ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА КИЄВА
________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

26.09.14 № 910/20254/14. Суддя Гумега О.В.,
розглянувши

позовну заяву Міністерства охорони
здоров'я України

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "СКАЙ ФАРМ"

про стягнення 14 991,01 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позовна заява № 01.05.20-09/617 від 22.09.2014 р.
Міністерства охорони здоров'я України
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "СКАЙ ФАРМ" про
стягнення 14991,01 грн. неустойки, а також
додані до неї документи, повертаються
позивачу без розгляду з наступних
підстав:

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України суддя повертає позовну заяву і
додані до неї документи без розгляду,
якщо позовну заяву підписано особою,
яка не має права її підписувати, або
особою, посадове становище якої не
вказано.

Згідно ч. 1 ст. 54 Господарського
процесуального кодексу України,
позовна заява подається до
господарського суду в письмовій формі
і підписується повноважною посадовою
особою позивача або його
представником, прокурором,
громадянином-суб'єктом
підприємницької діяльності або його
представником.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 28
Господарського процесуального кодексу
України справи юридичних осіб в
господарському суді ведуть їх органи,
що діють у межах повноважень, наданих
їм законодавством та установчими
документами, через свого представника.
Керівники підприємств та організацій,
інші особи, повноваження яких
визначені законодавством або
установчими документами, подають
господарському суду документи, що
посвідчують їх посадове становище.
Представниками юридичних осіб можуть
бути також інші особи, повноваження
яких підтверджуються довіреністю від
імені підприємства, організації.
Довіреність видається за підписом
керівника або іншої уповноваженої ним
особи та посвідчується печаткою
підприємства, організації.

Частиною 3 статті 57 ГПК України
передбачено, що до позовної заяви,
підписаної представником позивача,
додається довіреність чи інший
документ, що підтверджує повноваження
представника позивача.

Відповідно ч. 2 ст. 36 ГПК України
письмові докази подаються в оригіналі,
або в належним чином засвідченій
копії.

Відповідно до пункту 5.27 Національного
стандарту України ДСТУ 4163-2003
"Уніфікована система
організаційно-розпорядчої
документації" (затв. Наказом
Держспоживстандарту України від 07.04.2003
№ 55) відмітку про засвідчення копії
документа складають зі слів "Згідно з
оригіналом", назви посади, особистого
підпису особи, яка засвідчує копію, її
ініціали та прізвища, дати засвідчення
копії і проставляють нижче реквізиту
"підпис". Така відмітка проставляється
на кожному аркуші засвідченої копії
документа.

Позовну заяву № 01.05.20-09/617 від 22.09.2014 р.
від імені Міністерства охорони
здоров'я України підписано Генеральним
директором ДП "Укрвакціна" МОЗ України
ОСОБА_1.

При цьому до наведеної позовної заяви в
якості додатків № 15, № 16, № 17 та № 18
додано копії наказу МОЗУ № 281-0 від
12.12.2012 р. про призначення керівника,
наказу ДП "Укрвакцина" № 52-ос від 12.12.2012
про вступ на посадку керівника,
договору-доручення від 12.03.2013 р. № 6,
довіреності № 14.02/18 від 16.17.2013 до
договору доручення, які жодним чином не
засвідчені та фактично подані у
вигляді ксерокопій. В свою чергу,
оскільки копія довіреності № 14.02/18 від
16.17.2013 до договору доручення від 12.03.2013
р. № 6 належним чином не засвідчена, у
суду відсутні підстави вважати її у
якості доказу виконання позивачем
приписів ч. 3 ст. 57 ГПК України, а суду не
доведено, що позовна заява № 01.05.20-09/617
від 22.09.2014 р. підписана повноважним
представником позивача.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України суддя повертає позовну заяву і
додані до неї документи без розгляду,
якщо не подано доказів сплати судового
збору у встановлених порядку та
розмірі.

Міністерство охорони здоров'я України
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "СКАЙ ФАРМ"
про стягнення 14991,01 грн. неустойки.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 57
Господарського процесуального кодексу
України до позовної заяви додаються
документи, що підтверджують сплату
судового збору у встановлених порядку
і розмірі.

Згідно із статтями 1, 2 Закону України
"Про судовий збір" судовий збір - це
збір, що справляється на всій території
України за подання заяв, скарг до суду,
а також за видачу судами документів і
включається до складу судових витрат.
Платниками судового збору є громадяни
України, іноземці, особи без
громадянства, підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні) та фізичні особи -
підприємці, які звертаються до суду.

Статтею 4 вказаного Закону України
встановлено, що судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Відповідно до статті 8 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2014 рік"
мінімальна заробітна плата у місячному
розмірі з 1 січня становить 1 218,00 грн.

Зокрема, за подання до господарського
суду позовної заяви майнового
характеру судовий збір встановлюється
у розмірі 2% ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
(1827,00 грн.) та не більше 60 розмірів
мінімальних заробітних плат (73 080,00
грн.) (п.п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України
"Про судовий збір").

Таким чином, за подання до
господарського суду позовної заяви про
стягнення з відповідача 14991,01 грн.
неустойки, позивач повинен був
сплатити судовий збір у розмірі 1827,00
грн., що відповідачє 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та є
мінімальною сумою судового збору за
подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру.

Матеріали поданої позовної заяви не
містять жодних доказів сплати судового
збору.

Водночас, у тексті позовної заяви
позивач (Міністерство охорони здоров'я
України) просить суд відстрочити
сплату судового збору, посилаючись на
те, що на сьогоднішній день не має
можливості сплатити суму судового
збору за подання позову до суду, у
зв'язку з відсутністю коштів та
враховуючи, що Міністерство охорони
здоров'я України є неприбутковою
державною установою. Позивач також
вказав, що санкції (штрафи, пеня), які
застосовуються до відповідача та є
предметом даного спору, спрямовуються
до державного бюджету. Крім того,
позивач зазначив, що його представник -
Державне підприємство "Укрвакцина" МОЗ
України, на якого покладено здійснення
претензійно-позовної діяльності, -
також не має можливості сплатити за
Міністерство охорони здоров'я України
судовий збір, у звязку з скрутним
матеріальним становищем.

Відповідно до статті 8 Закону України
"Про судовий збір" враховуючи майновий
стан сторони, суд може своєю ухвалою
відстрочити або розстрочити сплату
судового збору на певний строк, але не
довше ніж до ухвалення судового
рішення у справі. Суд може зменшити
розмір судового збору або звільнити
від його сплати на підставі, зазначеній
у частині першій цієї статті.

Згідно з пунктом 3.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України" у розгляді питань, пов'язаних з
відстроченням та розстроченням сплати
судового збору, зменшенням його
розміру або звільненням від його
сплати (стаття 8 Закону) і застосуванням
приписів Закону щодо пільг зі сплати
судового збору (стаття 5 Закону)
господарським судам слід враховувати
таке. Єдиною підставою для вчинення
господарським судом дій, зазначених у
статті 8 Закону, є врахування ним
майнового стану сторін.

Клопотання про відстрочення
(розстрочення) сплати судового збору,
зменшення його розміру або звільнення
від його сплати може бути викладене в
заяві чи скарзі, які подаються до
господарського суду, або окремим
документом. Особа, яка заявляє
відповідне клопотання, повинна навести
доводи і подати докази на
підтвердження того, що її майновий стан
перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею
судового збору у встановленому порядку
і розмірі.

При цьому оскільки статтею 129
Конституції України як одну із засад
судочинства визначено рівність усіх
учасників судового процесу перед
законом і судом, отже, в тому числі й
органів державної влади, то самі лише
обставини, пов'язані з фінансуванням
установи чи організації з Державного
бюджету України та відсутністю у ньому
коштів, призначених для сплати
судового збору, не можуть вважатися
підставою для звільнення від такої
сплати.

Матеріали позовної заяви не містять
жодних доказів, які є підставою для
відстрочення судом сплати позивачем
судового збору у відповідності до
статті 8 Закону України "Про судовий
збір", а тому, суд відмовляє позивачу в
клопотанні про відстрочення сплати
судового збору.

Зважаючи на викладене та за
відсутності доказів сплати судового
збору за подання даної позовної заяви,
позивач не дотримався приписів п. 3 ч. 1
ст. 57 Господарського процесуального
кодексу України.

При цьому суд взяв до уваги правову
позицію Вищого господарського суду
України, викладену в абз. 1 п.п. 3.5 п. 3
постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", згідно якої
недодержання вимог статей 54, 56 та
пунктів 2 і 3 частини першої статті 57
ГПК щодо форми, змісту і додатків до
позовної заяви тягне за собою наслідки,
передбачені статтею 63 ГПК.

За таких обставин, позовна заява №
01.05.20-09/617 від 22.09.2014 р. не може бути
прийнята до розгляду та підлягає
поверненню для усунення допущеного
порушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Господарського
процесуального кодексу України,
повернення позовної заяви не
перешкоджає повторному зверненню з нею
до господарського суду в загальному
порядку після усунення допущеного
порушення.

Керуючись п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України, -

УХВАЛИВ:

Позовні матеріали повернути позивачам
без розгляду.

Суддя
О.В. Гумега