КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2014 р. Справа№ 925/714/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шевченка Е.О.

суддів: Алданової С.О.

Зеленіна В.О.

при секретарі
Грабінській Г.В.

За участю представників:

від позивача: Шимановський А.В.

від відповідача: Обідний С.В.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «АЗОТ»

на рішення Господарського суду
Черкаської області від 24.07.2014р.

у справі №925/714/13 (суддя Боровик С.С.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства «АЗОТ»

до Публічного акціонерного товариства
«Черкасиобленерго»

про спонукання до укладання Договору
постачання електричної енергії

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «АЗОТ»
звернулось до Господарського суду
Черкаської області з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Черкасиобленерго» про зобов'язання
укласти договір про постачання
електричної енергії.

Рішенням Господарського суду
Черкаської області від 08.11.2013р. у справі
№925/714/13 позовні вимоги задоволені
частково, зобов'язано ПАТ «АЗОТ»
укласти з ПАТ «Черкасиобленерго»
Договір №254 від 12.04.2013р. про постачання
електричної енергії з протоколом
розбіжностей: на умовах ПАТ «АЗОТ» -
останній абзац п. 5.3. Договору та п. 6.2.
Договору; на умовах ПАТ
«Черкасиобленерго» - пункти 2.3.5., абз. 3
п. 5.1, 6.1.2., 6.1.3., 6.1.4., 6.1.5., 6.1.6., 7.5., 7.6., 7.7.,
8.1.3.; стягнуто з ПАТ «Черкасиобленерго»
на користь ПАТ «АЗОТ» 573,50 грн. судового
збору.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 12.02.2014р.
рішення Господарського суду
Черкаської області від 08.11.2013р. у справі
№25/714/13 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 30.04.2014р. рішення
Господарського суду Черкаської
області від 08.11.2013р. та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 12.02.2014р. у
справі №925/714/13 скасовано, а справу
передано на новий розгляд до суду
першої інстанції в іншому складі суду.

За результатами нового розгляду справи
Господарським судом Черкаської
області було прийнято рішення від
24.07.2014р., яким у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Публічне акціонерне товариство «АЗОТ»
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
вказане рішення повністю та прийняти
нове, яким позовні вимоги задовольнити
та зобов'язати ПАТ «Черкасиобленерго»
укласти договір постачання
електричної енергії (категорія
споживачів, крім населення) в редакції
ПАТ «АЗОТ».

Апелянт вважає, що рішення суду першої
інстанції не відповідає принципам
законності та обґрунтованості та є
таким, що прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
без повного з'ясування всіх обставин,
які мають значення для справи.

Відповідач - Публічне акціонерне
товариство «Черкасиобленерго», надав
апеляційному господарському суду
письмовий відзив на апеляційну скаргу,
за яким вважає необґрунтованими
доводи, викладені в апеляційній скарзі,
та просить залишити рішення суду
першої інстанції без змін, як таке, що
прийняте у повній відповідно до
чинного законодавства України.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 11.08.2014р. було
прийнято до провадження апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства «АЗОТ» та призначено
розгляд справи на 08.09.2014р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
Київський апеляційний господарський
суд зазначає наступне.

Постановами НКРЕ України від 07.07.2011р.
№1291, від 03.11.2011р. №2119, від 05.04.2012р. №369
було зобов'язано ПАТ
«Черкасиобленерго» привести договір
на постачання електричної енергії з
ПАТ «АЗОТ» у відповідність до вимог
Правил користування електричної
енергією.

Пунктом 2 Постанови НКРЕ від 26.07.2012р. №980
із змінами, внесеними згідно з
постановою НКРЕ від 09.08.2012р. №1034,
зобов'язано ПАТ «Черкасиобленерго» до
31.12.2012р. виконати вимоги пункту 3
Постанови НКРЕ від 05.04.2012р. №369 та
привести договір про постачання
електричної енергії з ПАТ «АЗОТ» у
відповідність до Правил користування
електричної енергією.

Як вбачається, листом від 19.03.2013р. за
№23-121/79-983 позивач направив
відповідачеві для підписання Договір
про постачання електричної енергії з
додатками 1-10 до Договору та Договір про
постачання електричної енергії
(гуртожитки) з додатками 1-7 до Договору.

За супровідним листом від 12.04.2013р.
відповідач повернув позивачеві
підписані зі своєї сторони два
примірники договору про постачання
електричної енергії (категорія
споживачів, крім населення) із двома
примірниками протоколу розбіжностей
та два примірники договору про
постачання електричної енергії
(категорія споживачів населення) із
двома примірниками протоколу
розбіжностей, та попросив позивача
підписати протоколи розбіжностей. В
разі незгоди запропонував передати всі
неузгоджені питання на розгляд до суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 181
Господарського кодексу України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками.

Частини 2 та 3 Господарського кодексу
України встановлюють, що сторона, яка
одержала проект договору, у разі згоди
з його умовами оформляє договір
відповідно до вимог частини першої
цієї статті і повертає один примірник
факсограму тощо у двадцятиденний строк
після одержання договору. За наявності
заперечень щодо окремих умов договору
сторона, яка одержала проект договору,
складає протокол розбіжностей, про що
робить застереження у договорі, а та у
двадцятиденний строк надсилає другій
стороні два примірники протоколу
розбіжностей разом з підписаним
договором.

Відповідно до ч. 7 ст. 181 Господарського
кодексу України якщо сторона, яка
одержала протокол розбіжностей щодо
умов договору, заснованого на
державному замовленні або такого,
укладення якого є обов'язковим для
сторін на підставі закону, або сторона -
виконавець за договором, що в
установленому порядку визнаний
монополістом на певному ринку товарів
(робіт, послуг), яка одержала протокол
розбіжностей, не передасть у
зазначений двадцятиденний строк до
суду розбіжності, що залишилися
неврегульованими, то пропозиції другої
сторони вважають прийнятими.

З огляду на розбіжності в умовах
Договору про постачання електричної
енергії, викладених у протоколі
розбіжностей, ПАТ «АЗОТ» заявлений
позов про зобов'язання відповідача
укласти Договір.

Так, Закон України «Про
електроенергетику» визначає правові,
економічні та організаційні засади
діяльності в електроенергетиці і
регулює відносини, пов'язані з
виробництвом, передачею, розподілом,
постачанням і використанням енергії,
забезпеченням енергетичної безпеки
України, конкуренцією та захистом прав
споживачів і працівників галузі.

Аналіз цього Закону дає підстави для
висновку, що він належить до
нормативного акта спеціальної дії,
який регулює відносини, що виникають
між суб'єктами електроенергетики,
споживачами у процесі виробництва,
передачі, розподілу, постачання та
використання електричної енергії.

Разом з тим Закону України «Про
електроенергетику» передбачає, що
відносини, пов'язані з виробництвом,
передачею, розподілом, постачанням і
використанням енергії, а також з
централізованим диспетчерським
(оперативно-технологічним)
управлінням, регулюються цим Законом
та іншими нормативно-правовими актами.

Цивільний кодекс України у ст.ст. 3, 6, 203,
626, 627 визначає загальні засади
цивільного законодавства, зокрема,
поняття договору і свободи договору та
формулює загальні вимоги до договорів
як різновиду правочинів (вільне
волевиявлення учасника правочину).

У відповідності до ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 208 Цивільного
кодексу України правочин між фізичною
і юридичної особами належить вчиняти у
письмовій формі, за виключенням
випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього
Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору (ч. 1 ст. 638
Цивільного кодексу України). Інші
випадки визнання договору укладеним
зазначені у ст.ст. 642-643 Цивільного
кодексу України.

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу
України передбачає, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи
договору у ст.ст. 6, 627, Цивільний кодекс
України визначає, що свобода договору
полягає в праві сторін вільно
вирішувати питання при укладенні
договору, виборі контрагентів та
погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору,
Цивільний кодекс України разом з тим
визначив, що свобода договору не є
безмежною, оскільки відповідно до абз. 2
ч. 3 ст. 6 ст. 627 цього Кодексу при
укладенні договору, виборі
контрагентів, визначенні умов договору
сторони не можуть діяти всупереч
положенням цього Кодексу та інших
актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з
нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України, відповідно до яких
підставою недійсності правочинів є
суперечність їх актам цивільного
законодавства.

Водночас частиною 1 ст. 26 Закону України
«Про електроенергетику» передбачено,
що споживання енергії можливе лише на
підставі договору з
енергопостачальником.

Відповідно до п. 1.6. Правил користування
електричною енергією, затверджених
постановою Національної комісії
регулювання електроенергетики від
31.07.1996р. №28, договір про постачання
електричної енергії на основі типового
договору (додаток № до ПКЕЕ)
укладається постачальником
електричної енергії за регульованим
тарифом з усіма споживачам та
субспоживачами (крім населення), які
розташовані на території здійснення
ліцензованої діяльності
постачальником електричної енергії за
регульованим тарифом.

Згідно з п. 5.2. Правил користування
електричної енергією при укладенні
договору про постачання електричної
енергії сторони визначають його зміст
на основі типового договору (додаток 3).
Умови договору про постачання
електричної енергії, зазначені у
додатку 3 та пунктах 5.5., 5.6. та 5.7. Правил,
є істотними та обов'язковими для сторін
під час укладення договору про
постачання електричної енергії.

З аналізу змісту частини 3 статті 6,
частини 1 статті 630 Цивільного кодексу
України, Правил користування
електричною енергією вбачається, що
умови типового договору, що набули
юридично обов'язкового значення в силу
актів законодавства, є обов'язковими
для сторін договору, які не мають права
відступити від їх положень і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд.

Отже, укладення договору про
постачання електричної енергії є
обов'язком споживача за умови, якщо
запропонований постачальником
електричної енергії договір
відповідає типовому договору. Відмова
споживача послуг від укладення
договору в такому разі суперечить
вимогами частини 3 ст. 6, ст.ст. 627, 630
Цивільного кодексу України та Правилам
користування електричною енергією.

Одночасно запропонований
постачальником електричної енергії
договір повинен відповідати типовому
договору, принципам свободи договору
та рівності сторін договору, а відмова
споживача укласти договір, положення
якого порушують наведені принципи
законодавства, є формою реалізації
споживачем своїх прав.

Так, як вбачається, у протоколі
розбіжності до проекту Договору про
постачання електричної енергії, що був
надісланий позивачем для підписання
відповідачеві, відповідач вказав на
розбіжність деяких пунктів
запропонованого позивачем для
підписання Договору з Типовим
договором на постачання електричної
енергії, та запропонував підписати
Договір з урахуванням внесених правок
відповідно з Типовим договором, а саме:

- п. 2.3.5. Договору викласти відповідно до
змісту п. 2.3.5. Типового договору про
постачання електричної енергії;

- доповнити п. 5.1. абз. 3 відповідно до
змісту п. 5.1. Типового договору;

- передостанній абзац п. 5.3. викласти
відповідно до змісту п. 5.3. Типового
договору;

- пп. 6.1.2. - 6.1.6. викласти відповідно до
змісту п.п. 6.1.2 - 6.1.6. Типового договору;

- п. 7.5. викласти відповідно до змісту п.
7.5. Типового договору;

- п. 7.6. викласти відповідно до змісту п.
7.6. Типового договору;

- п. 7.7. викласти відповідно до змісту 7.7.
Типового договору;

- п. 8.1.3. викласти відповідно до змісту п.
8.1.3. Типового договору;

- п. 8.3. викласти відповідно до змісту п.
8.3. Типового договору;

- п. 9.1., як необхідний для виконання
договірних відносин між
постачальником та споживачем
відповідно до вимог ПКЕЕ (п.п. 3.32-3.34, 6.41)
та виключити Додаток №10, у зв'язку з
його відсутністю.

Позивач протокол розбіжностей не
підписав. При цьому судова колегія
апеляційного господарського суду
відмічає, що оскільки договір
електропостачання, як зазначено вище,
має відповідати, в тому числі типовому
договору, а протокол розбіжностей саме
узгоджував умови договору, який
запропонував позивач на підписання, з
умовами типового договору, то
укладення такого договору без
урахування внесених відповідачем
пропозицій згідно протоколу
розбіжностей буде протирічить нормам
Цивільного кодексу України, Закону
України «Про електроенергетику»,
Правилам користування електричною
енергією.

З огляду на що, позовні вимоги не
ґрунтуються на нормах чинного
законодавства.

Крім того, в разі відмови постачальника
електричної енергії укласти договір з
пропозиціями споживача, останній має
право на судовий захист в обраний ним
спосіб.

Стаття 187 Господарського кодексу
України передбачає, що спори, що
виникають при укладання господарських
договорів, укладення яких є
обов'язковим на підставі закону та в
інших випадках, встановлених законом,
розглядаються судом.

Також у відповідності до ст. 649
Цивільного кодексу України
розбіжності, що виникли між сторонами
при укладенні договору на підставі
правового акта органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим, органу місцевого самоврядування
та в інших випадках, встановлених
законом, вирішуються судом.

У відповідності до ч. 1 ст. 16 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового права та
інтересу.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 20
Господарського кодекс України держава
забезпечує захист прав та законних
інтересів суб'єктів господарювання та
споживачів. Кожний суб'єкт
господарювання та споживач має право
на захист своїх прав і законних
інтересів.

Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу
України та ч. 2 ст. 20 Господарського
кодексу України встановлені способи
захисту цивільних прав та інтересів,
серед яких відсутній такий спосіб, який
обраний позивачем, а саме зобов'язання
особи до укладення договору, з огляду
на що апеляційний господарський суд
погоджується з судом першої інстанції
стосовно того, що позивачем
неправильно обрано спосіб захисту
порушеного права, що є підставою для
відмови у позові.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.
99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «АЗОТ»
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду
Черкаської області від 24.07.2014р. у справі
№925/714/13 залишити без змін.

3. Справу №925/714/13 повернути до
Господарського суду Черкаської
області.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня її
прийняття.

Головуючий суддя
Е.О. Шевченко

Судді
С.О. Алданова

В.О. Зеленін