КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2014 р. Справа№ 910/17167/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Самсіна Р.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Гаврилець О.В. - дов.
б/н від 30.01.2012р.

Друзь Х.О. - дов. № 14
від 25.03.2014р.

від відповідача: Позняк Н.В. - дов. № 2
від 01.01.2014р.

розглянувши апеляційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства
«Спеціалізоване будівельно-монтажне
управління» на рішення Господарського
суду м. Києва від 10.06.2014р. (повний текст
підписано 13.06.2014р.)

у справі № 910/17167/13 (суддя Кирилюк
Т.Ю.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Трест «Київміськбуд-3»

до Відкритого акціонерного
товариства «Спеціалізоване

будівельно-монтажне
управління»

про стягнення 109 746, 00 грн.

В судовому засіданні 18.09.2014р.
відповідно до ст. ст. 85, 99
Господарського процесуального кодексу
України оголошено вступну та
резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013р. Публічне акціонерне
товариство «Трест «Київміськбуд-3»
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Відкритого
акціонерного товариства
«Спеціалізоване будівельно-монтажне
управління» про стягнення 109 746, 00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач посилався на порушення
відповідачем своїх зобов'язань щодо
проведення в повному обсязі оплати за
надані послуги згідно актів
здачі-приймання робіт (надання послуг),
а тому просив суд стягнути з
відповідача заборгованість в розмірі
109 746, 00 грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 18.11.2013р. у справі №
910/17167/13, залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 20.01.2014р., позов
задоволено повністю.

Стягнуто з Відкритого акціонерного
товариства «Спеціалізоване
будівельно-монтажне управління» на
користь Публічного акціонерного
товариства «Трест «Київміськбуд-3» 109
746, 00 грн. заборгованості, 2 194, 93 грн.
судового збору.

Постановою Вищого господарського суду
України від 20.03.2014р. у справі № 910/17167/13
постанову Київського апеляційного
господарського суду України від
20.03.2014р. та рішення Господарського суду
міста Києва від 18.11.2013р. скасовано.
Справу направлено на новий розгляд до
Господарського суду міста Києва.

Скасовуючи рішення та постанову
господарських судів, Вищий
господарський суд України виходив з
того, що судам попередніх інстанцій не
досліджені належним чином наявні в
матеріалах справи докази, а саме талони
замовника, подорожні листа вантажного
автомобіля; не звернуто уваги на
посилання у талонах замовника на ТТН, а
відтак, не з'ясовано, які саме роботи
(послуги) було замовлено відповідачем,
їх об'єм та порядок погодження їх
вартості. Серед іншого, судами не
з'ясовано і те, ким та від імені кого
підписані акти здачі-приймання робіт,
враховуючи наявність на вказаних актах
відтиску печатки Будівельного
управління № 9.

Відповідно до ч. 1 ст. 111-12 ГПК України
вказівки, що містяться у постанові
касаційної інстанції, є обов'язковими
для суду першої інстанції під час
нового розгляду справи.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 10.06.2014р. у справі
№ 910/17167/13 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Відкритого акціонерного
товариства «Спеціалізоване
будівельно-монтажне управління» на
користь Публічного акціонерного
товариства «Трест «Київміськбуд-3»
109 746, 00 грн. вартості наданих послуг
та 2 194, 93 грн. витрат по сплаті судового
збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
місцевого господарського суду,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
оскаржуване рішення скасувати,
прийняти нове, яким у задоволенні
позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована
порушенням судом норм процесуального
та матеріального права, рішення
прийнято з неправильним з'ясуванням
фактичних обставин справи.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства
«Спеціалізоване будівельно-монтажне
управління» 25.06.2014р. передано на
розгляд судді Скрипці І.М., для
розгляду апеляційної скарги
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя - Скрипка І.М., судді -
Гончаров С.А., Самсін Р.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 27.06.2014р.
колегією суддів в зазначеному складі
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
на 23.07.2014р.

У відзиві на апеляційну скаргу
представник позивача заперечував
проти доводів відповідача, викладених
в апеляційній скарзі, просив її
відхилити, а оскаржуване рішення
залишити без змін.

23.07.2014р. від представника відповідача
надійшли клопотання про зупинення
провадження у справі та клопотання про
призначення судово-економічної
експертизи.

В судовому засіданнях апеляційної
інстанції 23.07.2014р. та 10.09.2014р. у
відповідності до ст. 77 ГПК України
оголошувалась перерва, останній раз на
18.09.2014р.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду України від
23.07.2014р. продовжено строк розгляду
справи на 15 днів.

17.09.2014р. від представника позивача
надійшли письмові пояснення, а 18.09.2014р.
від представника відповідача надійшли
пояснення та клопотання про долучення
видаткової накладної до матеріалів
справи.

Представник відповідача в судовому
засіданні апеляційної інстанції
18.09.2014р. вимоги апеляційної скарги
підтримав, просив її задовольнити,
оскаржуване рішення скасувати та
прийняти нове, яким в позові відмовити
повністю.

Представники позивача в судовому
засіданні апеляційної інстанції
18.09.2014р. заперечували проти доводів
відповідача, викладених в апеляційній
скарзі, просили її відхилити, з підстав,
викладених у відзиві на апеляційну
скаргу та додаткових поясненнях, а
оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до частини 1 статті 101
Господарського процесуального кодексу
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК
України.

Колегія суддів, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, заслухавши пояснення
представників сторін, перевіривши
правильність застосування
господарським судом при прийнятті
оскарженого рішення норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, а
рішення підлягає залишенню без змін
виходячи з наступного.

Звертаючись з даним позовом до суду,
позивач зазначав, що 16.04.2010р. між
Відкритим акціонерним товариством
«Трест Київміськбуд-3», яке в
подальшому було перейменовано на
Публічне акціонерне товариство «Трест
Київміськбуд-3», та Відкритим
акціонерним товариством
«Спеціалізоване будівельно-монтажне
управління» було укладено договір
підряду № 56 на виконання
будівельно-монтажних робіт на об'єкті
будівництва підземного паркінгу на 248
машино-місць при реконструкції
Національного спортивного комплексу
«Олімпійський» по вул.
Червоноармійській, 55 у Печерському
районі м. Києва, за умовами якого
відповідач мав право залучати
необхідні для виконання своїх
зобов'язань матеріально-технічні
ресурси інших осіб, у тому числі
позивача.

При цьому, позивач стверджує, що
Публічне акціонерне товариство «Трест
«Київміськбуд-3» (позивач) та Відкрите
акціонерне товариство «Спеціалізоване
будівельно-монтажне управління»
(відповідач) досягли усної
домовленості щодо надання послуг
автомобілем, зокрема щодо використання
відповідачем автомобілів позивача для
власних потреб.

Таким чином, між сторонами у справі у
зазначений період часу фактично
існували правовідносини за договором
будівельного підряду та
правовідносини, пов'язані з наданням
послуг автомобіля, які є пов'язаними
відносно об'єкту будівництва, проте, з
формально-юридичної точки зору є
окремими і мають розглядатись як
окремі відносини сторін.

Матеріали справи містять копії талонів
замовника форми № 1-ТЗ та подорожніх
листів вантажного автомобіля типової
форми № 2 (а. с. 94-247, т. 1), які містять
підпис та штамп відповідача як
замовника. Відповідно до подорожніх
листів автомобілі позивача
направлялись у розпорядження
відповідача (графа 14) без визначення
певних маршрутів з написом «по
об'єктам» (графи 30 та 31).

Відповідно до даних щодо автомобілів,
зазначених у подорожніх листах
вантажного автомобіля ТФ № 2, доданих
до матеріалів справи, позивачем
відповідачу надавались послуги
вантажних самоскидів, що належать
позивачу, що підтверджується
свідоцтвами про реєстрацію
транспортного засобу «МАЗ 551605-217», д. н.
АА 1512 ЕС; транспортного засобу «МАЗ
551605-271», д. н. АА 0674 СК; транспортного
засобу «МАЗ 551605-280», д. н. АА 8522 НВ;
транспортного засобу «МАЗ-5551», д. н. 21705
КА, транспортного засобу «МАЗ-5551», д. н.
07138 КА (належним чином завірені копії
наявні в матеріалах справи).

Таким чином, наявними у справі
належними та допустимими доказами
підтверджується використання
відповідачем протягом серпня-вересня
2010р. автомобілів позивача, що
підтверджується актами
здачі-приймання робіт (надання послуг)
№ ОУ-0000005 від 31.08.2010р. на суму 84 480, 00 грн.
та № ОУ-0000007 від 30.09.2010р. на суму 25 266, 00
грн., які підписані уповноваженими
представниками сторін та скріплені
печатками відповідача та Будівельного
управління № 9 (відокремленого
підрозділу позивача) без будь-яких
претензій та зауважень (належним чином
завірені копії наявні в матеріалах
справи (а. с. 54-55, т. 1).

З наданого позивачем витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців вбачається,
що Будівельне управління № 9 є
відокремленим підрозділом юридичної
особи - ВАТ «Трест Київміськбуд-3», яке
перейменовано на ПАТ «Трест
«Київміськбуд-3».

Відповідно до ч. 4 ст. 95 Цивільного
кодексу України керівники філій та
представництв призначаються юридичною
особою і діють на підставі виданої нею
довіреності.

З пояснень позивача вбачається, що
особа, яка підписала вищевказані акти
здачі-приймання робіт (надання послуг),
діяла на підставі виданої позивачем
довіреності № 9 від 13.02.2010р., належним
чином завірена копія якої наявна в
матеріалах справи.

З огляду на викладене, колегія суддів
зазначає про виконання вказівок Вищого
господарського суду України,
викладених в постанові від 20.03.2014р., в
частині з'ясування ким та від імені
кого підписані акти здачі-приймання
робіт (надання послуг), враховуючи
наявність на вказаних актах відтиску
печатки Будівельного управління № 9.
Відповідно, посилання відповідача на
невизначеність особи, яка виконала
підписи в документах, в тому числі в
актах прийняття робіт, не заслуговують
на увагу.

Зокрема, доводи відповідача щодо
підписання спірних актів
неуповноваженою особою відповідача, а
не ОСОБА_5, не ґрунтуються на матеріалах
справи, оскільки відповідачем не
надано жодних належних та допустимих
доказів в розумінні ст. ст. 33-34
Господарського процесуального кодексу
України на підтвердження неотримання
послуг за вказаними актами
здачі-приймання робіт (надання послуг),
а матеріали справи не містять даних про
проведення відповідачем службового
розслідування щодо обставин
підписання актів здачі-приймання робіт
(надання послуг) № ОУ-0000005 від 31.08.2010р. та
№ ОУ-0000007 від 30.09.2010р. неуповноваженою
особою.

Доказів звернення до правоохоронних
органів щодо заволодіння печаткою
підприємства відповідача у спірний
період останнім суду не надано.

При цьому, відповідач не заперечує
наявність саме печатки його
підприємства на спірних актах,
відбитком якої скріплено підпис
уповноваженої відповідачем особи на їх
підписання.

Щодо посилання апелянта на те, що у
спірних актах здачі-приймання робіт
(надання послуг) вказано про надання
послуг по договору № 56 від 15.04.2010р. з
одночасним запереченням відповідача
про отримання наданих послуг в рамках
вказаного договору, колегія суддів
зазначає наступне.

В наведених спірних актах
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
дійсно вказується, що сторони «склали
цей акт про те, що виконавцем були
проведені такі роботи (надані такі
послуги) по договору № 56 НСК
«Олімпійський» від 15.04.10». Проте
сукупний аналіз всіх умов договору
підряду № 56 від 15.04.2010р. підтверджує, що
предметом договору № 56 були
будівельно-монтажні роботи, а не
надання послуг автомобіля. В той же час,
специфіка робіт за договором підряду,
які виконував відповідач, а саме:
комплекс земляних робіт таких видів, як
розкопка котловану з перевезенням
грунту до 19 км; розкопка котловану з
перевезенням грунту до 1 км; зворотня
засипка пазух котловану з завозом
грунту до 1 км, могла передбачати
укладення між відповідачем та
будь-якими іншими суб'єктами
господарювання договорів (в т.ч. в
спрощений спосіб) про надання послуг
автомобіля.

До того ж, відповідач не заперечує сам
факт надання позивачем послуг
автомобіля та відповідно їх прийняття
відповідачем, а позивач не застосовує
до спірних відносин з відповідачем
умови договору підряду № 56 від 16.04.2010р.

Враховуючи те, що підписаними
уповноваженими представниками та
скріпленими печатками підприємств
актами здачі-прийняття робіт (надання
послуг) № ОУ-0000005 від 31.08.2010р. на суму 84
480, 00 грн. та № ОУ-0000007 від 30.09.2010р. на суму
25 266, 00 грн. сторони погодили перелік
послуг (послуги автомобіля НСК
«Олімпійський») та їх вартість,
заявлене відповідачем в суді
апеляційної інстанції клопотання про
призначення судової економічної
експертизи з метою з'ясування чи
встановлено в актах здачі-приймання
робіт (надання послуг) № ОУ-0000005 від
31.08.2010р. та № ОУ-0000007 від 30.09.2010р. ціну
та в якому розмірі підтверджується
заборгованість за вказаними актами
(тобто за договором про надання послуг
автомобіля, укладеним у спрощений
спосіб) не підлягає задоволенню,
оскільки поставлені відповідачем на
розгляд експерта питання не потребують
спеціальних знань і можуть бути
досліджені судом під час розгляду
справи за наявними в ній матеріалами.

Отже, матеріалами справи
підтверджується наявність між
сторонами правовідносин по наданню
позивачем своїх вантажних автомобілів
в користування відповідачу, а
погоджена вартість таких послуг
вказана у відповідних актах, з огляду
на що необхідності в наявності у
позивача ТТН, вказаних в талонах
замовника, у правовідносинах
користування автомобілем немає.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
позивачем було належним чином виконано
взяті на себе зобов'язання щодо надання
послуг автомобіля, про що свідчить
відсутність з боку відповідача
претензій та повідомлень про порушення
позивачем умов усної домовленості
щодо надання платних послуг
автомобіля, зокрема щодо використання
відповідачем автомобілів позивача для
власних потреб.

Однак, відповідач за надані послуги
розрахунок не провів, у зв'язку з чим у
нього виникла заборгованість перед
позивачем в розмірі 109 746, 00 грн., що і
стало підставою для звернення позивача
з даним позовом до суду.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього кодексу,
зокрема з договорів та правочинів.

Згідно ст. 639 Цивільного кодексу
України договір може бути укладений у
будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми
договору не встановлені законом.

Статтею 181 Господарського кодексу
України передбачено, що господарський
договір за загальним правилом
викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальної вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 Цивільного
кодексу України правочин, для якого
законом не встановлена обов'язкова
письмова форма, вважається вчиненим,
якщо поведінка сторін засвідчує їхню
волю на настання відповідних правових
наслідків.

Слід зазначити, що акти здачі-прийняття
робіт (надання послуг) № ОУ-0000005 від
31.08.2010р. на суму 84 480, 00 грн. та № ОУ-0000007
від 30.09.2010р. на суму 25 266, 00 грн. (а. с. 54-55,
т. 1), які підписані уповноваженими
представниками та скріплені печатками
сторін, свідчать про вчинення
контрагентами правочину, який містить
ознаки договору про надання послуг, що
в свою чергу, вказує на наявність між
сторонами цивільних прав і обов'язків
відповідно до ст. 11 ЦК України.

Таким чином, підставою даного позову
позивач вірно визначив договір про
надання послуг, укладений у спрощений
спосіб в результаті підтвердження
прийняття до виконання замовлення.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу
України, одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу
України, якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо строк виконання
боржником зобов'язання не
встановлений, кредитор має право його
виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк з від дня пред'явлення
вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони не узгодили строк (термін)
оплати за надання послуг автомобіля.

Судом встановлено, що 22.08.2013р. позивач
звернувся до відповідача з вимогою №
3/137-1 про виконання грошового
зобов'язання (а. с. 62, т. 1), що
підтверджується фіскальним чеком № 9825
від 22.08.2013р. та описом вкладення у
цінний лист від 22.08.2013 р. (а .с. 63-64, т. 1).
Вказана вимога була отримана
відповідачем 29.08.2013р., що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення № 591 (а. с. 65 т. 1).

Таким чином, обов'язок оплатити
вартість отриманих послуг автомобіля
відповідно до актів № ОУ-0000005 від
31.08.2010р. та № ОУ-0000007 від 30.09.2010р.
відповідач повинен був виконати у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, тобто до 05.09.2013р. включно.

Відповідно, місцевим господарським
судом вірно відмовлено у задоволенні
заяви відповідача про застосування
наслідків спливу строків позовної
давності, оскільки позивачем не
пропущено строки позовної давності на
звернення з позовом до суду про захист
свого порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду про
обґрунтованість вимог позивача про
стягнення з відповідача
заборгованості в розмірі 109 746, 00 грн.,
яка доведена належними та допустимими
доказами, а відповідачем не
спростована.

Клопотання відповідача про зупинення
провадження у справі №
910/17167/13 до вирішення Господарським
судом міста Києва справи
№ 910/11516/13 не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 79 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд зупиняє провадження
у справі в разі неможливості розгляду
даної справи до вирішення пов'язаної з
нею іншої справи, що розглядається
іншим судом, а також у разі звернення
господарського суду із судовим
дорученням про надання правової
допомоги до іноземного суду або іншого
компетентного органу іноземної
держави.

Відповідно до п. 3.16. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.11.2011р. № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
перших інстанцій» статтею 79 ГПК
встановлено вичерпний перелік підстав
зупинення провадження у справі.
Зупинення провадження у справі з інших
підстав є неправомірним. Зокрема,
відповідно до частини першої статті 79
ГПК господарський суд зупиняє
провадження у справі в разі
неможливості розгляду даної справи до
вирішення пов'язаної з нею іншої
справи, що розглядається іншим судом.
При цьому пов'язаною з даною справою є
така інша справа, у якій інший суд
встановлює обставини, що впливають чи
можуть вплинути на подання і оцінку
доказів у даній справі; в тому числі
йдеться про факти, які мають
преюдиціальне значення (частини друга -
четверта статті 35 ГПК).

Під неможливістю розгляду даної справи
слід розуміти неможливість для даного
господарського суду самостійно
встановити обставини, які
встановлюються іншим судом в іншій
справі, - у зв'язку з непідвідомчістю
або непідсудністю іншої справи даному
господарському суду, одночасністю
розгляду двох пов'язаних між собою
справ різними судами або з інших
причин.

Іншим судом, про який йдеться у частині
першій статті 79 ГПК, є будь-який орган,
що входить до складу судової системи
України згідно з статтею 3 та частиною
другою статті 17 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів»; іншим
судом може вважатися й інший склад суду
(одноособовий чи колегіальний) в тому ж
самому судовому органі, в якому працює
суддя (судді), що вирішує (вирішують)
питання про зупинення провадження у
справі.

Отже, метою зупинення провадження у
справі до розгляду пов'язаної з нею
справи є виявлення обставин, підстав,
фактів, тощо, що не можуть бути з'ясовні
та встановлені у даному процесі, проте,
які мають значення для конкретної
справи, провадження у якій зупинено.

Звертаючись з даним позовом до суду,
позивач зазначав, що між сторонами було
досягнуто усної домовленості щодо
надання послуг автомобіля, зокрема
щодо використання відповідачем
автомобілів позивача для власних
потреб.

Позовні вимоги у даній справі
мотивовані невиконанням відповідачем
своїх зобов'язань щодо проведення в
повному обсязі оплати за надані
послуги згідно актів здачі-приймання
робіт (надання послуг) № ОУ-0000005 від
31.08.2010р. та № ОУ-0000007 від 30.09.2010р.

При цьому, судом встановлено, що надані
послуги автомобіля згідно
вищезазначених підписаних актів
здачі-приймання робіт (надання послуг)
не здійснювались в межах договору № 56
від 16.04.2010р.

Як вбачається з уточненої позовної
заяви, наданої представником
відповідача суду апеляційної
інстанції, предметом спору у справі №
910/11516/13 є стягнення заборгованості з
ПАТ «Трест «Київміськбуд-3» на користь
ВАТ «Спеціалізоване
будівельно-монтажне управління» за
договором підряду № 56 від 16.04.2010р.

За обставин, викладених вище,
враховуючи те, що матеріали справи не
містять доказів пов'язаності справ №
910/17167/13 та № 910/11516/13 та неможливості
розгляду даної справи до вирішення
справи № 910/11516/13, що розглядається
Господарським судом міста Києва,
колегія суддів дійшла висновку про
відсутність підстав для зупинення
провадження у даній справі.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь - які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доказування полягає не лише в поданні
особами доказів, а й у доведенні їх
переконливості, що скаржником зроблено
не було.

Таким чином, застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права
відповідає встановленим обставинам
справи, що свідчить про відсутність
підстав для скасування або зміни
оскаржуваного рішення від 10.06.2014р.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 85, 99, 101-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства
«Спеціалізоване будівельно-монтажне
управління» на рішення Господарського
суду м. Києва від 10.06.2014р. у справі №
910/17167/13 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва
від 10.06.2014р. у справі № 910/17167/13
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/17167/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Повний текст постанови підписано
23.09.2014р.

Головуючий суддя
І.М. Скрипка

Судді
С.А. Гончаров

Р.І. Самсін