КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2014 р. Справа№
5011-33/5113-2012-17/520-2012

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Федорчука Р.В.

ОСОБА_1

за участю представників сторін
відповідно до протоколу судового
засідання від 27.08.2014 року

розглянувши апеляційну скаргу
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку
«Миропільська 39» на рішення
господарського суду міста Києва від
15.07.2014 року

у справі № 5011-33/5113-2012-17/520-2012

(головуючий суддя - Удалова О.Г.,
судді Баранов Д.О., Бондарчук В.В.)

за позовом публічного акціонерного
товариства «Київенерго»

до об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку

«Миропільська 39»

про стягнення 66 414,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 29.05.2014 року, залишеним без
змін постановою Київського
апеляційного господарського суду від
03.09.2012 року, по справі № 5011-33/5113-2012 позов
ПАТ «Київенерго» до ОСББ «Миропільська
39» про стягнення 66 414,30 грн. - задоволено
частково. Стягнуто з ОСББ
«Миропільська 39» на користь ПАТ
«Київенерго» 58697,81 грн. - боргу, 2792,91 грн.
- 3% річних, 4786,49 грн. - інфляційних втрат,
137,09 грн. - пені та 1328,29 грн. судового
збору. В задоволенні інших позовних
вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 14.11.2012 року у даній справі
касаційну скаргу ОСББ «Миропільська 39»
задоволено частково, постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 03.09.2012 року та
рішення господарського суду міста
Києва від 29.05.2012 року у справі №
5011-33/5113-2012 скасовано в частині
стягнення 58697,81 грн. - боргу, 2792,91 грн. - 3%
річних, 4786,49 грн. - інфляційних втрат,
137,09 грн. - пені та 1328,29 грн. судового
збору, в цій частині справу передано на
новий розгляд до господарського суду
міста Києва, в іншій частині постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 03.09.2012 року та
рішення господарського суду міста
Києва від 29.05.2012 року у справі №
5011-33/5113-2012 залишено без змін.

Так, при новому розгляді даної справи,
якій присвоєно № 5011-33/5113-2012-17/520-2012,
рішенням господарського суду міста
Києва від 15.07.2014 року позов ПАТ
«Київенерго» до ОСББ «Миропільська 39»
про стягнення 66 414,30 грн. - задоволено
частково. Стягнуто з ОСББ
«Миропільська 39» на користь ПАТ
«Київенерго» 58387,27 грн. - боргу, 134,38 грн. -
пені, 4611,71 грн. інфляційних втрат, 2784,66
грн. 3% річних, 1318,36 грн. судового збору. В
іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням місцевого
господарського суду від 15.07.2014 року
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду міста
Києва від 15.07.2014 року у справі №
5011-33/5113-2012-17/520-2012 скасувати та прийняти
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити. Обгрунтовуючи апеляційну
скаргу, скаржник послався на те, що
рішення суду першої інстанції прийняте
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, а викладені у
рішенні висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Ухвалою апеляційного господарського
суду від 11.08.2014 року апеляційну скаргу
прийнято до провадження та призначено
до розгляду.

Представник публічного акціонерного
товариства «Київенерго» у судовому
засіданні 27.08.2014 року надав суду свої
пояснення по справі в яких, заперечив
проти задоволення апеляційної скарги
вважає її необґрунтованою та
безпідставною, а рішення суду першої
інстанції законним та обґрунтованим.
Представник позивача просив
апеляційний господарський суд
відмовити у задоволенні скарги, а
рішення господарського суду міста
Києва від 15.07.2014 року залишити без змін.

Представник ОСББ «Миропільська 39» у
судове засідання суду апеляційної
інстанції 27.08.2014 року не з'явився. Про
місце та час розгляду справи скаржник
був повідомлений належним чином про що,
в матеріалах справи міститься
повідомлення про вручення поштового
відправлення. Про причини неявки
відповідач суд не повідомив.

Враховуючи викладене, заслухавши думку
представника позивача, колегія суддів
апеляційного господарського суду з
урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за
можливе розглянути справу за
відсутності представника відповідача,
оскільки останній, про дату та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, участь представників
ОСББ «Миропільська 39» у судовому
засіданні 27.08.2014 року, судом
обов'язковою не визнавалась, клопотань
про відкладення розгляду справи та
витребування письмових доказів не
надходило. В матеріалах справи
міститься достатньо доказів для
прийняття рішення по справі.

Крім того, у відповідності до ч.2 ст. 102
ГПК України суд апеляційної інстанції
обмежений двомісячним строком
розгляду апеляційної скарги на рішення
місцевого господарського суду, а
продовження зазначеного строку
розгляду справи у відповідності до ч. 3
ст. 69 ГПК України без клопотання
сторони по справі, не передбачено ГПК
України.

У відповідності до ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали,
розглянувши апеляційну скаргу,
заслухавши пояснення представників
сторін що з'явилися в судове засідання,
Київським апеляційним господарським
судом встановлено наступне.

28.11.2003 року між ПАТ «Київенерго» (в
минулому АЕК «Київенерго»)
(енергопостачальна організація за
договором) та об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку
«Миропільська 39» (споживач за
договором) укладено договір на
використання електричної енергії №
3515448 (далі - договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору,
електропостачальна організація
зобов'язується постачати електричну
енергію відповідно до умов даного
договору, а споживач зобов'язується
своєчасно здійснювати оплату
електричної енергії за тарифами, що
регулюються згідно з умовами,
визначеними у ліцензії на постачання
електричної енергії та в разі зміни
публікуються у пресі, виконує інші
визначені договором та додатками до
нього, які є його невід'ємною частиною.

Відповідно до положень п. 2.1 договору,
електропостачальна організація
зобов'язалась постачати
електроенергію як різновид товарної
продукції споживачу в межах дозволеної
до використання потужності, згідно з
величинами постачання електроенергії
за умови своєчасної оплати
використаної електроенергії,
виконання споживачем правил
користування електричною енергією та
правилами технічної експлуатації
електроустановок споживачів, та згідно
з категоричністю, гарантованим рівнем
надійності схем електропостачання
струмоприймачів.

Положеннями п. 4.1 договору передбачено
обов'язок споживача своєчасно та у
повному обсязі здійснювати розрахунки
за електричну енергію відповідно до
встановлених договором умов та
термінів оплати, а також вносити інші
платежі виконання електропостачальною
організацією робіт та надання послуг,
пов'язаних з електропостачанням,
вартість яких не входить до складу
тарифів.

Відповідно до п. 2.1 додатку 2 до
договору, споживач зобов'язався
здійснити повну поточну оплату
вартості обсягу спожитої електричної
енергії за розрахунковий період за
фактичними показаннями засобів обліку.

Згідно з п. 1 додатку 2 до договору,
розрахунковий період для визначення
обсягу спожитої електричної енергії
приймається місяць з 18 числа
попереднього місяця до такого ж числа
розрахункового місяця.

Відповідно до п. 4.2.1 додатку № 1 до
договору передбачено, що за внесення
платежів з порушенням термінів
відповідач сплачує позивачу пеню у
розмірі 0,1% від суми боргу за кожен день
прострочення платежу, враховуючи день
фактичної оплати, але не більше розміру
штрафних санкцій, згідно з
Господарським кодексом України.

Як зазначає позивач, ПАТ «Київенерго»
взяті на себе зобов'язання виконав,
однак відповідач взяті на себе
зобов'язання належним чином не виконав,
внаслідок чого за період з 01.04.2009 року
по 01.03.2012 року виникла заборгованість
за використану активну електричну
енергію, яка становить 71193,76 грн.
Вказана заборгованість
підтверджується висновком судової
комплексної електротехнічної та
економічної експертизи № 13229/13230 від
15.05.2014 року.

У довідці про надходження коштів від
ОСББ «Миропільська 39» за спожиту
електричну енергію за договором № 3515448
зазначено, що у грудні 2011 року від
Управління праці та соціального
захисту населення Дніпровської
районної у м. Києві державної
адміністрації надійшла сума в розмірі
10082,03 грн., а у січні 2012 року сума 2724,46
грн., що разом становить 12806,49 грн. Таким
чином, загальна заборгованість
відповідача за договором становить
58387,27 грн.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду, заслухавши
пояснення представника відповідача,
перевіривши наявні матеріали справи та
докази, подані до апеляційної
інстанції, проаналізувавши
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, дійшла висновку, що апеляційна
скарга ОСББ «Миропільська 39» не
підлягає задоволенню, а рішення
господарського суду міста Києва від
15.07.2014 року слід залишити без змін
виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 265 Господарського
кодексу (далі - ГК) України за договором
поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно з п. 6 ст. 265 ГК України до
відносин поставки, не врегульованих
цим Кодексом, застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Частинами 1-3 ст. 692 Цивільного кодексу
(далі - ЦК) України передбачено, що
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Положеннями ч. 1 ст. 656 ЦК України
встановлено, що предметом договору
купівлі-продажу може бути товар, який є
у продавця на момент укладення
договору або буде створений (придбаний,
набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (ст. 612 ЦК України). Стаття 629 ЦК
України передбачає, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 275
Господарського кодексу України, за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Відповідно до положень ч. 6 та ч. 7 ст. 276
ГК України, розрахунки за договорами
енергопостачання здійснюються на
підставі цін (тарифів), встановлених
відповідно до вимог закону. Оплата
енергії, що відпускається,
здійснюється, як правило, у формі
попередньої оплати. За погодженням
сторін можуть застосовуватися планові
платежі з наступним перерахунком або
оплата, що провадиться за фактично
відпущену енергію.

Як вірно зазначив суд першої інстанції,
правила користування електричної
енергії Міністерства енергетики та
електрифікації СРСР втратили чинність,
в свою чергу постановою Національної
комісії з питань регулювання
електроенергетики України від 31 липня
1996 року № 28 затверджені правила
користування електричною енергією
(далі - правила).

Згідно з п. 1.1 правила регулюють
взаємовідносини, які виникають в
процесі продажу і купівлі електричної
енергії між виробниками або
постачальниками електричної енергії
та споживачами (на роздрібному ринку
електричної енергії). Дія цих правил
поширюється на всіх юридичних осіб та
фізичних осіб (крім населення). Таким
чином, в питаннях, які не вирішені
умовами договору, слід керуватись
зазначеними правилами.

Відповідно до 6.11, 6.13 правил остаточний
розрахунок споживача за електричну
енергію, спожиту протягом
розрахункового періоду, здійснюється
на підставі виставленого
постачальником електричної енергії
рахунка відповідно до даних про
фактичне споживання електричної
енергії, визначеного за показами
розрахункових засобів обліку, які
фіксуються у терміни, передбачені
договором, та/або розрахунковим шляхом
у випадках, передбачених цими
правилами. Покази розрахункових
засобів обліку знімаються
представником електропередавальної
організації (основного споживача) та
підтверджуються споживачем відповідно
до договору. За домовленістю сторін у
договорі може бути передбачений інший
порядок зняття показів розрахункових
засобів обліку. Під час визначення суми
платежу остаточного розрахунку за
поточний розрахунковий період мають
бути враховані суми проведеної в
попередніх та поточному розрахункових
періодах оплати споживання
електричної енергії за поточний
розрахунковий період. Тривалість
періоду для здійснення споживачем
розрахунків зазначається у договорі
та/або на платіжному повідомленні і має
не перевищувати 5 операційних днів з
дня отримання рахунка для споживачів,
які оплачують електричну енергію
самостійно, і 10 операційних днів з дня
отримання рахунка для споживачів, які
здійснюють розрахунки через
структурний підрозділ, який
розташований в іншому місті. Дата
оплати рахунка (здійснення розрахунку)
визначається датою, на яку були
зараховані кошти на поточний рахунок
із спеціальним режимом використання
постачальника електричної енергії за
регульованим тарифом.

У передбачений договором термін за
результатами розрахункового періоду
споживачем, постачальником
електричної енергії,
електропередавальною організацією
(основним споживачем) на підставі даних
розрахункового обліку електричної
енергії визначається фактичний обсяг
переданої та поставленої споживачу
(субспоживачу) електричної енергії та
оформляється акт про використану
електричну енергію (акт
прийняття-передавання товарної
продукції).

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та перевірено судом
апеляційної інстанції, відповідно до
вищевказаних правил, споживач надав
відповідачу звіти про використану
активну електроенергію, в свою чергу
позивач, як електропостачальна
організація, на підставі даних звітів
за результатами розрахункового
періоду оформляв акти
приймання-передачі товарної продукції
та акти надання послуг з компенсації
перетікання реактивної енергії, в яких
визначала фактичний обсяг спожитої
відповідачем електричної енергії, її
вартість, а також виставляв
відповідачу рахунки фактури на оплату
поставленої електричної енергії.
Відповідач розрахункові документи
отримував, що ним визнається та не
оспорюється, проте вартість спожитої
електричної енергії в період з 01.04.2009
року по 01.03.2012 року відповідач у розмірі
58 387,27 грн. не оплатив.

Таким чином, судова колегія
апеляційного господарського суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що у відповідача згідно
виставлених рахунків, актів
приймання-передачі товарної продукції
та актів надання послуг з компенсації
перетікання реактивної енергії, які
були виставлені позивачем, а також
відповідно до норм чинного
законодавства, зокрема статті 275
Господарського кодексу України, правил
користування електричною енергією,
методики обчислення плати за
перетікання реактивної електроенергії
між електропередавальною організацією
та її споживачами та договору № 3515448
від 28.11.2003 року виник обов'язок сплати
вартість спожитої активної
електричної енергії, проте відповідач
не виконав свої зобов'язання, в зв'язку
з чим у нього виникла заборгованість.

Оскільки, відповідачем, ні під час
розгляду справи у суді першої
інстанції, ні під час розгляду справи у
суді апеляційної інстанції не було
погашено борг по договору № 3515448 від
28.11.2003 року за спірний період, судова
колегія апеляційного господарського
суду вважає, що позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача 58387,27 грн. боргу
за період з квітня 2009 року по березень
2012 року належним чином доведено та
підлягає стягненню.

Крім того, на новий розгляд передані
вимоги позивача про стягнення 4786,49 грн.
інфляційних втрат, 2792,91 грн. - 3% річних
та 137,09 грн. - пені.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ч. 1ст. 230 ГК України).

У відповідності до ст. 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України
передбачає, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
передбачає, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Положеннями п. 5.1 договору встановлено,
за несвоєчасне внесення платежів за
електричну енергію та інших платежів
споживач сплачує енергопостачальній
організації пеню в розмірі 0,75% за
кожний день прострочення платежів, але
не більше розміру встановленого чинним
законодавством.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Отже, передбачене законом право
кредитора вимагати спати боргу з
урахуванням, процентів річних та
процентів за користування чужими
грошовими коштами є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утриманими ним грошовими
коштами, належними до сплати
кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на
суму боргу та проценти річних входять
до складу грошового зобов'язання і не
ототожнюються із санкціями за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань.

Як вірно вказав суд першої інстанції,
дії відповідача є порушенням вимог
договору, тому є підстави для
застосування відповідальності за
умовами договору, Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» щодо
стягнення пені та положень статті 625
Цивільного кодексу України щодо
стягнення 3% річних та інфляційних
втрат.

Так, здійснивши перевірку розрахунку
пені, 3% річних та інфляційних втрат, що
були перераховані судом першої
інстанції, судова колегія апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком господарського суду міста
Києва про стягнення з відповідача на
користь позивача пені у сумі 134,38 грн., 3%
річних - 2784,66 грн. та інфляційних втрат -
4611,71 грн. Зроблений судом першої
інстанції розрахунок є обґрунтованим
та арифметично вірним. У задоволенні
вимог про стягнення 2,71 грн. пені, 174,78
грн. інфляційних втрат та 8,25 грн. 3%
річних судом правомірно відмовлено,
оскільки розраховані позивачем не
вірно.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
судова колегія апеляційного
господарського суду вважає, що
місцевим господарським судом
правомірно та обґрунтовано було
частково задоволено позов, а саме в
частині стягнення з відповідача суми
основного боргу в розмірі 58387,27 грн., 134,38
грн. пені, 4611,71 грн. інфляційних втрат та
3% річних у розмірі 2784,66 грн. Позивачем,
як під час розгляду справи у суді
першої інстанції так і під час розгляду
справи у суді апеляційної інстанції
належним чином доведене порушення його
прав зі сторони відповідача.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони
користуються рівними процесуальними
правами. Сторони мають право подавати
докази, брати участь у дослідженні
доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в
суді першої інстанції так і в суді
апеляційної інстанції ОСББ
«Миропільська 39» не було подано
належних та переконливих доказів в
заперечення заявленого позову. Судова
колегія звертає увагу, що доводи та
заперечення викладені у апеляційні
скарзі відповідача на рішення суду
першої інстанції не знайшли свого
підтвердження під час розгляду справи
судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що рішення
господарського суду міста Києва від
15.07.2014 року, прийняте після повного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, які місцевий господарський
суд визнав встановленими, а також у
зв'язку з правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, є таким що відповідає нормам
закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної
скарги ОСББ «Миропільська 39» міста
Києва слід відмовити, а оскаржуване
рішення господарського суду міста
Києва від 15.07.2014 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються
відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись
статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Миропільська 39» на рішення
господарського суду міста Києва від
15.07.2014 року у справі № 5011-33/5113-2012-17/520-2012
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 15.07.2014 року у справі №
5011-33/5113-2012-17/520-2012 залишити без змін.

3. Матеріали справи №
5011-33/5113-2012-17/520-2012 повернути до
господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
О.І. Лобань

Судді
Р.В. Федорчук

ОСОБА_1