ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2014 року
Справа № 30/5005/10398/2012

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Джихур О.В.
(доповідач)

суддів: Вечірко І.О., Лисенко О.М.

при секретарі судового засідання
Ситниковій М.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Козак Н.В. представник,
довіреність № 14-174 від 24.06.14;
Букоємський Р.В. представник,
довіреність №14-138 від 13.05.14 (був
присутнім в судовому засіданні 24
червня 2014 року); Остапенко В.М..
представник, довіреність №14-109 від 18.04.14
(був присутнім в судовому засіданні 29
липня 2014 року); Станішевський І.С.
представник, довіреність №14-125 від 13.05.14
(був присутнім в судовому засіданні 19
серпня 2014 року);

від відповідача: Маркова О.Е.
представник, довіреність № 183 від 01.11.13

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", м. Київ

на рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 24 квітня
2014 року у справі № 30/5005/10398/2012

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб",
м. Нікополь Дніпропетровської області

про стягнення 74 512 953,00 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 24 квітня
2014 року (суддя Ніколаенко М.О.)
припинено провадження у справі про
стягнення суми основного боргу в
розмірі 63 111 767,08 грн., стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб"
на користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" судовий
збір в розмірі 59 962, 14 грн., стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" в доход Державного
бюджету України судовий збір у сумі 4 400,
00 грн., в решті позовних вимог
відмовлено.

Припиняючи провадження у справі про
стягнення основного боргу
господарський суд дійшов висновку, що
оскільки відповідачем було сплачено
основний борг в розмірі 63 111 767, 08 грн.
предмет спору відсутній, а тому
провадження у справі в цій частині слід
припинити на підставі п.1-1 ч.1 ст.80
Господарського процесуального кодексу
України. Відмовляючи в задоволенні
решти позовних вимог суд виходив з
того, що строк виконання основного
зобов'язання не настав, факт прострочки
не вбачається, тому правові підстави
стягнення з відповідача на користь
позивача пені, штрафу, 3% річних,
інфляційних втрат відсутні.

Господарський суд дійшов висновку, що
поставка газу відбулась без здійснення
відповідачем попередньої оплати, який
прийняв та спожив поставлений
природній газ. При цьому позивач не
скористався своїм правом призупинити
виконання свого обов'язку з його
поставки, як передбачено п.3.1.3 договору,
що свідчить про те, що позивач на свій
ризик здійснював поставку природного
газу. Господарський суд зазначив, що
сторони, шляхом вчинення конклюдентних
дій та прийняття до виконання
замовлень, фактично змінили умови
договору щодо порядку розрахунків,
однак нового порядку та строків
розрахунків за поставлений природний
газ сторони не передбачили. Вимога про
оплату не може бути прийнята як доказ
виникнення зобов'язання по оплаті суми
основного боргу, оскільки ця вимога
містить прохання сплатити штрафні
санкції та інші нарахування і не
містить вимог про сплату суми
основного боргу.

Не погодившись з вказаним рішенням
позивач Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" оскаржує
його на предмет невідповідності нормам
матеріального та процесуального права.

Посилаючись на лист Вищого
господарського суду України від 29
квітня 2013 року №01-06/767/2013, приписи
ст.ст.692, 530 Цивільного кодексу України,
умови договору купівлі-продажу
природного газу №14/1819/11 від 28 вересня
2011 року в частині строків розрахунку за
поставлений газ, скаржник зазначає, що
під час розгляду даної справи в суді
першої інстанції відповідачем
повністю сплачено суму основного
боргу, тобто заборгованість відсутня,
але позивач вважає, що в порушення умов
договору Товариством з обмеженою
відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб"
невчасно проводились розрахунки за
спожитий природний газ, оскільки даним
договором чітко встановлені строки
щодо остаточного розрахунку за
поставлений газ, що призвело до значних
збитків позивача.

На підставі п.1.8 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" скаржник
стверджує, що звернення до боржника з
вимогою про сплату основного боргу та
нарахування інфляційних нарахувань не
передбачено законом, а тому не є
обов'язковим, вважає, що таке звернення
є скоріш його правом, а не обов'язком, як
це передбачено умовами спірного
договору, на підставі чого відповідні
докази господарському суду
представлені не були. Крім того,
скаржник стверджує, що всупереч
висновкам господарського суду,
Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" зверталося до
відповідача з вимогою про сплату
основного боргу, до того ж позивачем
були нараховані штрафні санкції за
прострочку виконання зобов'язання щодо
сплати за поставлений газ.

Як на приклад обгрунтованості своєї
правової позиції скаржник посилається
на постанови судів першої, апеляційної
інстанцій, Вищого господарського суду
України з аналогічних правовідносин у
справах №№904/4451/13, 904/4450/13; №№2/30/2012/5003,
5027/602/2012, 5013/1364/12, 5011-42/10739-2012, 5011-69/7246-2012.
Додає, що поставка газу без попередньої
оплати є правом позивача і не свідчить
про вчинення конклюдентних дій, які
призвели до зміни умов договору щодо
порядку розрахунків за договором, при
цьому, стверджує скаржник, відповідно
до ст.692, 538 Цивільного кодексу України
відповідач не звільняється від оплати
за поставлений газ.

Позивач просить скасувати рішення
господарського суду Дніпропетровської
області в частині відмови в
задоволенні позовних вимог щодо
стягнення пені у сумі 5 653 253, 21 грн.,
штрафу у сумі 6 554 904, 75 грн., 3% річних у
сумі 1 495 032, 81 грн. та інфляційних
нарахувань у сумі 104 119, 68 грн.,
прийняти нове рішення, яким
задовольнити вказані вимоги в повному
обсязі.

Відповідач доводи апеляційної
інстанції заперечує, вважає рішення
господарського суду законним, просить
залишити його без змін, апеляційну
скаргу без задоволення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що між
позивачем Публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ
(продавець) та відповідачем
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб",
м. Нікополь Дніпропетровської області
(покупець) укладено договір купівлі
-продажу природного газу №14/21819/11 від 28
вересня 2011 року та додаткові угоди до
нього №1 від 30 вересня 2011 року, №2 від 11
жовтня 2011 року, №3 від 14 листопада 2011
року, №4 від 10 січня 2012 року.

Згідно умов вказаного договору
продавець зобов'язується передати у
власність покупця у IV кварталі 2011 року
та у 2012 році природний газ, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
газ на умовах даного договору.

Відповідно до пункту 1.2 спірного
договору газ, що продається за цим
договором, використовується покупцем
виключно для власних потреб. Покупець
є кінцевим споживачем.

Пунктом 2.1 договору встановлено
передачу продавцем покупцеві з 01
жовтня 2011 року по 31 грудня 2012 року газу
в обсязі до 295 000 тис. куб.м., у тому числі
по місяцях кварталів (тис. куб м).

Як встановлено п.11.1 цей договір,
набуває чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін, скріплення їх
підписів печатками сторін і діє в
частині реалізації газу з 01 жовтня 2011
року до 31 грудня 2012 року, а в частині
проведення розрахунків за газ та
послуг з його транспортування -до
повного погашення заборгованості.

Відповідач отриманий газ у терміни
визначені п.6.1 договору (до 14 числа
місяця на ступного за місяцем поставки
газу) не сплатив, на час звернення
позивача з позовом за відповідачем
рахувалась заборгованість в розмірі 63
111 767, 08 грн., що і стало причиною
звернення позивача до суду.

Матеріали справи свідчать, що протягом
жовтня - грудня 2011 року позивач
здійснив поставку природного газу
відповідачу на загальну суму 203 407 347, 74
грн., що підтверджується актами
приймання -передачі природного газу.

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції відповідач сплатив основний
борг в повному обсязі, про що свідчать
копії платіжних доручень (а.с.110-123).

Апеляційний господарський суд
погоджується з висновком
господарського суду щодо припинення
провадження у справі в частині
стягнення основного боргу в сумі 63 111
767,08 грн. на підставі п.11 ч.1 ст.80
Господарського процесуального кодексу
України у зв'язку з відсутністю
предмету спору.

Також позивачем заявлено до стягнення
з відповідача (з урахуванням заяви про
збільшення позовних вимог від 16 січня
2014 року) пеню в розмірі 5 653 253, 21 грн., 3%
річних у розмірі 1 495 032, 81 грн.,
інфляційні втрати в розмірі 104 119, 68 грн.

Відмовляючи в стягненні неустойки, 3%
річних, інфляційних витрат суд першої
інстанції дійшов висновку, що сторони
шляхом вчинення конклюдентних дій та
прийняття до виконання замовлень
змінили умови договору щодо порядку
розрахунків, нового порядку здійснення
розрахунків не встановили, з вимогою
щодо оплати основного боргу, як це
передбачено ч.2 ст.530 Цивільного кодексу
України, позивач до відповідача не
звертався.

Проте, апеляційний господарський суд з
такими висновками суду першої
інстанції не погоджується, виходячи з
наступного.

Згідно до частин 1, 2 статті 712
Цивільного кодексу України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю -продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до статті 179 Господарського
кодексу України, майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і
негосподарюючими суб'єктами
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько -договірними
зобов'язаннями.

Згідно зі статтею 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

За приписами статей 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до статті 693 Цивільного
кодексу України, якщо договором
встановлений обов'язок покупця
частково або повністю оплатити товар
до його передання продавцем (попередня
оплата), покупець повинен здійснити
оплату в строк, встановлений договором
купівлі -продажу, а якщо такий строк не
встановлений договором, у строк,
визначений відповідно до статті 530
цього Кодексу .

Матеріалами справи встановлено
порушення відповідачем зобов'язання з
оплати основного боргу.

Виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом
(частина 1 статті 548 Цивільного кодексу
України).

За приписами статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, у вигляді сплати
неустойки.

Відповідно до статті 549 названого
Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

В пункті 7.2. договору сторони
передбачили, що у разі невиконання
покупцем умов пункту 6.1. цього договору,
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю крім
суми заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожен день простроченого платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7 % від суми
простроченого платежу.

У зв'язку з неналежним виконанням умов
договору щодо своєчасної оплати за
поставлений природний газ позивачем
нараховано відповідачу пеня за період
з 15 листопада 2011 року по 24 липня 2013 року
у сумі 5 653 253, 21 грн., 7% штрафу в сумі 6
554 904, 75 грн., інфляційні втрати за
період з жовтня 2011 року по вересень 2012
року в сумі 104 119, 68 грн. та 3% річних за
період 15 листопада 2011 року по 24 липня 2013
року в сумі 1 495 032, 81 грн. (з врахуванням
заяви позивача про збільшення розміру
позовних вимог від 21 січня 2014 року).

Враховуючи відмову сторін від
проведення звірки розрахунків,
апеляційний господарський суд
запропонував відповідачу надати суду
контррозрахунок розміру
заборгованості за договором №14/1819/11.

За контррозрахунком поданим
відповідачем 19 серпня 2014 року розмір
пені повинен становити 4 728 168, 07
грн., інфляційних втрат 18 085, 64 грн., 3%
річних 1 171 143, 54 грн., штраф в сумі
заявленої позивачем 6 554 904, 75 грн.

Контррозрахунок відповідача не має
докладного характеру, не містить
періоду часу, за який відповідач
розраховує 3% річних, пені. В судовому
засіданні представник відповідача
вказав, що основними причинами, що
призвели до суттєвих розбіжностей у
розрахунках є завищення позивачем
кількості днів прострочення, включення
позивачем до розрахунку сум пені за
періоди, на які сплив строк позовної
давності. При цьому відповідач не
вказав за які періоди позивач допустив
завищення днів прострочки.

Враховуючи зазначене, судова колегія
перевірила розрахунок позивача і
здійснила власний перерахунок розміру
неустойки, інфляційних втрат та 3%
річних.

Слід зазначити, що апеляційна
інстанція врахувала, що період за який
розрахована пеня не повинен
перевищувати шість місяців від дня
коли зобов'язання мало бути виконано
(частина 6 ст.232 Господарського кодексу
України), що згідно п.6.1 договору
остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14 числа
місяця наступного за місяцем поставки
газу, що означає, що останнім днем
виконання основного зобов'язання
вважається день, що передує цьому
терміну, тобто 13 число кожного місяця.

Аналізуючи розрахунок пені, наданий
позивачем, судова колегія зазначає, що
позивачем не враховано, що початок
періоду, з якого починається
прострочка виконання основного
грошового зобов'язання припадає на 14
число місяця (березень -вересень 2012
року), період прострочення не повинен
перевищувати 182 дні, якщо останній день
строку виконання основного
зобов'язання припадає на вихідний,
святковий або інший неробочий день, що
визначений відповідно до закону, днем
закінчення строку є перший за ним
робочий день (ч.5 ст.254 Цивільного
кодексу України).

Згідно розрахунку розміру пені,
здійсненого апеляційним господарським
судом, розмір пені за несвоєчасне
виконання зобов'язання з оплати
поставленого газу становить 6 986 764,
44 грн. (додано до матеріалів справи).
Проте, оскільки позивачем заявлено до
стягнення пеня в сумі 5 653 253, 21
грн., то не виходячи за межі позовних
вимог, апеляційна інстанція вважає, що
пеня в сумі 5 653 253, 21 грн.
підлягає стягненню.

Розрахунок штрафу 7% річних в сумі 6 554
904, 75 грн. відповідає фактичним
обставинам справи, не суперечить
діючому законодавству, а тому підлягає
стягненню повністю.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредиторів зобов'язаний
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно розрахунку 3% річних,
здійсненого апеляційним господарським
судом (з врахуванням, що останнім днем
виконання грошового зобов'язання
вважається 13 число кожного місяця, за
виключенням днів, на які припадає
оплата боргу), розмір 3% річних за період
прострочення з 14 листопада 2011 року по 24
липня 2013 року становить 1 986 669, 44
грн. (розрахунок додається до матеріалі
справи).

Проте, оскільки позивачем заявлено 3%
річних в сумі 1 495 032, 81 грн., то
стягненню підлягає 1 495 032, 81 грн.
3% річних.

Розрахунок інфляційних втрат
здійснено позивачем з врахуванням
положень листа Верховного Суду України
від 03 квітня 1997 року №62-97р
"Рекомендації відносно порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ", який може
застосовуватися для розрахунку
інфляції (п.3.2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №14 від 17
грудня 2013 року "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань").

Отже, також підлягають стягненню
інфляційні втрати в розмірі 104 119, 68 грн.

Таким чином, позов підлягає
задоволенню повністю.

В спростування висновку суду першої
інстанції, що сторони шляхом вчинення
конклюдентних дій та прийняття до
виконання замовлень фактично змінили
умови договору щодо порядку
розрахунків, оскільки поставка газу
відбулася без здійснення відповідачем
попередньої оплати, який прийняв газ, а
позивач не скористався своїм правом
призупинити виконання свого обов'язку
з його поставки слід зазначити
наступне.

Відповідно до положень пленуму Вищого
господарського суду України №14 від 17
грудня 2013 року "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" (пункт 1.7) якщо у
договорі або законі не встановлено
строку (терміну), у який повинно бути
виконано грошове зобов'язання, судам
необхідно виходити з приписів частини
другої статті 530 Цивільного кодексу
України. Цією нормою передбачено, між
іншим, і можливість виникнення
обов'язку негайного виконання; такий
обов'язок випливає, наприклад, з
припису частини першої статті 692
Цивільного кодексу України, якою
визначено, що покупець за договором
купівлі -продажу повинен оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього; відтак якщо
договором або актами цивільного
законодавства не встановлено інший
строк оплати товару, відповідна оплата
має бути здійснена боржником негайно
після такого прийняття, незалежно від
того, чи пред'явив йому кредитор
пов'язану з цим вимогу. При цьому
передбачена законом відповідальність
за невиконання грошового зобов'язання
підлягає застосуванню починаючи з дня,
наступного за днем прийняття товару,
якщо інше не вбачається з укладеного
сторонами договору.

Відповідно до статті 538 Цивільного
кодексу України, у разі невиконання
однією із сторін у зобов'язанні свого
обов'язку або за наявності очевидних
підстав вважати, що вона не виконає
свого обов'язку у встановлений строк
(термін) або виконає його не в повному
обсязі, друга сторона має право
зупинити виконання свого обов'язку,
відмовитися від його виконання
частково або в повному обсязі. При
цьому, якщо зустрічне виконання
обов'язку здійснено однією із сторін,
незважаючи на невиконання другою
стороною свого обов'язку, друга сторона
повинна виконати свій обов'язок.

Поставка газу без попередньої оплати є
правом позивача і ніяким чином не
свідчить про вчинення конклюдентних
дій які нібито призвели до фактичної
зміни умов договору щодо порядку
розрахунків за договором, при цьому
відповідно до статей 692, 538 Цивільного
кодексу України відповідач не
звільняється від оплати отриманого
газу.

Крім того, даним договором купівлі
-продажу газу були чітко встановлені
строки, щодо остаточного розрахунку за
поставлений газ (до 14-го числа місяця
наступного за місяцем поставки газу).

Слід також зазначити, що у
відповідності до пункту 1.8. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17 грудня 2013 року №14 "Про
деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" до
подання позову до господарського суду,
звернення кредитора до боржника з
вимогою до сплату сум пені, інфляційних
нарахувань та процентів річних не
передбачено законом і тому не є
обов'язковим, отже, неподання
позивачем (кредитором) доказів такого
звернення не тягне за собою відмови в
задоволенні відповідних позовних
вимог.

Твердження відповідача щодо включення
позивачем до розрахунку сум пені за
періоди, на які сплив строк позовної
давності до уваги не приймається
оскільки згідно ч.3 ст.267 Цивільного
кодексу України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Матеріали справи свідчать,
що з відповідною заявою до
господарського суду Дніпропетровської
області відповідач не звертався,
відтак у господарського суду були
відсутні підстави для застосування
позовної давності.

Щодо твердження відповідача про
завищення позивачем кількості днів
прострочення, то судова колегія при
здійсненні перерахунку враховувала, що
період за який нараховується пені не
повинен перевищувати півроку.

Щодо усного твердження відповідача, що
неустойка, річні, інфляційні за період,
який був збільшений позивачем на
підставі заяви від 21 січня 2014 року (за
зобов'язаннями серпня -вересня 2012 року)
не підлягає стягненню, оскільки спірні
періоди не були зазначені при
первісному поданні позовної заяви слід
зазначити, що передбачені ст.22
Господарського процесуального кодексу
України права позивача змінити
підставу або предмет позову, збільшити
або зменшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову можуть бути
реалізовані до прийняття рішення судом
першої інстанції. Під збільшенням або
зменшенням розміру позовних вимог слід
розуміти відповідно збільшення або
зменшення кількісних показників за
тією ж самою вимогою, яку було заявлено
в позовній заяві. В даному випадку
позивач з заявою про збільшення
розміру позовних вимог звернувся до
ухвалення рішення у даній справі.

Матеріали справи свідчать, що пеня, 3%
річних, інфляційні втрати, штраф 7% були
заявлені позивачем до стягнення при
подачі позовної заяви.

За викладених обставин рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 24 квітня 2014 року підлягає
зміні як прийняте з порушенням норм
матеріального права відповідно до ч.1
п.4 ст.104 Господарського процесуального
кодексу України.

Судова колегія погоджується з
висновком господарського суду, що під
час подання заяви про збільшення
позовних вимог позивачем не доплачено
судовий збір в сумі 4 400 грн. (у зв'язку зі
зміною розміру мінімальної заробітної
плати, який з 01 грудня 2013 року становить
1 218 грн.), у зв'язку з чим судовий збір у
сумі 4 400 грн. підлягає стягненню з
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", м. Київ в доход
Державного бюджету України.

Згідно ст.49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір за подання апеляційної
скарги покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.80 п.11, 49, 99, 103 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України",
м. Київ задовольнити.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 24 квітня
2014 року у справі № 30/5005/10398/2012 змінити,
виклавши у наступній редакції:

"Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб"
(місто Нікополь, Дніпропетровська
область, проспект Трубників, 56, ) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(місто Київ, вулиця Б. Хмельницького, 6,
) 5 653 253 грн. 21 коп. пені; 6
554 904 грн. 75 коп. штрафу 7%; 1 495 032 грн. 81
коп. 3% річних; 104 119 грн. 68 коп.
інфляційних втрат; 73 080 грн. витрат по
сплаті судового збору за подання
позовної заяви; 36 540 грн. 00 коп. витрат
по сплаті судового збору за подання
апеляційної скарги.

Провадження у справі про стягнення 63 111
767 грн. 08 коп. основного боргу припинити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ,
вул. Б.Хмельницького, 6, ) в
доход Державного бюджету України в
особі Управління Державної
Казначейської Служби України у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області (49027, м.
Дніпропетровськ, пл. Шевченка, 7,
ідентифікаційний код 37989269, рахунок
3005 в ГУ ДКСУ у Дніпропетровській
області (Головне управління Державної
казначейської служби України у
Дніпропетровській області, код банку
за ), МФО 805012, КБКД 22030001, код
ЄДРПОУ господарського суду
Дніпропетровської області 03499891, КБКД
22030001) судовий збір у сумі 4 400,00 грн.

Видати накази".

Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку у двадцятиденний
строк до Вищого господарського суду
України.

Головуючий суддя
О.В. Джихур

Суддя
О.М. Лисенко

Суддя
І.О. Вечірко

(Дата підписання постанови в
повному обсязі 26.09.14 р.)