ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" вересня 2014 р.Справа № 916/3180/13

Господарський суд Одеської області у
складі:

Суддя

Зайцев Ю.О.

при секретарі судового засідання
Ошарін Д.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Приватного
підприємства "Транс-Авто-Д" до
відповідача Фірми "Аліса" у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю про стягнення 240 731,55
грн., суд -

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Бітум ІІ" (далі за
текстом - ТОВ "Бітум ІІ") звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовом до фірми "Аліса" у формі ТОВ про
стягнення основного боргу в сумі 222 942, 00
грн., 14 491, 23 грн. пені та 3 298, 32 грн. 3 %
річних.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 16.12.2013 року здійснено у
справі заміну позивача - ТОВ "Бітум ІІ"
на його правонаступника - приватне
підприємство "Транс-Авто-Д" (далі за
текстом - ПП "Транс-Авто-Д").

Рішенням господарського суду Одеської
області від 24.01.2014 року залишеним без
змін постановою Одеського
апеляційного господарського суду від
18.03.2014 року у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 11.06.2014 р. касаційна скарга
ПП "Транс-Авто-Д" задоволена, постанова
Одеського апеляційного господарського
суду від 18.03.2014 р. та рішення
Господарського суду Одеської області
від 24.01.2014 р. у справі №916/3180/14 скасовані,
справа передана на новий розгляд.

08.07.2014 р. справа надійшла до
господарського суду Одеської області
та 09.07.2014 р. передана на розгляд судді
Зайцева Ю.О.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 10.07.2014 р. справу прийнято до
провадження судді господарського суду
Одеської області Зайцева Ю.О.

14.08.2014 р. представником позивача подано
письмові пояснення по справі,
відповідно до змісту яких позивач
просив суд поновити йому пропущений
строк позовної давності.

10.09.2014 р. у судовому засіданні після
повернення з нарадчої кімнати було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення суду в порядку статті 85
ГПК України.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи, суд
встановив:

10.10.2008 року фірмою "Аліса" у формі ТОВ
(замовник) та ТОВ "Бітум ІІ" (підрядник)
було укладено Договір підряду № 10/10, за
умовами якого замовник доручає, а
підрядник виконує ремонтні роботи
власними силами та засобами на об'єкті
(магазин "Кокон light"), що знаходиться за
адресою: м. Одеса, вул. Грецька, 31.

Згідно з п. п. 3, 7 Договору вартість
виконання робіт, доручених підряднику
за даним Договором, становить 572 942 грн.,
у т.ч. ПДВ 20 % - 95 490, 33 грн., та
визначається договірною ціною, що
підписується сторонами. Оплата по
цьому Договору здійснюється шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок підрядника на умовах,
визначених даним Договором.

Відповідно до п. 8 Договору підряду №
10/10 від 10.10.2008 року, п. 4 Додаткової угоди
від 23.06.2009 року у випадку несвоєчасної
оплати замовник сплачує пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми, що підлягає сплаті, за кожний день
прострочення, крім того, сплачує на
користь виконавця 3 % річних від суми, що
підлягає сплаті.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ
"Бітум ІІ" належним чином виконало
свої зобов'язання за Договором, що
підтверджується договірною ціною
станом на 10.10.2008 року, локальним
кошторисом станом на 10.10.2008 року,
довідкою про вартість виконаних
підрядних робіт за листопад 2008 року,
актом приймання виконаних підрядних
робіт за листопад 2008 року.

В подальшому, оскільки фірма "Аліса" у
формі ТОВ свої зобов'язання за
Договором по оплаті за виконані роботи
не виконала, 23.06.2009 року фірмою "Аліса" у
формі ТОВ (замовник) та ТОВ "Бітум ІІ"
(підрядник) було укладено Додаткову
угоду до Договору підряду № 10/10 від
10.10.2008 року, за умовами якої сторони
встановили, що станом на дату
підписання цієї Додаткової угоди
заборгованість замовника згідно
Договору становить 552 942 грн. (в т.ч. ПДВ 20
%). У зв'язку з негативним впливом
світової економічної кризи на
господарську діяльність замовника
сторони домовились, що погашення
заборгованості згідно Договору буде
здійснюватись починаючи з 01.07.2009 року
щомісячно, у строк не пізніше 3-го числа
розрахункового місяця, рівними
платежами в розмірі 50 000 грн. (в т.ч. ПДВ 20
%), до моменту повного погашення
заборгованості за вищевказаним
Договором включно до 03.06.2010 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
фірма "Аліса" у формі ТОВ лише частково
сплатила заборгованість за виконані
роботи на суму 350 000 грн., що
підтверджується виписками по рахунку у
Тернопільській філії ПАТ
"КБ"Приватбанк" за 10.02.2009 року, 11.03.2009
року, 12.06.2009 року, 03.07.2009 року, 03.08.2009 року,
07.09.2009 року, 10.09.2009 року, 16.11.2009 року,
15.09.2009 року, 12.10.2009 року, 01.12.2009 року,
09.12.2009 року, 15.02.2010 року, 08.07.2010 року,
12.07.2010 року, 13.09.2010 року.

У зв'язку з несплатою фірмою "Аліса" у
формі ТОВ вартості виконаних за
Договором підряду робіт № 10/10 від 10.10.2008
року у повному обсязі, ТОВ "Бітум ІІ"
неодноразово направляв замовнику
претензії з вимогою у добровільному
порядку сплатити заборгованість, які
відповідачем були залишені без
відповіді та належного реагування.

25.11.2013 року ПП "Транс-Авто-Д"
(цессіонарій) та ТОВ "Бітум ІІ" (цедент)
було укладено Договір про відступлення
права вимоги № 2511, за умовами якого
цедент передає цессіонарію, а
цессіонарій приймає право вимоги, що
належить цеденту, і стає кредитором за
Договором підряду № 10/10 від 10.10.2008 року
на загальну суму заборгованості у
розмірі 222 942 грн. та суму штрафних
санкцій за невиконання зазначеного
Договору на суму 17 798, 55 грн., всього на
загальну суму заборгованості в розмірі
240 731, 55 грн., яка є предметом судового
розгляду у господарському суді
Одеської області по справі № 916/3180/13.

Згідно з п. п. 1.2., 1.5. Договору про
відступлення права вимоги № 2511 від
25.11.2013 року за цим Договором
цессіонарій одержує право (замість
цедента) вимагати від боржника
належного виконання зобов'язань за
Договором на загальну суму
заборгованості у розмірі 240 731, 55 грн.
Моментом переходу права вимоги за цим
договором до цессіонарія, визначеного
у п.1.1. цього Договору, є дата підписання
акту приймання-передачі документації.

Відповідно до п. п. 2.1., 2.2. Договору про
відступлення права вимоги № 2511 від
25.11.2013 року за згодою сторін даного
Договору вартість майнових прав, що
вказані у п. 1.1. Договору та є предметом
даного Договору, склала 1000 грн.
Цессіонарій зобов'язаний сплатити суму
грошових коштів, вказану у п.2.1. цього
Договору, шляхом перерахування коштів
на розрахунковий рахунок цедента.

На виконання умов Договору про
відступлення права вимоги № 2511 від
25.11.2013 року ПП "Транс-Авто-Д" та ТОВ
"Бітум ІІ" було підписано Акт
приймання-передачі документації від
25.11.2013 року.

Проаналізувавши наявні у справі докази
та надавши їм правову оцінку, суд
дійшов наступних висновків.

Статтею 837 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором підряду
одна сторона (підрядник) зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

За приписами ч. 1 ст. 853 Цивільного
кодексу України замовник зобов'язаний
прийняти роботу, виконану підрядником
відповідно до договору підряду,
оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви,
він втрачає право у подальшому
посилатися на ці відступи від умов
договору або недоліки у виконаній
роботі.

Згідно з ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу
України якщо договором підряду не
передбачена попередня оплата
виконаної роботи або окремих її етапів,
замовник зобов'язаний сплатити
підрядникові обумовлену ціну після
остаточної здачі роботи за умови, що
роботу виконано належним чином і в
погоджений строк або, за згодою
замовника, - достроково.

Частиною 4 ст. 882 Цивільного кодексу
України передбачено, що передання
робіт підрядником і прийняття їх
замовником оформляється актом,
підписаним обома сторонами. У разі
відмови однієї із сторін від
підписання акта про це вказується в
акті і він підписується другою
стороною.

Згідно з ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу
України, які кореспондуються з
положеннями ст. 193 Господарського
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання і
одностороння зміна умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України
визначено, що у разі порушення
зобов'язання, настають наслідки,
передбачені договором або законом.

Судом встановлено факт виконання ТОВ
"Бітум ІІ" робіт за Договором підряду №
10/10 від 10.10.2008 року на користь фірми
"Аліса" у вигляді ТОВ на суму 572 942 грн. та
їх часткову оплату відповідачем у сумі
350 000 грн., у зв'язку з чим у останнього
утворилась заборгованість перед
позивачем в сумі 222 942 грн.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок,
зокрема, передання ним своїх прав іншій
особі за правочином (відступлення
права вимоги);

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.513 ЦК України
правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові.
Правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні, яке виникло на підставі
правочину, що підлягає державній
реєстрації, має бути зареєстрований в
порядку, встановленому для реєстрації
цього правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Згідно ч.1 ст.514 ЦК України до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Отже, у зв'язку з відступленням права
вимоги, непогашеною залишилась
заборгованість Фірми „Аліса" у вигляді
ТОВ перед ПП „Транс-Авто-Д" в сумі 222
942грн. основного боргу, 14 491,23грн. пені, 3
298,32грн. три проценти річних.

В матеріалах справи наявна заява
відповідача від23 січня 2014 року про
застосування строків позовної
давності, в якій він просив відмовити у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі. В обґрунтування заяви сторона
посилається на те, що твердження
позивача - ПП „Транс-Авто-Д" про
дотримання ним строку позовної
давності у спірних правовідносинах у
зв'язку з його перериванням укладенням
договору про переуступку права вимоги
та зверненням підприємства до суду із
заявою про вступ у справу в якості
правонаступника, з підстав того, що
ст.264 ЦК України передбачено вичерпний
перелік обставин, за яких
переривається строк позовної давності,
які не включають укладення договору
про переуступку вимоги та вступ у
справу правонаступника.

Крім того, позивачем по справі 14.08.2014 р.
було подано до суду пояснення по
справі. Відповідно до змісту
зазначених пояснень позивач просив суд
поновити йому строк позовної давності
як такий, що пропущено з поважних
причин. В обґрунтування позивач
зазначив, що у зв'язку з тим, що договір
про переуступку було укладено
позивачем, коли вже справа була
призначена до розгляду, та той факт, що
первісним кредитором не було надано
всі підтверджуючі документи по оплаті,
ТОВ «Транс-Авто-Д» не знав і не міг
знати, про те, що Відповідачем було
здійснено останню проплату по договору
13.09.2010 року, а про дану обставину
дізнався лише в судовому засіданні.

У зв'язку з цим суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Згідно зі статтями 251, 253 Цивільного
кодексу України, строком є певний
період у часі, з перебігом якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення. Перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Статтями 256, 257 цього Кодексу
встановлено, що позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

За умовами ч. 1 ст. 262 ЦК України, заміна
сторін у зобов'язанні не змінює порядку
обчислення та перебігу позовної
давності, тому договір про
відступлення права вимоги не впливає
на початок перебігу строку позовної
давності.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується.

Частинами 2,3 ст. 267 ЦК України
встановлено, що заява про захист
цивільного права або інтересу має бути
прийнята судом до розгляду незалежно
від спливу позовної давності. Позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

З матеріалів справи вбачається, що
спірні правовідносини між сторонами
спору виникли, як вбачається із
договору про відступлення права вимоги
№ 2511 від 25.11.2013р., за договором підряду
№ 10/10 від 10.10.2008р. Згідно додаткової
угоди від 23.06.2009р. до договору підряду №
10/10, граничний строк оплати замовником
підрядних робіт сторонами визначено до
03.06.2010р.

У зв'язку з тим, що останню проплату
здійснено відповідачем 13.09.2010р., що
набагато пізніше від узгодженого
граничного строку, строк позовної
давності за цією вимогою переривався
13.09.2010р. та з 14.09.2010р. розпочався заново,
оскільки цей строк обмежений трьома
роками, він сплинув 15.09.2013р.

Згідно відбитку штемпеля на конверті, в
якому позивач надіслав позовну заяву
до господарського суду Одеської
області, її було передано до
пересилання 13.11.2013р., а згідно вхідного
штемпеля № 4876/13 господарського суду
Одеської області надійшла вона до суду
19.11.2013р., отже, з простроченням
трирічного строку позовної давності.

Відповідно до п. 4 ст. 267 ЦК сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 2.2 постанови пленуму
Вищого господарського суду України №10
від 29.05.2013 р. «Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів», питання щодо поважності цих
причин, тобто наявності обставин, які з
об'єктивних, незалежних від позивача
підстав унеможливлювали або істотно
утруднювали своєчасне подання позову,
вирішується господарським судом у
кожному конкретному випадку з
урахуванням наявних фактичних даних
про такі обставини.

Судом не приймаються до уваги
посилання позивача ПП «Транс-Авто-Д»
щодо поважності причин пропуску
позовної давності, оскільки стороною
не доведено належними та допустимим
засобами доказування суду наявності
обставин, які б з об'єктивних,
незалежних від позивача ТОВ "Бітум ІІ"
підстав унеможливлювали або істотно
утруднювали своєчасне подання позову,
та також обставин, які б свідчили про
необізнаність ПП «Транс-Авто-Д» щодо
обставин проплат боржником
заборгованості з поважних причин.

Згідно ч.1 ст.266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
прострочена і у відношенні до
додаткової вимоги (стягнення
неустойки, накладення стягнення на
заставлене майно тощо).

За таких обставин, позовна давність за
вимогами позивача щодо стягнення з
відповідача 14 491,23грн. пені та 3 298,32 грн. 3
% річних, є такою, що сплинула, у зв'язку
з чим, позов в цій частині також
задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Рішення прийнято на підставі наданих
сторонами доказів, оскільки згідно із
ст.33, 38 Господарського процесуального
кодексу України кожна сторона: повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень; самостійно визначити і
надати суду ті докази на підтвердження
своїх доводів, які вважає необхідними,
належними і достатніми. Докази
витребовуються судом у ході розгляду
справи лише у разі подання
відповідного клопотання - на суд не
покладено обов'язку вказувати стороні,
які докази вона повинна подати на
підтвердження свої вимог чи
заперечень, або проводити розшук тих чи
інших доказів з власної ініціативи.

За при приписами ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

При цьому суд приймає до уваги строк
розгляду справи, достатність часу у
будь-якої із сторін для надання доказів
на підтвердження власних доводів, для
спростування обставин чи доводів
протилежної сторони та для подання
суду клопотання про витребування таких
доказів у інших осіб.

Керуючись ст.ст. 32,33,34,38,43,44,49,75,82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовому Приватного
підприємства "Транс-Авто-Д" до
відповідача Фірми "Аліса" у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю про стягнення 240 731,55
грн. - відмовити.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку на подання апеляційної скарги,
якщо не буде подано апеляційну скаргу.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст складено та підписано
15.09.2014 р.

Суддя
Ю.О. Зайцев