КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2014 р. Справа№ 910/23644/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Копитової О.С.

Остапенка О.М.

від позивача 1 (апелянта 1) - Компанії
"Бітум Лтд.": Кузьмук В.С. - представник
за довіреністю №55/13 від 18.09.2014р.;

від позивача 2 (апелянта 2) - Компанії
"Бітум Петрокемікал Індастріз Лтд.":
Шкред В.В. - представник за довіреністю
б/н від 27.09.2013 р.;

від відповідача 1 (Державної служби
інтелектуальної власності України):
Саламов О.В. - представник за
довіреністю № 2-8/3902 від 23.05.2013 р.

від відповідача 2 (Компанії "Беллодерія
Лтд."): Боровик І.В. - представник за
довіреністю б/н від 18.09.2013р. та Панасюк
О.В. - представник на підставі договору
про надання правової допомоги №1-ЗД12013
від 22.10.2013р.;

розглянувши апеляційну скаргу
Компанії Бітум Лтд. та Компанії Бітум
Петрокемікал Індастріз Лтд.

на рішення господарського
суду міста Києва

від 10.04.2014р.

у справі № 910/23644/13 (суддя
Бондарчук В.В.)

за позовом 1) Компанії "Бітум
Лтд."

2) Компанії "Бітум
Петрокемікал Індастріз Лтд."

до 1) Державної служби
інтелектуальної власності України

2) Компанії
"Беллодерія Лтд."

3) Товариство з обмеженою
відповідальністю Бітум Україна

про визнання недійсним
свідоцтв України на знаки для

товарів і послуг та визнання недійсним
договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 10.04.2014р. у справі №
910/23644/13 у задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з рішенням Компанія
Бітум Лтд. та Компанія Бітум
Петрокемікал Індастріз Лтд. звернулись
до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просять скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 10.04.2014р. у справі № 910/23644/13 та
прийняте нове, яким задовольнити
позовні вимоги позивачів у повному
обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.05.2014 р.
апеляційні скарги Компанії Бітум Лтд.
та Компанії Бітум Петрокемікал
Індастріз Лтд. у справі №910/23664/13
прийнято до провадження у складі
головуючого судді: Верховець А. А.,
суддів: Доманської М. Л., Шипка В. В.

Розпорядженням заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 26.05.2014 р.
сформовано судову колегію у складі:
головуючий суддя - Верховець А. А., судді
- Остапенко О. М., Копитова О. С.

17.06.2014р року до відділу документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від представника
Позивача 1 надійшла письмова заява про
залучення документів до матеріалів
спарви. В судовому засіданні 17.06.2014 року
було оголошено перерву до 19.06.2014 року.

В судовому засіданні 19.06.2014 року.
представниками Компанії Бітум Лтд. та
Компанії Бітум Петрокемікал Індастріз
Лтд. було подано клопотання про
продовження строку розгляду справи на
підставі ст.69 ГПК України. Відповідно
до ч.3 ст.69 ГПК України у виняткових
випадках за клопотанням сторони, з
урахуванням особливостей розгляду
спору, господарський суд ухвалою може
продовжити строк розгляду спору, але не
більш як на п'ятнадцять днів.
Враховуючи викладене, строк розгляду
справи, колегія суддів вирішила
продовжити на 15 днів та відкласти
розгляд справи на 05.08.2014р.

Розпорядженням заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 05.08.2014 р.
сформовано судову колегію у складі:
головуючий суддя - Верховця А. А., судді -
Остапенко О. М., Копитова О. С.

05.08.2014 р. до відділу документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від представника
Відповідача 2 - Панасюка О.В. надійшли
письмові заперечення на апеляційну
скаргу ПАТ "Комерційний банк
"Український фінансовий світ" та
клопотання про долучення до справи
експертного дослідження.

Також, до відділу документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від представника
Відповідача 1 - Саламова О.В.
надійшли письмові пояснення на
висновок експертного дослідження
об'єктів інтелектуальної власності.
Враховуючи викладене, з метою повного,
всебічного та об'єктивного дослідження
фактичних обставин справи та вивчення
додаткових документів, судова колегія
Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про відкладення розгляду апеляційної
скарги на підставі статті 77 ГПК України
до 16.09.2014р.

19.08.2014 року від представника Компанії
"Bitum Ltd" надійшли додаткові пояснення до
апеляційної скарги, також від
представника компанії "Belloderia Ltd"
надйшло клопотання залучення
письмових доказів до матеріалів
справи.

Перевіривши повноту встановлення
судом обставин справи та докази на їх
підтвердження, їх юридичну оцінку та
доводи апеляційної скарги в межах
вимог, передбачених статтею 101
Господарського процесуального Кодексу
України, вислухавши представників
позивачів та відповідачів, колегія
суддів встановила наступне.

28.11.2013 року представники Позивача 2
(Компанія "Бітум Петрокемікал
Індастріз Лтд.") та дочірнього
підприємства Позивача 2 - Компанія
"Бітум Лтд." (Позивач 1) звернулись до
господарського суду міста Києва із
позовною заявою до 1) Державної служби
інтелектуальної власності України
(Відповідач-1), 2) Компанії "Belloderia Ltd"
(Відповідач-2), Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бітум Україна"
(Відповідач-3) про 1) визнання повністю
недійсними свідоцтва на знаків для
товарів і послуг, виданих компанії
"Беллодерія Лтд." ("Belloderia Ltd"): свідоцтво
України №65445 на знак для товарів і
послуг "MULTIGUM", свідоцтво №65446 на знак
для товарів і послуг "MАSTIGUM" та
свідоцтво №65447 на знак для товарів і
послуг "FLEXIGUM"; 2) визнання недійсним
договору про передачу права власності
та знаки для товарів і послуг
укладеного компанією «Беллодерія Лтд.»
та ТОВ «БІТУМ УКРАЇНА» від 13.12.2010 р.; 3)
Зобов'язання Державної служби
інтелектуальної власності України
внести зміни до державного реєстру
свідоцтв України на знаки для товарів і
послуг щодо визнання недійсним
повністю свідоцтв України №65445, №65446,
№65447 та здійснити публікацію про це в
офіційному бюлетені "Промислова
власність".

Позовні вимоги обґрунтовані
невідповідністю оспорюваних свідоцтв
України на знаки для товарів та послуг
умовам надання правової охорони,
визначеними у ст. 6 Закону України «Про
охорону прав на знаки для товарів і
послуг», у зв'язку з чим останні повинні
бути визнані недійсними повністю.
Оскільки, свідоцтва України №65445, №65446,
№65447. видані внаслідок подання заявки з
порушенням прав інших осіб.

Як вірно всатновлено судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи компанія "Bitum Ltd" є власником
свідоцтва Ізраїлю №173460 на знак для
товарів та послуг "FLEXIGUM" за заявкою від
14.07.2004 р., дата публікації - 31.07.2005 р.;
свідоцтва Ізраїлю №173461 на знак для
товарів та послуг "MULTIGUM" за заявкою від
14.07.2004 р.; свідоцтва Ізраїлю №169859 на
знак для товарів та послуг "MАSTIGUM" за
заявкою від 25.01.2004 р., дата публікації -
31.10.2004 р. Зазначені свідоцтва були
зареєстровані відносно товарів 17 класу
за Міжнародною класифікацією товарів
та послуг

Сторонами у справі (Компанією "Бітум
Лтд." та ТОВ «Бітум Україна») 10.01.2005р.
було укладено диситриб`юторський
договір, відповідно до умов якого
Позивач 1 надає право Відповідачу 3
продавати, здійснювати торгівлю та
розповсюджувати продукцію.
Відповідач-3 має виключне
дистриб'юторське право на території
протягом строку дії цього договору за
умови, що дистриб'ютор продовжує
виконувати свої зобов'язання
відповідно до умов цього договору, а
позивач-1 не повинен надавати право
будь-якій іншій особі продавати,
здійснювати торгівлю та
розповсюджувати продукцію на
території.

Пунктом 11 вказаної угоди визначено, що
Позивач-1 повинен визнаватися єдиним
власником кожного окремо і всіх
авторських прав, торгових марок та
інших прав інтелектуальної власності
щодо продукції на території.
Відповідач-3 зобов'язується володіти
правом офіційно реєструвати патенти,
торгові марки та будь-які інші права, що
підлягають реєстрації, на розсуд
позивача-1. Відповідач-3 має виключне
дистриб'юторське право на території
протягом строку дії цього договору за
умови, що дистриб'ютор продовжує
виконувати свої зобов'язання
відповідно до умов цього договору, а
позивач-1 не повинен надавати право
будь-якій іншій особі продавати,
здійснювати торгівлю та
розповсюджувати продукцію на
території.

На підставі даного договору 20.03.2006р.
було укладено додаток до
диситриб`юторського договору №2, за
яким Позивач 1 надає Відповідачу 3
дозвіл зареєструвати торгові знаки на
продукцію на ім`я Відповідача 3.

У пункті 2.1 вказаного додатку №2
сторони погодили, що відповідач-3
підтверджує, що всі права
інтелектуальної власності на
продукцію, включаючи і право
реєструвати торгові знаки, є виключною
власністю Позивача-1.

Відповідно до п. 2.2 додатку №2
відповідач-3 докладе максимум зусиль
для того, щоб як можна швидше
зареєструвати в Україні торгові знаки
на продукцію від свого імені.

Згідно п. 2.3 додатку №2 Відповідач-3
погоджується з тим, що оскільки торгові
знаки на продукцію будуть
зареєстровані в Україні від його імені,
проте така реєстрація повинна
здійснюватися за дорученням Позивача-1,
а Позивач-1 повинен залишатися єдиним
власником всіх прав інтелектуальної
власності на продукцію, включаючи і на
знаки на товари та послуги.

У п. 3 вказаного додатку №2 встановлено,
що задля уникнення сумнівів, цим
уточнюється, що Позивач-1 погодився
зареєструвати торгові знаки на
продукцію від імені Відповідача-3 через
вимоги місцевого законодавства
України, але за жодних обставин така
реєстрація прав від імені Відповідача-3
не буде надавати останньому ніяких
майнових прав на права інтелектуальної
власності на продукцію, включаючи і
права на торгові знаки на продукцію.

Судом першої інстанції встановлено, що
товариству з обмеженою
відповідальністю "Бітум Україна"
видано свідоцтво України №65445 на знак
для товарів та послуг "MULTIGUM" за заявкою
№m200605176 від 07.04.2006 р. та опубліковано
15.08.2006 р., свідоцтво України №65446 на знак
для товарів та послуг "MАSTIGUM" за заявкою
№m200605177 від 07.04.2006 р. та опубліковано
15.08.2006 р., свідоцтво України №65447 на знак
для товарів та послуг "FLEXIGUM" за заявкою
№m200605178 від 07.04.2006 р. та опубліковано
15.08.2006 р. Вказані вище свідоцтва України
зареєстровані для товарів та послуг
17,19,37 класів МКТП.

13.12.2010 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Бітум Україна" та
Компанією "Belloderia Ltd" укладено договір
№131210 передачі права власності на знаки
для товарів і послуг, за умовами якого
Відповідач-3 передає відповідачу-2
повністю право власності на усі
торговельні марки ("MULTIGUM", "MАSTIGUM",
"FLEXIGUM"), усі привілеї, пріоритети,
виключні майнові права
інтелектуальної власності, пов'язані
із Торгівельними Марками (зокрема,
право володіння, користування,
розпорядження, контролю), а Відповідач-2
набуває всі права власності на усі
торгівельні марки та здійснює оплату
згідно з положеннями договору.

02.06.2011 р. між Компанією "Bitum Petrochemical Industries
Ltd" та Компанією "Belloderia Ltd" укладено
дистриб'юторський договір №251210-DA-I, за
умовами якого Позивач-2 надав право
Відповідачу-2, а відповідач-2 отримав
право продавати, здійснювати торгівлю
та розповсюджувати продукцію на
території відповідно до умов цього
договору. Відповідач-2 має виключне
дистриб'юторське право на території
протягом строку дії цього договору за
умови, що дистриб'ютор продовжує
виконувати свої зобов'язання
відповідно до умов цього договору, а
Позивач-2 не повинен надавати право
будь-якій іншій особі продавати,
здійснювати торгівлю та
розповсюджувати продукцію на
території.

04.04.2012 р. на адресу Відповідача-2 було
направлено повідомлення про
розірвання дистриб'юторського
договору №251210-DA-I від 02.06.2011 р. через
суттєве порушення умов договору.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню в силу
наступного.

Згідно п. 4 ст. 1 Закону України «Про
охорону прав на знаки для товарів і
послуг» знак - позначення, за яким
товари і послуги одних осіб
відрізняються від товарів і послуг
інших осіб.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 5 Закону України
«Про охорону прав на знаки для товарів
і послуг» правова охорона надається
знаку, який не суперечить публічному
порядку, принципам гуманності і моралі
та на який не поширюються підстави для
відмови в наданні правової охорони,
встановлені цим Законом. Об'єктом знака
може бути будь-яке позначення або
будь-яка комбінація позначень. Такими
позначеннями можуть бути, зокрема,
слова, у тому числі власні імена,
літери, цифри, зображувальні елементи,
кольори та комбінації кольорів, а також
будь-яка комбінація таких позначень.
Право власності на знак засвідчується
свідоцтвом.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про
охорону прав на знаки для товарів і
послуг» згідно з цим законом не можуть
одержати правову охорону також
позначення які - є оманливими або
такими, що можуть ввести в оману щодо
товару, послуги або особи, яка виробляє
товар або надає послугу.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України
«Про охорону прав на знаки для товарів
і послуг» свідоцтво може бути визнано у
судовому порядку недійсним повністю
або частково у разі: - невідповідності
зареєстрованого знака умовам надання
правової охорони; - наявності у
свідоцтві елементів зображення знака
та переліку товарів і послуг, яких не
було у поданій заявці; - видачі
свідоцтва внаслідок подання заявки з
порушенням прав інших осіб.

Згідно з п. 1, 2 ст. 6 seрties Паризької
конвенції про охорону промислової
власності від 20.03.1883 р., якщо агент чи
представник того, хто є власником знака
в одній з країн Союзу, подає без дозволу
власника заявку на реєстрацію цього
знака від свого власного імені в одній
чи в декількох таких країнах, власник
має право перешкоджати реєстрації чи
вимагати її скасування або, якщо закон
країни це дозволяє, переоформлення
реєстрації на свою користь, якщо тільки
агент чи представник не подасть докази,
що виправдовують його дію.

Власник знака має право, за наявності
умов, передбачених у пункті (1),
перешкоджати використанню знака
агентом чи представником, якщо тільки
він не давав згоди на таке
використання.

Оскільки за дистриб'юторським
договором від 10.01.2005 р. Компанія "Bitum Ltd"
виступала постачальником товарів, а
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Бітум Україна"
виступало дистриб'ютором поставлених
товарів, тобто представником Позивача-1
як власника свідоцтв Ізраїлю №173460,
№173461, №169859 на знаки для товарі та
послуг "MULTIGUM", "MАSTIGUM", "FLEXIGUM", тому на
відносини між Позивачем-1 та
Відповідачем-3 поширюється дія
положень ст. 6 seрties Паризької конвенції
про охорону промислової власності від
20.03.1883 р.

Отже, Позивач-1 має право вимагати
визнання недійсними спірних
реєстрацій знаків для товарів та
послуг лише за умови подачі документів
на таку реєстрацію представником без
дозволу власника, який володіє знаком в
одній з країн Союзу.

Згідно пункту 3 додатку №2 до
дистриб'юторського договору від 10.01.2005
р. Позивач-1 надав згоду Відповідачеві-3
на реєстрацію від його імені
оспорюваних свідоцтв, відтак -
твердження позивачів про те, що
свідоцтва України №65445, №65446, №65447 на
знаки для товарів та послуг "MULTIGUM",
"MАSTIGUM", "FLEXIGUM" видані внаслідок подання
заявки з порушенням їх прав є
необґрунтованими.

Колегія суддів за таких обставин
погоджується із висновками
господарського суду міста Києва про
відповідність умовам надання правової
охорони знаків для товарів і послуг
"MULTIGUM", "MАSTIGUM", "FLEXIGUM" за свідоцтвами
України №65445, №65446, №65447 та відсутності
порушення відповідачами п. 4 ч. 2 та п. 1 ч.
3 ст. 6 Закону України «Про охорону прав
на знаки для товарів і послуг» і прав
позивача; та визнання у цьому зв`язку
позовних вимог про визнання недійсними
даних свідоцтв.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку щодо відсутності підстав
визнання оспорюваних свідоцтв
недійсними з підсав можливості
введення Відповідачами в оману
споживачів стосовно виробника
продукції, томущо торгові марки
Позивача-1 отримали правову охорону як
об'єкти інтелектуальної власності лише
на території Ізраїлю, тому їх
реєстрація жодним чином не надала їх
власнику такої охорони на території
України.

Щодо вимоги позивачів про визнання
недійсним договору про передачу права
власності та знаки для товарів і послуг
між компанією «Беллодерія Лтд.» та ТОВ
«БІТУМ УКРАЇНА» від 13.12.2010 р., суд
відзначає наступне.

Згідно з ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів (ч.
7 ст. 179 Господарського кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу
України, правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
встановлено загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1
ст. 638 Цивільного кодексу України).
Аналогічні положення містяться і в
статті 180 Господарського кодексу
України.

Зміст господарського договору
становлять умови договору, визначені
угодою його сторін, спрямованою на
встановлення, зміну або припинення
господарських зобов'язань, які
погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.

Підставу для визнання спірного
правочину недійсним позивачі вбачають
в положеннях ч. 1 ст. 215 ЦК України,
згідно якої є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема
відсутність повноважень у сторін на
передачу об'єктів інтелектуальної
власності на знаки для товарів та
послуг "MULTIGUM", "MАSTIGUM", "FLEXIGUM" за
свідоцтвами України №65445, №65446, №65447.

Отже, відповідно до положень чинного
законодавства України, визнання
правочину недійсним ставиться в
залежність від його відповідності
вимогам чинного законодавства та актам
органів державної влади.

Згідно з частиною 3 статті 5 Закону
України «Про охорону прав на знаки для
товарів і послуг» право власності на
знак засвідчується свідоцтвом.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
власником свідоцтв України №65445, №65446,
№65447 на знаки для товарів та послуг
"MULTIGUM", "MАSTIGUM", "FLEXIGUM" на день укладення
спірного договору було Товариство з
обмеженою відповідальністю "Бітум
Україна".

Частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу
України встановлено, що власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 7 ст. 16 Закону України «Про
охорону прав на знаки для товарів і
послуг» власник свідоцтва може
передавати будь-якій особі право
власності на знак повністю або
відносно частини зазначених у
свідоцтві товарів і послуг, на підставі
договору. Передача права власності на
знак не допускається, якщо вона може
стати причиною введення в оману
споживача щодо товару і послуги або
щодо особи, яка виготовляє товар чи
надає послугу.

Таким чином, оскільки Відповідач-3 на
момент укладення спірного договору був
власником свідоцтв України №65445, №65446,
№65447 на знаки для товарів та послуг
"MULTIGUM", "MАSTIGUM", "FLEXIGUM" та мав весь
необхідний обсяг прав на передачу
таких об'єктів інтелектуальної
власності Відповідачеві-2, враховуючи,
що суду не надано доказів, що Позивач-1
як виробник товарів маркованих знаками
"MULTIGUM", "MАSTIGUM", "FLEXIGUM" набув правової
охорони на об'єкти інтелектуальної
власності, що зробило б можливим
введення в оману споживачів стосовно
виробника товару, тому доводи
апелянтів у цій частині є
необґрунтованими.

Доводи Апелянтів про наявність
обмеження у правочинах стосовно
розпорядження майновими правами на
Торгівельні знаки у вигляді
позбавлення прав на Торгівельні знаки,
зводяться до твердження про
пов`язаність Відповідача 2 та
Відповідача 3 відносинами контролю.

Відповідач 2 спростовуючи дані доводи
Апелянтів надав суду письмові
документи, а саме копії довіреності
вчиненої на території Кіпру та
переклад даного документу. Що, на думку
Відповідача 2 підтверджує повноваження
довіреної особи Відповідача 2 - Дмитра
Самойлова укласти договір №13210 від
13.12.2010р. про передачу права власності на
знаки для товарів і послуг. Оскільки,
згідно даної довіреності від 21.07.2010р. -
компанія "Беллодеріа Лтд" в особі
директора - Дімітріса Сізінуса
уповноважує Дмитра Самойлова бути
повіреним Компанії "Беллодеріа Лтд".

Суд врахував всі доводи та надані
сторонами докази з приводу даної
оспорюваної вимоги Апелянтів та дійшов
висовку, що в судовому засіданні не
доведено, що посадові особи
Відповідача 2 та Відповідача 3 які
уклали між собою договір є особами
пов`язаними відносинами контролю. Так
само, як не є підтвердженими в судовому
засіданні посилання на те, що
Відповідач 2 та Відповідач 3 є
пов`язаними між собою особами, які
знаходяться під контролем ОСОБА_8.
Докази зворотнього, в матеріалах
справи відсутні.

Апелянти обгрунтовуючи доводи
апеляційної скарги зазначають, що за
своїм правовим характером додаток до
додиситриб`юторського договору №2 є
договором довірчого управління,
правовими наслідками якого є те, що
Відповідач 3 не отримував від Поизвача 1
прав власності на оспорювані
торгівельні марки, оскільки
уповноважуючи Відповідача 3
зареєструвати Торговельні марки від
свого імені, Позивач 1 виступав
установником управління майна
(вигодонабувачем), а Відповідач 3 - як
управитель майна. Також, відповідач-3
без погодження з Позивачем-1 передав
право власності на торговельні марки
шляхом укладення угоди від 13.12.2010 р., при
цьому, позивачі не погоджували спірний
правочин та не надавали повноважень
відповідачам 2, 3 розпоряджатися на
власний розсуд Торговельними марками.

З урахуванням встановлених обставин
справи колегія суду вважає, що не є
обгрунтованими посилання скаржників
стосовно застосування до додатку до
диситриб`юторського договору №2
положень щодо довірчого управління
майном, оскільки за своєю правовою
природою вказаний договір не є
договором управління майном, оскільки
він не відповідає вимогам правового
інституту глави 70 ЦК України -
управління майном, і не містить в своїх
положеннях суттєвих умов договору
управління майном, прямо вказаних у
законі (ст.ст.1029,1035,1045 ЦК України). Так,
зокрема істотними умовами договору
управління майном відповідно до ст. 1035
ЦК України є: 1) перелік майна, що
передається в управління; 2) розмір і
форма плати за управління майном.

Довірче управління майном - це
зобов`язання про надання послуг. Метою
даного договору є управління майном в
інтересах особи, тому його предметом
виступає не майно (в даному випадку
торгові марки "MULTIGUM", "MАSTIGUM", "FLEXIGUM"),
передане в управління, а ті юридичні та
фактичні дії, які повинен здійснювати
керючий з управління переданим йому
майном. Особливість предмета договору
управління майном полягає у тривалому,
пролонгованому характері відносин з
управління майном, що проявляється у
здійсненні управителем від свого імені
не однієї або кількох юридичних чи
фактичних дій, а будь-яких невизначених
за кількітю та змістом юридичних чи
фактичних дій, необхідних для
управління майном. У зв`язку з цим
договір довірчого управління не може
укладатись для вчинення будь-якої
разової угоди. Як вбачається з
маетріалів спарви, а саме п.4 Преамбули
даного договору - постачальник
зацікавлений в тому щоб Дистриб`ютор
був зареєстрований як власник торгових
знаків на продукцію в Україні. ч.2 п.2
даного договору передбачає, що
дистроиб`ютор докладе максимуму зусиль
для того щоб як можна швидше
зареєструвати в Україні торгові знаки
на продукцію від свого імені. Дані
умови договору визачають мету
договору - Позивач 1 прагнув
зареєструвати дистриб`ютора, як
власника свідоцтв оспорюваних
торгових знаків, а Відповідач 3 в свою
чергу зобовязувався докласти максимум
зусиль для того щоб як можна швидше
зареєструвати в Україні торгові знаки
на продукцію від свого імені. Отже,
метою даного договору було здійснення
разової угоди (реєстрації оспорюваних
свідоцтв), а не управління майном в
інтересах власника, як це доводять
апелянти.

Необхідною умовою виконання даного
договору є відокремлення майна, яке
передається у довірчу власність, так
відповідно до ч. 2 ст.1030 ЦК України
майно, передане в управління, має
обліковуватися в управителя на
окремому балансі, і щодо нього ведеться
окремий облік; розрахунки, пов'язані з
управлінням майном, здійснюються на
окремому банківському рахунку; майно
передане в довірчу власність
відокремлюється від іншого майна
установника, а також від майна
довірчого власника. Це майно
відображається у довірчого власника на
окремому балансі, дана позиція
законодавця, також передбачена
податковим законодавством України.

Як вбачається з п. 4-6 дистриб`юторського
договору - Відповідач 3 був зобовязаний
придбавати у Позивача 1 продукцію та
здійснювати оплату за безвідкличним
акредитивом, проте, ні в
дистриб`юторському договорі, ані в
додатку до дистриб`юторського договору
№ 2 не пердбачено право довірчого
власника на винагороду, а також на
відшкодування необхідних витрат, які
були понесені ним у процесі управління
переданого в довірчу власність майном.

Умови про розмір і форму плати
управителеві віднесені ст. 1035 ЦК
України до істотних умов договору то у
випадку відсутності в тексті договору
умов щодо розміру та форми плати за
управління майном такий правочин
вважатиметься не укладеним.

Зважаючи на вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
рішення господарського суду міста
Києва у справі № 910/23644/13 від 10.04.2014 р.
прийнято з повним та всебічним
з'ясуванням обставин, які мають
значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційна скарга Компанії Бітум Лтд.
та Компанії Бітум Петрокемікал
Індастріз Лтд., з викладених у ній
підстав, задоволенню не підлягає.

З урахуванням мотивів, викладених в
постанові, відсутні підстави для
скасування або зміни прийнятого у
даній справі рішення господарського
суду міста Києва від 10.04.2014 р. в
розумінні ст. 104 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Компанії Бітум Лтд.
та Компанії Бітум Петрокемікал
Індастріз Лтд. на рішення
господарського суду міста Києва від
10.04.2014 р. у справі №910/23644/13 залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 10.04.2014 р. у даній справі
залиши без змін.

3. Матеріали справи №910/23644/13 повернути
до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України через суд
апеляційної інстанції протягом
двадцяти днів.

Головуючий суддя
А.А. Верховець

Судді
О.С. Копитова

О.М. Остапенко