ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2014 р.
Справа № 914/2629/14

За позовом: Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Львівська залізниця", м. Львів

до відповідача: Державного
підприємства "Львівський державний
цирк", м. Львів

про стягнення 246 599, 14 грн.

Суддя П. Манюк

при секретарі І. Альховській

За участю представників:

від позивача: Біжко К.О. - представник

від відповідача: Дідух Н.М. -
представник

Зміст ст. 22 ГПК України
представникам сторін роз'яснено.

Розглядається справа за позовом
Державного територіально-галузевого
об'єднання "Львівська залізниця" до
Державного підприємства "Львівський
державний цирк" про стягнення 246 599, 14
грн.

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 22.07.2014 року
порушено провадження у справі та
призначено до розгляду в судовому
засіданні на 04.08.2014 року.

В судових засіданнях оголошувалася
перерва.

Представник позивача в судові
засідання з'явився, позовні вимоги
підтримав, просив їх задоволити з
підстав викладених у позовній заяві та
усних поясненнях.

Представник відповідача в судові
засідання з'явився, позовні вимоги
визнав, однак в частині позовних вимог
про стягнення пені в розмірі 11 133, 20 грн.
просив суд відмовити в їх задоволенні у
зв'язку з скрутним матеріальним
становищем.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив наступне:

Державне територіально-галузеве
об'єднання "Львівська залізниця"
(надалі - позивач) звернулося в
господарський суд з позовом до
Державного підприємства "Львівський
державний цирк" (надалі - відповідач)
про стягнення 246 599, 14 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує
на те, що 01.01.2014 року між Державним
територіально-галузевим об'єднанням
«Львівська залізниця» в особі
відокремленого підрозділу
«Будівельно-монтажне експлуатаційне
управління № 1» (енергопостачальна
організація) та Державним
підприємством «Львівський державний
цирк» (споживач) було укладено договір
про постачання теплової енергії № 4 .

Відповідно до п. 1.1 договору
енергопостачальна організація бере на
себе зобов'язання постачати споживачу
теплову енергію в потрібних йому
обсягах, а останній зобов'язується
оплачувати одержану теплову енергію за
встановленими тарифами (цінами).

Згідно п.п.3.1, 3.1.2 та 3.2 договору тарифи
за теплову енергію з централізованого
опалення становлять 889, 26 грн./1 Гкал та
317, 57/1 Гкал. Розмір щомісячної плати за
теплову енергію згідно з нормативами
(нормами) споживання на момент
укладення договору встановлюється по
факту.

Пунктами 3.4-3.6 договору встановлено, що
розрахунковим періодом є календарний
місяць. Розрахунки за теплову енергію,
що споживається, проводяться виключно
в грошовій формі відповідно до
встановлених тарифів. Споживач сплачує
енергопостачальній організації
вартість фактично спожитої
теплоенергії до 15 числа, наступного за
звітним місяцем.

Відповідно до п. 4.2.2 договору споживач
зобов'язаний виконувати умови та
порядок оплати спожитої теплової
енергії в обсягах і в терміни,
передбачені цим договором.

Позивачем у січні-березні 2014 р. за
спожиту теплову енергію були
виставлені відповідачу рахунки, а саме:
рахунок від січня 2014 р. № 1 на загальну
суму 120 806, 77 грн.; від 27.02.2014 р. № 2 на
загальну суму 111 856, 76 грн. та від
березня 2014 р. № 3 на загальну суму 53 242, 72
грн.

Проте, відповідач в порушення умов
договору лише частково оплатив
вартість спожитої теплової енергії, а
саме: за січень 2014 р. ним було сплачено 40
806, 92 грн., за лютий 2014 р. сплачено 17 951, 77
грн. та за виставленою претензією в
травні 2014 р. сплачено 7 500, 00 грн. та в
червні 2014 р. - 1 295, 88 грн., всього
сплачено відповідачем 67 554, 57 грн.

Таким чином, сума основної
заборгованості, станом на день подання
позову до суду, становила 218 351, 68 грн.

13.09.2014 р. позивачем та відповідачем був
підписаний акт звірки
взаєморозрахунків в якому сторони
погодили, що сума основної
заборгованості становить 178 000, 00 грн.,
оскільки відповідачем, після подання
позову до суду сплачено частину
заборгованості в розмірі 40 351, 68 грн.

Отже, сума основного боргу становить 178
000, 00 грн., яку позивач просить стягнути
з відповідача на свою користь.

Крім стягнення основного боргу,
позивач просить стягнути з
відповідача пеню, згідно з п. 7.3.3
договору у розмірі 11 133, 20 грн. та
відповідно до ст. 625 ЦК України 3 %
річних в розмірі 1 925, 14 грн. і
інфляційні втрати в розмірі 15 189, 12 грн.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, оцінивши докази в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги підлягають до задоволення
частково виходячи із наступних
мотивів:

Відповідно до ст. 526 ЦК України, ст.
193 Господарського кодексу України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону,
договору, а при відсутності таких
вказівок - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Як встановлено судом, 01.01.2014 року між
позивачем та відповідачем було
укладено договір про постачання
теплової енергії № 4 .

Пунктами 3.4-3.6 договору встановлено,
що розрахунковим періодом є
календарний місяць. Розрахунки за
теплову енергію, що споживається,
проводяться виключно в грошовій формі
відповідно до встановлених тарифів.
Споживач сплачує енергопостачальній
організації вартість фактично
спожитої теплоенергії до 15 числа,
наступного за звітним місяцем.

Приписами ст. 530 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивачем у січні-березні 2014 р. за
спожиту теплову енергію були
виставлені відповідачу рахунки, а саме:
рахунок від січня 2014 р. № 1 на загальну
суму 120 806, 77 грн.; від 27.02.2014 р. № 2 на
загальну суму 111 856, 76 грн. та від
березня 2014 р. № 3 на загальну суму 53 242, 72
грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідач, в порушення умов договору
лише частково оплатив вартість
спожитої теплової енергії, внаслідок
чого у нього виникла заборгованість в
розмірі 218 351, 68 грн.

Як вбачається з платіжних доручень від
28.07.2014 р. № 584, від 05.08.2014 р. № 598, від 11.08.2014
р. № 607, від 27.08.2014 р. № 629, від 29.08.2014 р. №
627 відповідачем, після подання
позивачем позову до суду, сплачено в
рахунок погашення заборгованості за
спожиту теплову енергію 40 351, 68 грн.,
тому провадження у справі в частині
стягнення вказаної суми слід
припинити.

Таким чином, позовні вимоги про
стягнення заборгованості в сумі 178 000, 00
грн. є обґрунтованими, підтверджуються
наявними в матеріалах справи доказами
і відповідно підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

В частині позовних вимог про
стягнення з відповідача 3 % річних в
розмірі 1 925, 14 грн. та інфляційних втрат
в розмірі 15 189, 12 грн., суд вважає, що
розраховані вони відповідно до ст. 625 ЦК
України, тому позовні вимоги в цій
частині підлягають до задоволення.

Згідно п.7.3.3 договору за несвоєчасне
здійснення розрахунків за теплову
енергію споживач сплачує пеню в
розмірі двох облікових ставок НБУ на
день сплати, за кожен день
прострочення.

Суд вважає, що позивачем, на підставі
п. 7.3.3 договору, правомірно нараховано
відповідачу пеню в розмірі 11 133, 20 грн.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України
встановлено, що господарський суд
приймаючи рішення, має право
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України
передбачено, що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Виходячи із приписів вказаних вище
норм та враховуючи важкий фінансовий
стан відповідача, суд вважає за
необхідне, зменшити розмір неустойки,
що підлягає стягненню з відповідача на
95 %. Таким чином до стягнення підлягає
сума неустойки в розмірі 556, 66 грн.

Оскільки, спір виник внаслідок
неправомірних дій відповідача,
судовий збір покладається на нього
повністю.

На підставі наведеного та
керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд ,
-

в и р і ш и в:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства
«Львівський державний цирк» (79016, м.
Львів, вул. Городоцька, 83, ) на користь Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» (79000, м. Львів,
вул. Гоголя, 1, ) суму в
розмірі 200 602, 92 грн. з них:

- 178 000, 00 грн. - основної
заборгованості;

- 1 925, 14 грн. - 3 % річних;

- 15 189, 12 грн. - інфляційних втрат;

- 556, 66 грн. - пені;

- 4 932, 00 грн. - судового збору.

3. Провадження у справі в частині
стягнення основного боргу в розмірі 40
351, 68 грн. припинити.

4. Наказ видати відповідно ст.116 ГПК
України.

Повне рішення складено 22.09.2014 року.

Суддя
Манюк П.Т.