ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2014 р.
Справа № 921/217/14-г/7

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого-судді
Гнатюк Г. М.

суддів:
Кордюк Г.Т.

Якімець Г.Г.

Розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Державна продовольчо-зернова
корпорація України», м.Київ від 24.06.2014р.
№2-1-10/249

на рішення господарського суду
Тернопільської області від 27.05.2014 року

у справі № 921/217/14-г/7

за позовом: Публічного акціонерного
товариства «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України», м.Київ

до відповідача: Фермерського
господарства «Баворовського»,
с.Грабовець, Тернопільського району,
Тернопільської області

про: стягнення 531359,66грн.,

за участю представників:

від позивача: Гілевич С.Р. -
представник,

від відповідача: Гарагуц Ц.В. -
представник.

11.07.2014р. на адресу суду поступила
апеляційна скарга Публічного
акціонерного товариства «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України» на рішення господарського
суду Тернопільської області від 27.05.2014
року у даній справі, яка
автоматизованою системою
документообігу суду розподілена до
розгляду судді-доповідачу Гнатюк Г.М.

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
14.07.2014 року у склад колегії для
розгляду справи №921/217/14-г/7 введено
суддів Кравчук Н.М. та Якімець Г.Г.

Ухвалою суду від 14.07.2014р. зазначена вище
апеляційна скарга прийнята до
провадження та призначена до розгляду
на 26.08.2014р.

Розгляд справи відкладався до 09.09.2014р.

У зв'язку із перебуванням судді Кравчук
Н.М. у відпустці, розпорядженням
голови Львівського апеляційного
господарського суду від 08.09.2014 року у
склад колегії для розгляду справи
№921/217/14-г/7 замість судді Кравчук Н.М.
введено суддю Кордюк Г.Т.

В судовому засіданні 09.09.2014р. було
заслухано пояснення представників
сторін та оголошено перерву в судовому
засіданні до 23.09.2014р.

В судовому засіданні 23.09.2014р. було
заслухано додаткові пояснення
представників сторін.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не поступало, заяв про
відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Тернопільської області від 27.05.2014р. у
справі №921/217/14-г/7 (суддя Стадник М.С.)
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України» задоволено частково, стягнено
з Фермерського господарства
"Баворовського" на користь позивача - 531
359,66грн. попередньої оплати, 8385,29грн. - 24%
річних та 10795,00грн. судового збору. В
частині стягнення 694120,24грн. штрафних
санкцій відмовлено. Крім цього, визнано
недійсним п.6.5 договору поставки зерна
майбутнього врожаю №K012TER-F укладеного
15.04.2013р. між Публічним акціонерним
товариством "Державна продовольчо -
зернова корпорація України" та
Фермерським господарством
"Баворовського" в частині тексту"
Постачальник несе відповідальність за
порушення Договору незалежно від
наявності його вини."

Не погоджуючись з таким рішенням,
Публічне акціонерне товариство
«Державна продовольчо-зернова
корпорація України» подало апеляційну
скаргу, в якій рішення суду першої
інстанції вважає незаконним в частині
відмовлених позовних вимог; таким, що
прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
оскільки місцевим господарським судом
неповно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи, а тому просить
його в цій частині скасувати, і
прийняти нове рішення, яким
задовольнити решту позовних вимог, а
саме стягнути з Фермерського
господарства «Баворовського» на
користь позивача 130319,24грн.-24% річних за
користування грошовими коштами,
145551,00грн. договірної санкції та
418250,00грн. штрафу.

В обґрунтування апеляційної скарги
скаржник посилається на те, що згідно ч.
З ст. 693 Цивільного кодексу України на
суму попередньої оплати нараховуються
проценти відповідно до статті 536 цього
Кодексу від дня, коли товар мав бути
переданий, до дня фактичного передання
товару покупцеві або повернення йому
суми попередньої оплати. Договором
може бути встановлений обов'язок
продавця стягувати проценти на суму
попередньої оплати від дня одержання
цієї суми від покупця. Оскільки умовами
договору було встановлено обов'язок
продавця сплачувати проценти на суму
попередньої оплати від дня одержання
цієї суми від покупця та у розмірі 24%
річних, то апелянт вважає помилковим
висновок суду першої інстанції про
зменшення суми 24% річних з 138704,53грн. до
8385,29 грн., нарахованих за період з
05.02.2014р. по 28.02.2014р., тобто з моменту
виникнення грошового зобов'язання у
боржника, а не з моменту перерахування
коштів відповідачу. Крім цього, апелянт
вважає, що судом першої інстанції
безпідставно відмовлено в стягненні з
Відповідача 145551,00грн. - 0,2% санкцій за
період з 02.11.2013р. по 27.01.2014р. та 418250,00грн.
50% штрафу за прострочення поставки
зерна кукурудзи понад 15 днів, оскільки
такі санкції передбачені умовами
договору. Безпідставним вважає апелянт
також висновок суду щодо визнання
недійсним п.6.5. Договору поставки зерна
майбутнього врожаю №К012TER-F від 1504.2013р.,
оскільки відповідачем не доведено , що
ним вжито усіх залежних від нього
заходів для недопущення
господарського правопорушення, а також
не доведено, що належне виконання
зобов'язання виявилося неможливим
внаслідок дії непереборної сили.

У письмовому відзиві на апеляційну
скаргу від 09.09.2014р. (вх.№01-04/5078/14 від
09.09.2014р.) Фермерське господарство
«Баворовського» спростовує доводи
скаржника та зазначає про законність
та обґрунтованість рішення місцевого
суду, у зв'язку з чим просить апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
оскаржуване рішення залишити без змін.

Розглянувши подану апеляційну скаргу
та матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін,
Львівський апеляційний господарський
суд прийшов до висновку про
відсутність підстав для скасування
рішення суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
Публічне акціонерне товариство
"Державна продовольчо - зернова
корпорація України" звернулось до
господарського суду Тернопільської
області з позовом про стягнення з
Фермерського господарства
"Баворовського" 531359,66грн. перерахованих
за недопоставлений товар за договором
поставки зерна майбутнього врожаю
№К012ТЕR-F від 15.04.2013р., 145551,00грн.
договірної санкції, 418250,00 грн. штрафу та
138704,53 грн. 24% річних.

В обґрунтування позову, позивач
посилається на те, що відповідачем не
виконано умов договору в частині
поставки зерна кукурудзи, у зв'язку з
чим, нараховано штрафні санкції з
моменту перерахування коштів
відповідачу, що відповідає умовам
укладеного між сторонами договору та
чинному законодавству України, а
посилання на наявність обставин які
зумовили невиконання договору не
заслуговують на увагу, так як
відповідно до п. 6.5 договору
постачальник несе відповідальність за
порушення договору незалежно від
наявності його вини.

Як свідчать матеріали справи, 15.04.2013р.
між Публічним акціонерним товариством
"Державна продовольчо - зернова
корпорація України" (далі - Покупець) та
Фермерським господарством
"Баворовського" (далі - Продавець),
укладено договір поставки зерна
майбутнього врожаю №K012TER-F.

Відповідно до умов зазначеного вище
договору, постачальник (відповідач) у
термін до 01.11.2013р. поставляє покупцю
(позивачу) сільськогосподарську
продукцію (далі-товар): зерно кукурудзи
3 класу в кількості 1195 т., за якісними
показниками: вологість максимальна -
14,5%; смітна домішка максимальна - 2%;
зернова домішка максимально - 10%, в тому
числі битих зерен не більше - 3%;
пошкоджених зерен не більше - 5%; інші
показники згідно ДСТУ 4525:2006; товар може
бути з одиничним вмістом амброзії, без
живих шкідників, у здоровому стані, що
не гріється, придатний для продажу,
мати нормальний запах (без затхлого,
солодового, пліснявого, стороннього
запахів), мати властивий здоровому
зерну нормальний колір; товар повинен
бути без ГМО; товар нижчої якості
Покупцем не приймається (п.п. 1.1, 1.1.1, 1.2,
6.6 договору).

Поставка Товару здійснюється насипом
на умовах поставки: ЕХW(згідно
Міжнародних правил інтерпретації
комерційних термінів Інкотермс - 2010
(франко - склад (покупець забирає товар
із складу покупця зазначеного у
договорі) - ПАП "Агропродсервіс", 47600,
вул. П.Думки, буд. 5, смт. Козова,
Козівський район, Тернопільська
область, Україна; Філія ПАТ "ДПЗКУ"
Тернопільський КХП", 46006, вул. Гайова,
буд. 21, м. Тернопіль, Україна, якщо інший
сертифікований зерновий склад
(зерносховище) не вказаний(е) у листі
Покупця, що направлений на адресу для
листування постачальника, який є
невід'ємною частиною Договору.
Мінімальна партія Товару для передачі
Покупцю - 500 тонн, а у випадку, якщо
загальна кількість Товару згідно п. 1.1
договору становить менш ніж 500 тонн,
Покупець має право приймати Товар у
повному обсязі одноразово. Поставка
відповідної партії вважається
здійсненою в момент підписання між
сторонами акту приймання-передачі (п.п.
1.2.1, 1.3, 1.3.1 умов договору).

Натомість, Покупець зобов'язався
прийняти товар та оплатити його на
наступних умовах: протягом 15
календарних днів з моменту набрання
чинності договором перераховує на
поточний рахунок Постачальника, як
попередню оплату кошти в сумі 836500,00
грн., за вирахуванням грошової суми
сплаченої Покупцем за Постачальника по
Договору комплексного
(мультиризикового) страхування
майбутнього врожаю
сільськогосподарських
культур,укладення якого передбачено
п.5.5 договору з страховою компанією на
вибір Покупця. Остаточний розрахунок
(за мінусом суми попередньої оплати за
товар) за поставлений Покупцю товар (у
кількості, яка не може бути більшою, ніж
це визначено п. 1.1 Договору),
здійснюється Покупцем (на підставі
рахунку-фактури Постачальника)
протягом 10 робочих днів з моменту
отримання Покупцем усіх документів,
передбачених у п.п. 2.3, 2.4 Договору, при
цьому ціна на партію товару
відображається в специфікації, яка є
невід'ємною частиною Договору (п.п. 1.1.3,
1.1.3.2, 4.1, 4.1.1 умов договору ).

Відповідно до умов п. 5.4 договору, у разі
невиконання Постачальником своїх
зобов'язань, або за наявності очевидних
підстав вважати, що останній не виконає
своїх зобов'язань у встановлений
термін або виконає їх неналежним чином
(у т.ч. з підстав, у настанні яких
відсутня вина Постачальника), або у
разі отримання Покупцем інформації, що
Постачальник не вживає/неналежним
чином вживає заходів щодо оформлення
страхового випадку у відповідності до
умов Договору комплексного
страхування, передбаченого п. 5.5
Договору, або постачальником змінено
без погодження з Покупцем
вигодонабувача у Договорі
комплексного страхування,
передбаченого п. 5.5. Договору, або у
випадку, якщо інформація, яка надається
для укладення/виконання цього Договору
виявиться/стане такою, що не відповідає
дійсності, Покупець має право зупинити
виконання своїх зобов'язань,
відмовитися від їх виконання частково
або в повному обсязі, при цьому
Постачальник зобов'язаний повернути
Покупцю всі кошти перераховані на
користь Постачальника на виконання
умов цього Договору (у т.ч. суму
грошових коштів, що визначена згідно п.
4.1.1. Договору) протягом 3 банківських
днів з моменту отримання листа-вимоги
Покупця. Сторони погодили, що достатнім
доказом наявності обставин, що
визначені попереднім реченням, є
лист-вимога Покупця. У випадку
порушення Постачальником грошових
зобов'язань, останній зобов'язаний
сплатити Покупцю проценти у розмірі 24%
річних за весь час користування
грошовими коштами.

При цьому, у разі
невиконання/неналежного виконання
Постачальником зобов'язань щодо
поставки товару, Постачальник
зобов'язаний сплатити Покупцю
договірну санкцію у розмірі 0,2% від
суми, що визначена п. 3.1.1 Договору, за
кожен день прострочення зобов'язання, а
за прострочення зобов'язання щодо
поставки товару понад 15 днів,
Постачальник, окрім договірної
санкції, сплачує також штраф у розмірі
50% від суми, що визначена п. 3.1.1 договору
(п.6.3 договору).

Відповідно до умов п.6.5 Договору,
Постачальник несе повну матеріальну
відповідальність і, відповідно,
виплачує всі збитки та упущену вигоду
Покупця, за надання недостовірної
інформації передбаченої Договором
та/або документами, які подаються для
його укладення/виконання. Постачальник
несе відповідальність за порушення
Договору незалежно від наявності його
вини.

На виконання умов договору,
позивач перерахував відповідачу -
836500,00грн., що підтверджується
платіжними дорученнями: №425 від 26.04.2013р.
на суму 773762,50 грн. з призначенням
платежу "Сплата виробнику за
кукурудзу"; №426 від 26.04.2013р. на суму 12547,50
грн. з призначенням платежу "Сплата за
страхування майбутнього врожаю" та №952
від 15.07.2013р. на суму 50190,00 грн. з
призначенням платежу "Сплата за
страхування майбутнього врожаю", як
страхові платежі по договору
страхування перераховані страховій
компанії.

Натомість відповідач свої зобов'язання
по договору виконав частково,
поставивши позивачу 304,586т. кукурудзи 3
класу на суму 305140,34 грн., що
підтверджується: накладною №67 від
30.10.2013р. (поставлено 204,024 тонн на суму
204395,32 грн. в т.ч. 34065,89грн. ПДВ), актом
приймання-передачі від 30.10.2013р.,
складською квитанцією №850 від 30.10.2013р.,
специфікацією №1 від 30.10.2013р.; накладною
№75 від 06.12.2013р. - (поставлено кукурудзу 3
класу в кількості 100,52 тонн на суму
100745,02 грн. в т.ч. 16790,84 грн. ПДВ), актом
приймання-передачі від 06.12.2013р.,
складською квитанцією №876 від 06.12.2013р.,
специфікацією №2 від 06.12.2013р.;

Оскільки відповідачем у строк до
01.11.2013р. не виконано умов договору,
позивачем направлено на адресу
відповідача лист-вимогу №30-01/01 від
27.01.2014 року, в якому повідомлено про
відмову позивача від подальшого
виконання своїх зобов'язань за
договором, та заявлено вимогу про
повернення суми попередньої оплати в
розмірі 531359,66 грн. протягом 3
банківських днів з моменту отримання
вимоги. Лист-вимога отримана
відповідачем 30.01.2014р., що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення (а.с.73).

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. Положеннями статей 627, 628
Цивільного кодексу України визначено,
що відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Враховуючи правову природу укладеного
договору, кореспондуючи права та
обов'язки його сторін, суд дійшов
висновку, що оцінка правомірності
заявлених вимог має здійснюватись з
урахуванням приписів законодавства,
які регламентують правовідносини з
договору поставки.

Відповідно ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

За приписами ст. 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона-постачальник,
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій сторони
- покупцеві товар, а покупець
зобов'язується прийняти вказаний
товар і сплатити за нього певну грошову
суму.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Стаття 663 Цивільного кодексу України
передбачає, що продавець зобов'язаний
передати товар покупцеві у строк,
встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо зміст договору
не дає змоги визначити цей строк, -
відповідно до положень статті 530 цього
Кодексу. Відповідно до ст. 599 Цивільного
кодексу України та ст. 202
Господарського кодексу України
господарське зобов'язання
припиняється, зокрема, виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до п. 2 ст. 693 Цивільного
кодексу України якщо продавець, який
одержав суму попередньої
оплати товару, не передав товар у
встановлений строк, покупець має право
вимагати передання оплаченого
товару або повернення
суми попередньої оплати.

Згідно з матеріалами справи позивач
належним чином виконував зобов'язання
за вищезазначеним договором поставки
щодо здійснення ним попередньої
оплати. Відповідач, в порушення
прийнятих на себе зобов'язань за
вказаним договором поставки та
приписів ст. 662, ст. 663 Цивільного
кодексу України, не поставив позивачу
товар у встановлені у договорі
поставки строки, суму передоплати в
розмірі 531359,66грн. на вимогу позивача не
повернув. Дана обставина відповідачем
не спростована.

Отже, колегія суддів, надавши правову
оцінку вищезазначеним нормам чинного
законодавства у сукупності з
матеріалами справи, вважає, що позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача 531359,66грн. неповернутої
передоплати підтверджені
документально, відповідають нормам
матеріального права, відповідачем
не спростовані, а тому правомірно
задоволені місцевим господарським
судом у повному обсязі.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом. Одним із видів
забезпечення виконання зобов'язань
відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного
кодексу України та ст. 199
Господарського кодексу України, є
неустойка (штраф, пеня), розмір якої
визначається відповідно до умов
договору, що не суперечать чинному
законодавству України.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу
України визначено, що у разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції
за порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
НБУ, за увесь час користування чужими
коштами, якщо інший розмір відсотків не
передбачено законом або договором (п. 6
ст. 231 Господарського кодексу України).

Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу
України визначено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

У п. 6.3. договору передбачено, що у разі
невиконання/неналежного виконання
постачальником зобов'язань щодо
поставки товару, постачальник
зобов'язаний сплатити покупцю
договірну санкцію у розмірі 0,2% від
суми, що визначена п. 3.1.1. цього
договору, за кожен день прострочення
зобов'язання, а за прострочення
зобов'язання щодо поставки товару
понад 15 днів, постачальник окрім
договірної санкції, сплачує також
штраф у розмірі 50% від суми, що
визначена п. 3.1.1. цього договору.

Враховуючи вищенаведене, позивач
нарахував відповідачу 145551,00грн. за
період з 02.11.2013р. по 27.01.2014р., із
розрахунку 0,2% від суми 836500,00 грн. за
кожен день прострочення невиконання
зобов'язання та 418250,00 грн., що складає 50%
штрафу від 836500,00грн. за прострочення
зобов'язання понад 15 днів.

Згідно ст.538, ч.ч. 1, 3 ст. 615 ЦК України у
разі порушення зобов'язання однією
стороною або невиконання однією із
сторін у зобов'язанні свого обов'язку
або за наявності очевидних підстав
вважати, що вона не виконає свого
обов'язку у встановлений строк (термін)
або виконає його не в повному обсязі,
друга сторона має право зупинити
виконання свого обов'язку, відмовитися
від його виконання частково або в
повному обсязі, якщо це встановлено
договором або законом. Внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання частково або у повному
обсязі відповідно змінюються умови
зобов'язання або воно припиняється.

Можливість односторонньої відмови від
договору, сторони передбачили в п. 5.4
договору.

Оскільки позивач скористався своїм
правом, встановленим законом та
договором, на відмову від виконання
зобов'язань за договором, про що
письмово повідомив відповідача в
порядку передбаченому умовами
договору (повідомлення №30-01/01 від
27.01.2014р.), а тому зобов'язання по
договору вважаються такими, що
припинилися, і підстави для
нарахування штрафних санкцій
відповідачу за невиконання зобов'язань
щодо поставки кукурудзи відсутні, у
зв'язку з чим, суд апеляційної
інстанції вважає обґрунтованими
висновки суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позову в частині
стягнення 145551,00грн. - 0,2% санкцій за
період з 02.11.2013р. по 27.01.2014р. та 418250,00грн.
50% штрафу за прострочення поставки
зерна кукурудзи понад 15 днів.

Також, позивачем було нараховано
відповідачу та заявлено до стягнення
138704,53грн. - 24% річних за період з 09.05.2013р.
по 28.02.2014 р.

Згідно з п. 3 ст. 693 Цивільного кодексу
України на суму попередньої оплати
нараховуються проценти відповідно до
ст. 536 цього Кодексу від дня, коли товар
мав бути переданий, до дня фактичного
передання товару покупцеві або
повернення йому суми попередньої
оплати. Договором може бути
встановлений обов'язок продавця
сплачувати проценти на суму
попередньої оплати від дня одержання
цієї суми від покупця.

Як вже зазначалося вище, у п. 5.4 договору
сторони узгодили, що у випадку
порушення постачальником грошових
зобов'язань, останній зобов'язаний
сплатити покупцю проценти у розмірі 24%
річних за весь час користування
грошовими коштами.

Після проведення перевірки наданого
позивачем розрахунку позовних вимог в
частині стягнення з відповідача 24
процентів річних від простроченої суми
за період з 09.05.2013р. по 28.02.2014р., з
урахуванням часткового виконання
відповідачем зобов'язань за договором
щодо поставки товару, колегія суддів,
погоджуючись з судом першої інстанції,
визнає обґрунтованими вимоги позивача
в частині стягнення 8385,29грн. річних,
нарахованих за період з 27.01.2014р. по
28.02.2014р., тобто з моменту виникнення
грошового зобов'язання у боржника, а не
з моменту перерахування йому коштів,
так як в період з 09.05.2013р. по день
відмови позивача від договору, у
відповідача було зобов'язання
поставити кукурудзу. Отже вимоги
позивача щодо стягнення 130319,24грн. є
безпідставними, а тому судом першої
інстанції відхилені правомірно.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
вважає, що суд першої інстанції
встановивши обставини справи та
визначившись із характером спірних
правовідносин сторін, правильно
застосував норми матеріального права і
вирішив стягнути з Фермерського
господарства "Баворовського" на
користь позивача - 531359,66грн.
попередньої оплати, 8385,29грн. - 24% річних
і відповідно відмовив у задоволенні
вимоги щодо стягнення 145551,00грн. -
санкцій та 418250,00грн. штрафу.

Крім цього, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про визнання недійсним п.6.5
договору в частині тексту
«Постачальник несе відповідальність
за порушення Договору незалежно від
наявності його вини», оскільки таке
положення цього пункту не відповідає
вимогам цивільного законодавства.
Зокрема, як вірно зазначив суд першої
інстанції, згідно з ч.2 ст. 218 ГК України
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. Згідно з абзацом
другим частини першої статті 614 ЦК
України особа є невинуватою, якщо вона
доведе, що вжила всіх залежних від неї
заходів щодо належного виконання
зобов'язання. Отже, частина друга
статті 218 ГК України встановлює
загальне правило, що учасник
господарських відносин відповідає за
невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи
порушення правил здійснення
господарської діяльності тільки за
наявності його вини.

Відповідно до ч.3 ст.6 ЦК України сторони
в договорі не можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства, якщо в цих актах прямо
вказано про це, а також у разі, якщо
обов'язковість для сторін положень
актів цивільного законодавства
випливає з їх змісту або із суті
відносин між сторонами.

В частині відповідальності за
порушення правил здійснення
господарської діяльності винятків з
правила частини другої статті 218 ГК
України не передбачено, в противному
випадку був би недотриманий загальний
принцип господарювання в Україні, який
забезпечує рівний захист державою усіх
суб'єктів господарювання.

Зважаючи на викладене, норма п.6.5
договору в редакції відповідальності
постачальника не відповідає вимогам
цивільного законодавства.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою статті 203 ЦК
України, серед яких, зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право, визнати недійсним повністю
чи у певній частині пов'язаний з
предметом спору договір, який
суперечить законодавству.

Таким чином, суд першої інстанції
скористався наданим йому правом на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України та
підставно визнав недійсним п.6.5
договору поставки зерна майбутнього
врожаю №K012TER-F укладеного 15.04.2013р. між
Публічним акціонерним товариством
"Державна продовольчо - зернова
корпорація України" та Фермерським
господарством "Баворовського" в
частині тексту "Постачальник несе
відповідальність за порушення
Договору незалежно від наявності його
вини."

Доводи апелянта про те, що судом першої
інстанції безпідставно визнано
недійсним п.6.5 договору недійсним, так
як відповідачем не доведено, що ним
вжито усіх залежних від нього заходів
для недопущення господарського
правопорушення, а також не доведено, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, судом апеляційної
інстанції відхиляються, так як норма
п.6.5 договору не відповідає вимогам
цивільного законодавства, про що
зазначено вище.

Безпідставними є також посилання
скаржника на те, що відповідач вправі
був звернутися до страхової компанії
про настання страхового випадку та
відповідно виплати страхового
відшкодування, зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання п. 5.5 умов договору поставки,
між Товариством з додатковою
відповідальністю "Страхове товариство
"Домінанта" та Фермерським
господарством "Баворовського" укладено
договір №МН/АК-13№0204 КВ комплексного
(мультиризикового) страхування
майбутнього врожаю
сільськогосподарських культур,
відповідно до якого застраховано
врожай кукурудзи площею посіву 162,275937
га від ризиків при цьому страховим
випадком визнається заподіяння прямих
збитків майновим інтересам
страхувальника в результаті
неотримання (повна загибель) або
недоотримання (часткова загибель)
врожаю внаслідок несприятливих подій
визначених п.3.2 договору страхування,
та у зв'язку з яким виникає зобов'язання
страховика сплатити страхове
відшкодування. Загальний страховий
платіж по договору складає 62737,50
грн.,які сплачуються із розрахунку: 20%
(12547,50грн.) протягом 30-ти днів з моменту
укладення договору страхування, а 80%
(50190,00грн.) протягом 30-ти днів з моменту
підписання сторонами акту огляду полів
с/г культур.

З долучених до матеріалів справи актів
від 21.10.2013р., 25.11.2013р., а також довідки
№36.04/12/152 Тернопільського обласного
центру з гідрометеорології та пояснень
представника відповідача,
вегетаційний період дозрівання
посіяного насіння кукурудзи
України, перепади температурного
режиму, дощі та заморозки у вересні 2013
року, тобто такі несприятливі умови,
які були в даний час, не надали
можливості дозріти кукурудзі,
сповільнили їх ріст, та стали причиною
невиконання умов договору

в силу надзвичайних і невідворотних
обставин. При цьому, не

відповідність якісних показників
кукурудзи умовам договору поставки не
застрахований договором страхування,
як страховий ризик.

У відповідності до ст.32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Згідно ст.ст.33, 34 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень, а
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

При цьому, у відповідності до ч.1 ст.43
ГПК України, Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Таким чином, доводи скаржника,
викладені ним в апеляційній скарзі,
спростовуються матеріалами справи та
викладеним вище аналізом обставин
справи і чинного законодавства, а тому
колегією суддів відхилені через їх
безпідставність.

З огляду на викладене, колегія
Львівського апеляційного
господарського суду вважає, що рішення
місцевого господарського суду
прийняте у відповідності до норм
матеріального та процесуального права,
а тому відсутні підстави для його
скасування.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на обидві
сторони, якщо господарським судом
відхилено частину пропозицій кожної із
сторін; у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав,
- на сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Якщо спір
виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.
Судовий збір, від сплати якого позивач
у встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.
Стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору. Суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга
Публічного акціонерного товариства
«Державна продовольчо-зернова
корпорація України» залишена без
задоволення, витрати по сплаті
судового збору, в порядку ст.49 ГПК
України, слід віднести на скаржника.

Керуючись ст.ст. 101,103,105 ГПК України
Львівський апеляційний господарський
суд

Постановив:

1. Рішення господарського суду
Тернопільської області від 27.05.2014 року
у справі №921/217/14-г/7 залишити без змін, а
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України» залишити без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи повернути в
господарський суд Тернопільської
області.

Головуючий суддя
Гнатюк Г.М.

Суддя
Кордюк Г.Т.

Суддя
Якімець Г.Г.

Повний текст постанови

виготовлено 25.09.2014р.