ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2014 р.Справа № 923/789/14Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів С.В. Таран, В.Б. Туренко,

при секретарі судового засідання - І.М.
Станковій,

представники сторін в судове засідання
не з'явились, про дату, час і місце
розгляду апеляційної скарги
повідомлені належним чином,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м.Херсоні

на рішення господарського суду
Херсонської області від 22.07.2014р.

у справі № 923/789/14

за позовом Управління Пенсійного фонду
України в м.Херсоні

до Державної податкової інспекції у
Цюрупинському районі Херсонської
області Державної податкової служби

про стягнення 44 646грн. 41 коп.,

встановив:

У червні 2014 року Управління Пенсійного
фонду України в м.Херсоні звернулося з
позовом до Державної податкової
інспекції у Цюрупинському районі
Херсонської області про стягнення 44
646,41грн. надмірно виплачених пенсійних
коштів.

Позовні вимоги заявлені на підставі
статті 50 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", статті 1166 Цивільного
кодексу України та мотивовані тим, що
видані відповідачем довідки про
заробітну плату для перерахунку пенсії
ОСОБА_1 містили недостовірну
інформацію, що призвело до переплати
пенсійних коштів і завданню у зв'язку з
цим матеріальної шкоди позивачу у
вказаній сумі.

15.07.2014р. відповідач звернувся до
господарського суду із заявою за
вх.№7658/14 про застосування при
вирішенні даного господарського спору
строку позовної давності та відмову у
позові, пославшись на пропуск
позивачем встановленого статтею 257
Цивільного кодексу України трирічного
строку позовної давності, оскільки
висновки про недостовірність довідок,
наданих податковою інспекцією, та
необхідність відшкодування надмірно
сплаченої пенсії були зроблені
позивачем за результатами проведення
перевірки у 2008 році, тобто останній
звернувся з даним позовом після спливу
більше шести років з моменту, коли
дізнався про порушення свого права.

Рішенням господарського суду
Херсонської області від 22.07.2014р. у
задоволенні позову відмовлено на
підставі частини 4 статті 267 Цивільного
кодексу України у зв'язку із спливом
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі.

Не погодившись з рішенням суду, позивач
звернувся із апеляційною скаргою, в
якій просив рішення скасувати, позов
задовольнити. Апеляційна скарга
мотивована тим, що управлінням не
пропущено строк позовної давності,
оскільки її перебіг зупинявся на час
розгляду адміністративної справи за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в м.Херсоні до Державної
податкової інспекції у Цюрупинському
районі Херсонської області про
стягнення 44 646,41грн. надміру
сплаченої пенсії, за результатами
розгляду якої ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
03.04.2014р. скасовано рішення попередніх
інстанцій і закрито провадження у
справі у зв'язку з тим, що спір підлягає
розгляду в порядку господарського
судочинства. Одночасно скаржником
зазначено про те, що судом не
надавалось можливості звернутися з
клопотанням про поновлення строків
позовної давності, а також надати
обґрунтовані пояснення щодо
поважності причин звернення з даним
господарським позовом саме в 2014 році.

25.09.2014р. надійшов відзив на апеляційну
скаргу від Державної податкової
інспекції у Цюрупинському районі
Херсонської області, в якому
відповідач просив рішення суду
залишити без змін і не розглядати
апеляційну скаргу без його участі.
Одночасно від відповідача надійшло
клопотання про відкладення розгляду
апеляційної скарги у зв'язку з
неможливістю представника відповідача
прийняти участь у судовому засіданні з
причин відсутності фінансування на
відрядження.

Вказане клопотання апеляційна
інстанція відхиляє як необґрунтоване і
зазначає, що при прийнятті апеляційної
скарги до провадження явка
представників сторін не визнавалася
обов'язковою і справу можливо
розглянути без участі сторін.

Дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального і процесуального права,
апеляційна інстанція встановила
наступне.

На обліку в Управлінні Пенсійного
фонду України в місті Херсоні з 2003 року
перебуває та отримує пенсію відповідно
до Закону України "Про державну службу"
ОСОБА_1.

21.08.2006р. ОСОБА_1 звернулась до
Управління Пенсійного фонду України в
Комсомольському районі м.Херсона із
заявою про перерахунок пенсії у зв'язку
з підвищенням розміру заробітної плати
працюючого державного службовця та
надала видані Державною податковою
інспекцією у Цюрупинському районі
довідки від 21.08.2006р. №1878/ш/05-001, від
14.06.2006р. №585/ш/05-030, від 21.08.2006р. №155/05-013,
від 08.06.2006р. №369/ш/05-030 про заробітну
плату за 2003, 2004, 2005 та 2006 роки (а.с.5-10).

На підставі наданих довідок
Управлінням Пенсійного фонду України в
Комсомольському районі м.Херсона
проведено перерахунок за період з
01.09.2003 по 01.08.2006 та визначено до виплати
суму 42724,69грн., про що свідчить протокол
від 01.09.2006р. (а.с.11).

22.02.2008р. ОСОБА_1 знову звернулась до
Управління Пенсійного фонду України в
Комсомольському районі м.Херсона із
заявою про перерахунок та надала
довідку від 03.09.2007 № 2959/ш/05-030 про
заробітну плату за 2006 рік (а.с.12-13).

Управлінням Пенсійного фонду України в
Комсомольському районі м.Херсона
здійснено перерахунок за період з
01.12.2006р. по 01.02.2008р. та визначено до
виплати суму 6313,27грн., що
підтверджується протоколом від 06.03.2008р.
(а.с.16).

22.12.2008р. Управлінням Пенсійного фонду
України в Комсомольському районі
м.Херсона проведено перевірку
достовірності довідок про заробітну
плату, наданих Державною податковою
інспекцією в Цюрупинському районі
Херсонської області, про що складено
відповідний акт №74 (а.с.19-20). Перевіркою
встановлено, що зазначені довідки
потребують доопрацювання.

Після цього Державною податковою
інспекцією у Цюрупинському районі
Херсонської області надано нові
довідки за 2006 (№ 2158/ш/05-030 від 14.04.2009), за
2007 (№2157/ш/05-030 від 14.04.2009) та 2008 (№ 2156/ш/05-030
від 14.04.2009) роки, суми заробітної плати в
яких є меншими від попередніх (а.с.17,
18,21).

Відтак за період з 01.04.2006р. по 31.07.2009р.
виникла переплата в розмірі 44686,41 грн.,
що вбачається із протоколу від 02.11.2009р.,
у зв'язку з чим Управління Пенсійного
фонду України в Комсомольському районі
м.Херсона листами від 13.11.2009р. №12038-03 та
від 22.12.2009р. №13455-03 звернулося до
відповідача з вимогою про
відшкодування переплати пенсії у
вказаному розмірі (а.с.23-24, 41, 42).

Згідно із підпунктами 1, 5 пункту 2.2.
Положення про управління Пенсійного
фонду України в районах, містах,
районах в містах, а також містах та
районах, затвердженого Постановою
правління Пенсійного фонду України
30.04.2002 №8-2 (у редакції постанови
правління Пенсійного фонду України від
25.02.2008р. №5-5), Управління Пенсійного
фонду України у районах, містах і
районах у містах відповідно до
покладених на нього завдань забезпечує
додержання підприємствами, установами,
організаціями та громадянами актів
законодавства про пенсійне
забезпечення, контролює надходження
страхових внесків та інших платежів до
Фонду від підприємств, установ,
організацій та громадян, збирає у
встановленому порядку відповідну
звітність, проводить планові та
позапланові перевірки
фінансово-бухгалтерських документів,
звітів та інших документів щодо
правильності нарахування та сплати
страхових внесків, призначення
(перерахунку) і виплати пенсій та інших
виплат, які згідно із законодавством
здійснюються за рахунок коштів Фонду
та інших джерел, визначених
законодавством.

Частиною 1 статті 50 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" суми пенсій, виплачені
надміру внаслідок зловживань з боку
пенсіонера або подання
страхувальником недостовірних даних,
можуть бути повернуті пенсіонером
добровільно або стягуються на підставі
рішень територіальних органів
Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

У відповідності до частини 2 статті 101
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" підприємства та
організації несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
громадянам або державі внаслідок
несвоєчасного оформлення або подання
пенсійних документів, а також за видачу
недостовірних документів, і
відшкодовують її.

Майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала (частина 1
статті 1166 Цивільного кодексу України).

Отже, з огляду на встановлені обставини
та норми законодавства у відповідача
виник обов'язок щодо відшкодування
позивачу шкоди, заподіяної внаслідок
видачі недостовірних документів, у
розмірі надмірно виплачених пенсійних
коштів у сумі 44 646,41грн.

Разом з тим, суд першої інстанції,
відмовляючи у задоволенні позову,
правомірно застосував строки позовної
давності при розгляді даного спору,
виходячи з наступного.

Позовна давність, за визначенням
статті 256 Цивільного кодексу України, -
це строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

При цьому загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу
України визначено, що перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Частиною третьою статті 267 Цивільного
кодексу України передбачена
можливість застосування позовної
давності лише за заявою сторони у
спорі, зробленою до винесення рішення
судом.

У відповідності до частини 4 статті 267
Цивільного кодексу України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

У пункті 2.2. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів"
зазначено, що якщо буде встановлено, що
право або охоронюваний законом інтерес
особи дійсно порушені, але позовна
давність спливла і про це зроблено
заяву іншою стороною у справі, суд
відмовляє в позові у зв'язку зі спливом
позовної давності - за відсутності
наведених позивачем поважних причин її
пропущення.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що
акт перевірки №74 підписано
відповідачем 14.04.2009р. та цією ж датою
останнім видано нові довідки за 2006 (№
2158/ш/05-030), за 2007 (№2157/ш/05-030) та 2008 (№
2156/ш/05-030) роки, суми заробітної плати в
яких є меншими від попередніх, то саме з
14.04.2009р. почався перебіг трирічного
строку позовної давності, який
закінчився 14.04.2012р.

Натомість, як вбачається із штампу
вхідної кореспонденції місцевого
господарського суду, позов заявлено
02.06.2014р., тобто поза межами загальної
позовної давності, а тому за наявності
заяви відповідача про застосування
позовної давності (від 15.07.2014р. вх.№7658/14)
судом правомірно застосовано при
вирішенні даного спору позовну
давність, у зв'язку з чим відмовлено у
позові.

Як зазначено вище по тексту цієї
постанови, позивач, обґрунтовуючи свою
апеляційну скаргу, послався на те, що
ним не пропущено строк позовної
давності, оскільки її перебіг
зупинявся на час розгляду
адміністративної справи за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
м.Херсоні до Державної податкової
інспекції у Цюрупинському районі
Херсонської області про стягнення 44
646,41грн. надміру сплаченої пенсії, за
результатами розгляду якої ухвалою
Вищого адміністративного суду України
від 03.04.2014р. скасовано рішення
попередніх інстанцій і закрито
провадження у справі у зв'язку з тим, що
спір підлягає розгляду в порядку
господарського судочинства. Одночасно
скаржником зазначено про те, що судом
не надавалось можливості звернутися з
клопотанням про поновлення строків
позовної давності, а також надати
обґрунтовані пояснення щодо
поважності причин звернення з даним
господарським позовом саме в 2014 році.

На зазначені доводи апелянта судова
колегія зауважує, що останній не
визначився зі своєю правовою позицією
стосовно позовної давності, оскільки, з
однієї сторони, позивач стверджує про
те, що строк позовної давності не
пропущений, а з іншої - зазначає про
ненадання судом можливості звернутися
з клопотанням про поновлення строків
позовної давності із наведенням
поважності причин її пропуску, тобто
про пропуск цього строку.

Водночас, позивачем не враховано того,
що позовна давність не є інститутом
процесуального права та не може бути
відновлена (поновлена) в разі її спливу,
але за приписом частини п'ятої статті 267
Цивільного кодексу України позивач
вправі отримати судовий захист у разі
визнання поважними причин пропуску
строку позовної давності. Питання щодо
поважності цих причин, тобто наявності
обставин, які з об'єктивних, незалежних
від позивача підстав унеможливлювали
або істотно утруднювали своєчасне
подання позову, вирішується
господарським судом у кожному
конкретному випадку з урахуванням
наявних фактичних даних про такі
обставини. Визнання судом причини
пропущення позовної давності
поважними, здійснюється за заявою
(клопотанням) позивача з наведенням
відповідних доводів і поданням
належних та допустимих доказів (пункт
2.2. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів"). Між
тим, матеріали справи свідчать про те,
що позивач не скористався своїм правом
на звернення з такою заявою, а тому
питання щодо поважності причин
пропуску позовної давності не
вирішувалося господарським судом при
розгляді цієї справи.

Твердження скаржника про те, що строк
позовної давності не пропущений у
зв'язку із його зупиненням на час
розгляду адміністративної справи,
спростовується частиною 1 статті 263
Цивільного кодексу України, яка
визначає вичерпний перелік підстав для
зупинення перебігу позовної давності,
а саме: 1) якщо пред'явленню позову
перешкоджала надзвичайна або
невідворотна за даних умов подія
(непереборна сила); 2) у разі
відстрочення виконання зобов'язання
(мораторій) на підставах, встановлених
законом; 3) у разі зупинення дії закону
або іншого нормативно-правового акта,
який регулює відповідні відносини; 4)
якщо позивач або відповідач перебуває
у складі Збройних Сил України або в
інших створених відповідно до закону
військових формуваннях, що переведені
на воєнний стан.

Частиною 2 статті 264 Цивільного Кодексу
України передбачено, що позовна
давність переривається у разі
пред'явлення позову до боржника. Проте,
слід зазначити, що за змістом частини 2
статті 264 Цивільного Кодексу України
переривання перебігу позовної
давності шляхом пред'явлення позову
матиме місце у разі не будь-якого
подання позову, а здійсненого з
додержанням вимог процесуального
закону. Отже, перебіг позовної давності
не переривається, якщо позов подано з
порушенням правил підвідомчості справ,
що мало місце в даному випадку. Така
правова позиція викладена в п. п. 4.4.2 п.4
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №10 від
29.05.2013р. "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів".

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду першої
інстанції, у зв'язку з чим підстав для
зміни чи скасування законного та
обґрунтованого судового рішення
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу

України, суд -

постановив:

Рішення господарського суду
Херсонської області від 22.07.2014р. у
справі №923/789/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова апеляційної інстанції
набирає законної сили з дня її
прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України протягом
двадцяти днів з дня набрання постанови
законної сили.

Головуючий суддя
Л.В. Поліщук

Суддя
С.В. Таран

Суддя
В.Б. Туренко