N 1-4/2013.

11.11.13. між позивачем (далі - Клієнт) та
адвокатом ОСОБА_2 було укладено Договір
ЮО № 2013/11/01 про надання правової
допомоги, щодо надання Клієнту,
зокрема, необхідної правової допомоги.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про вмотивованість стягнення з
відповідача понесених позивачем
витрат на правову допомогу, які входять
до складу судових витрат.

Далі, відповідно до залученого
позивачем акту прийому-передачі робіт
вартість послуг адвоката складає 4 588,00
грн. з розрахунку 458,80 грн. за годину
роботи. При цьому, на надання
консультації, ознайомлення з
матеріалами справи № 910/16982/13, уточнення
правової позиції щодо позовних вимог і
складання по ній заяви про уточнення
позовних вимог та клопотання по справі
адвокатом було виділено дев'ять годин і
годину на участь в судовому засіданні
12.12.13.

Оплату позивачем витрат на правову
допомогу у сумі 4 588,00 грн. підтверджує й
залучене до справи платіжне доручення
№ 2228 від 03.06.14.

Так, в силу ст. 59 Конституції України
встановлено, що кожен має право на
правову допомогу. У випадках,
передбачених законом, ця допомога
надається безоплатно. Кожен є вільним у
виборі захисника своїх прав. Для
забезпечення права на захист від
обвинувачення та надання правової
допомоги при вирішенні справ у судах та
інших державних органах в Україні діє
адвокатура.

Відповідно до ст. 28 Правил адвокатської
етики, схвалених Вищою
кваліфікаційно-дисциплінарною
комісією адвокатури та затверджених
установчим з'їздом адвокатів України
17.11.12., порядок обчислення гонорару
(фіксований розмір, погодинна оплата
тощо), підстави для зміни розміру
гонорару, порядок його сплати, умови
повернення тощо визначаються в
договорі про надання правової
допомоги. При встановленні розміру
гонорару враховуються складність
справи, кваліфікація і досвід адвоката,
фінансовий стан клієнта та інші
істотні обставини. Гонорар має бути
розумним та враховувати витрачений
адвокатом час на виконання доручення.

Згідно з п. 80 Рішення Європейського
суду з прав людини від 12.10.2006 р. у справі
за позовом «Двойних проти України»
заявнику відшкодовуються тільки ті
судові витрати, які були доведені, що
вони були необхідними та фактично
понесеними, а також обґрунтованими
щодо розміру.

Застосування при розгляді справи
вищевказаного рішення можливе з огляду
на приписи ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини».

Враховуючи викладене, беручи до уваги
обмеження розміру оплати послуг
адвоката, враховуючи судову практику
про стягнення витрат на оплату послуг
адвоката, а також розмір заявлених
позовних вимог, заявлена вимога про
стягнення з відповідача витрат на
оплату послуг адвоката підлягає
задоволенню у сумі 4 588,00 грн.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «БМ Банк» (01032, м. Київ,
бульвар Тараса Шевченка, б. 37/122;
ідентифікаційний код 33881201) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «СК «Антстрой» (04074, м.
Київ, вул. Бережанська, б. 4;
ідентифікаційний код 36994058) 23 979
(двадцять три тисячі дев'ятсот сімдесят
дев'ять) грн. 00 коп. - гарантійного
платежу, 713 (сімсот тринадцять) грн. 46
коп. - 3% річних, 1 460 (одну тисячу
чотириста шістдесят) грн. 82 коп. -
збитків від інфляції, 1 652 (одну тисячу
шістсот п'ятдесят дві) 52 коп. - витрат по
сплаті судового збору та судові
витрати на оплату послуг адвоката у
розмірі 4 588 (чотири тисячі п'ятсот
вісімдесят вісім) грн. 00 коп.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу
видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 15.09.14.

Суддя
Т.М. Ващенко