ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2014 р.
Справа №914/2464/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Іванчук С.В., при секретарі
судового засідання Білані О.Г.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи за позовом:
Публічного акціонерного товариства
Національної акціонерної компанії
„Нафтогаз України", м.Київ

до відповідача: Державного
комунального підприємства
„Стебниктеплокомуненерго", м.Стебник
Львівської області

про стягнення штрафних санкцій в
розмірі 103123грн. 56коп.

За участю представників сторін:

від позивача: Бережко С.І. - головний
юрисконсульт;

від відповідача: не з'явився.

Права та обов'язки сторін передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви
про відвід судді не поступали, за
клопотанням представників сторін
технічна фіксація судового процесу не
проводилася.

Суть спору: На розгляд господарського
суду Львівської області поступив позов
Публічного акціонерного товариства
Національної акціонерної компанії
„Нафтогаз України" до Державного
комунального підприємства
„Стебниктеплокомуненерго " про
стягнення штрафних санкцій в розмірі
103123грн. 56коп., з них: 43190грн. 39коп. - пені;
44659грн. 79коп. - штрафу; 2016грн. 82коп. -
інфляційних втрат та 13256грн. 56коп. - 3%
річних.

Ухвалою суду від 11.07.2014р. порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 22.07.2014р. З метою
повного і всестороннього з'ясування
всіх обставин спору, для забезпечення
принципу змагальності, враховуючи
невиконання в повному обсязі вимог
попередньої ухвали суду, а також подані
сторонами клопотання, продовжено строк
розгляду спору та розгляд справи
відкладено до 16.09.2014р. на 11год. 00хв. В
судовому засіданні 16.09.2014р. за участю
представників сторін оголошено
перерву до 14год. 30хв. 16.09.2014р. Враховуючи
невиконання сторонами в повному обсязі
вимог попередніх ухвал суду, а також з
метою витребування додаткових доказів
по справі, розгляд справи відкладався
до 23.09.2014р.

23.09.2014р. представник позивача, через
канцелярію суду (вх.№40522/14) подав
письмові пояснення б/н від 19.09.2014р. щодо
дотримання сторонами п.3.4. договору
№12/339-БО-21 від 03.09.2012р.

23.09.2014р. представник відповідача, через
канцелярію суду (вх.№40700/14) подав
обґрунтування в заперечення позовних
вимог, в якому просить суд у
задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні 23.09.2014р. за участю
представників сторін оголошено
перерву до 24.09.2014р.

В судове засідання 24.09.2014р. представник
позивача явку забезпечив, позовні
вимоги підтримав з підстав, викладених
у позовній заяві і в письмових
поясненнях б/н від 19.09.2014р. (вх.№40522/14 від
23.09.2014р.) щодо дотримання сторонами п.3.4.
договору №12/339-БО-21 від 03.09.2012р. та
просить суд позов задоволити. У
письмових поясненнях представник
позивача зазначив, що доводи викладені
у запереченнях на позовну заяву є
необгрунтованими і такими, що не
заслуговують на увагу суду. Таким
чином, як зазначив представник
позивача, відповідачем грубо порушені
норми чинного законодавства щодо
належного виконання зобов'язання.
Також, представник позивача наполягає
на правильності розрахунку, доданого
до позовної заяви та підтримує позовні
вимоги в повному обсязі.

В судове засідання 24.09.2014р. відповідач
явку повноважного представника не
забезпечив, причини неявки суду не
повідомив, хоча був належним чином
повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи, що підтверджується
письмовим повідомленням про
оголошення перерви. Проти позову
заперечив з підстав, викладених у
запереченні на позов (вх.№39418/14 від
16.09.2014р.) та в обґрунтуваннях в
заперечення позовних вимог (вх.№40700/14
від 23.09.2014р.) і просив суд у задоволенні
позову відмовити.

Дослідивши подані суду документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, сукупно оцінивши докази, які
мають значення для справи,
господарський суд Львівської області,
в с т а н о в и в:

03.09.2012р. між Публічним акціонерним
товариством Національною акціонерною
компанією „Нафтогаз України"
(продавець) та Державним комунальним
підприємством
«Стебниктеплокомуненерго» (покупець)
укладено договір №12/339-БО-21
купівлі-продажу природного газу (далі
по тексту - договір), згідно до умов (п.1.1.
договору) якого продавець
зобов'язується передати у власність
покупцю у 2012 році природний газ,
ввезений на митну територію України
ПАТ «Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ
ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ,
видобутий на території України
підприємствами, які не підпадають під
дію статті 10 Закону України «Про засади
функціонування ринку природного газу»,
а покупець зобов'язується прийняти та
оплатити цей природний газ (надалі-газ),
на умовах цього договору. Продавець
передає покупцеві з 01.09.2012р. по 31.12.2012р.
газ, обсягом до 542,7тис. куб.м. у тому
числі по місяцях кварталів (п.2.1.
договору), жовтень - 71тис. куб.м.,
листопад - 200,1тис. куб.м., грудень -
271,6тис. куб.м.

Згідно із п. 6.1. договору оплата за газ
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Відповідно до п.11.1. договору цей
договір набуває чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін, поширює дію
на відносини, що фактично склалися між
сторонами з 01.09.2012р. і діє в частині
поставки газу до 31.12.2012р., а в частині
розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору, позивач
протягом жовтня-грудня 2012рр. передав у
власність відповідачу природний газ на
загальну суму 1184514грн. 48грн., що
підтверджується актами
прийому-передачі природного газу для
виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами, а
саме: актом прийому-передачі від
30.11.2012р. передано 29,802тис. куб.м. газу на
загальну суму 138929грн. 05коп. (з ПДВ);
актом прийому-передачі від 30.11.2012р.
передано 64,793тис. куб.м. газу на загальну
суму 302047грн. 86коп. (з ПДВ); актом
прийому-передачі від 31.12.2012р. передано
159,498тис. куб.м. газу на загальну суму
743537грн. 57коп. (з ПДВ), акти підписані та
скріплені печатками сторін.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач свої зобов'язання перед
позивачем, за період з жовтня по
грудень 2012 року виконав у повному
обсязі, що підтверджується
банківськими виписками та не
заперечується позивачем. Проте,
відповідачем допущено порушення
строків проведення розрахунків за
природний газ, встановлених договором.

Представник відповідача у поданих суду
запереченнях зазначив, що основною
причиною затримки платежів стороною
відповідача на рахунок позивача було
неотримання відповідачем необхідних
примірників актів приймання-передачі
від позивача у відповідні строки, які
передбачені п.3.4 договору між позивачем
та відповідачем про купівлю продаж
природного газу. Оскільки згідно п.3.4
саме «Акти є підставою для остаточних
розрахунків». А неотримання стороною
відповідача таких актів
унеможливлювало вчасну проплату для
позивача за спожитий газ. Доказом цих
тверджень, як зазначив представник
відповідача, представив надіслані
стороною позивача на адресу
відповідача примірники не підписаних з
боку позивача копій актів із
запізненням.

У письмових поясненнях б/н від 19.09.2014р.
(вх.№40522/14 від 23.09.2014р.), представник
позивача стверджує, що посилання на
затримки в оформленні актів
приймання-передачі газу не можуть бути
підставою для звільнення від
відповідальності, оскільки п.6.1.
договору не пов'язує обов'язок оплатити
отриманий газ з їх підписанням.
Наявність актів є обов'язковою умовою
лише для проведення остаточного
розрахунку, який включає можливі
розбіжності та коригування. Зазначений
договір є підставою для виникнення у
його сторін господарських зобов'язань,
а саме майново-господарських
зобов'язань відповідно до статті 175 ГК
України. Відтак п 2.1 договору в таблиці
помісячно визначений обсяг газу які
підприємство позивача передає
покупцеві. Тобто відповідач
заздалегідь знає кількість газу яку
він отримає і скільки коштів треба бути
сплатити. Договором, зокрема п.6.1
договору передбачено, що остаточний
розрахунок за фактично переданий газ
здійснюється до 14 числа, наступного за
місяцем поставки газу виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки. Окрім
цього, представник позивача зазначив,
що відсутні докази в підтвердження
обставин зазначених відповідачем у
своїх запереченнях, та вказано, що акти
підписані без будь-яких застережень з
боку відповідача. Таким чином,
підписуючи уповноваженими особами
договір купівлі-продажу природного
газу та, відповідно, в подальшому
скріплюючи його печатками сторони
договору чітко розуміли всю юридичну
відповідальність за невиконання або
неналежне виконання умов договору (в
даному випадку п.7.2. договору щодо
нарахування пені).

Враховуючи умови укладеного між
сторонами договору, підписані та
скріплені печатками обох сторін акти
без будь-яких застережень сторін,
відсутні правові підстави для
звільнення відповідача від
відповідальності за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань.

Відповідно до вимог ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості.

Згідно із ст.526 Цивільного кодексу
України та ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином згідно
умов договору та актів цивільного
законодавства, а при відсутності таких
вказівок - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 ЦК України що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(ст.610 ЦК України).

Згідно із ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання свого
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Частина 2 ст.218 ГК України передбачає, що
відсутність у боржника необхідних
коштів, а також порушення зобов'язання
контрагентами правопорушника не
вважаються обставинами, які є
підставою для звільнення боржника від
господарсько-правової
відповідальності.

В силу ст.216 ГК України, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
кодексом, іншими законами та договором.
Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

В інформаційному листі Вищого
господарського суду України від
13.07.2012р. №01-06/908/2012 роз'яснено про
наступне. У випадках порушення
виконання господарських зобов'язань
чинне законодавство не встановлює для
учасників господарських відносин
обмежень щодо передбачення умовами
договору одночасного стягнення пені та
штрафу, що узгоджується із свободою
договору, встановленою статтею 627 ЦК
України, коли сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.
Одночасне стягнення з учасника
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
ст.61 Конституції України, оскільки
згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу
України пеня та штраф є формами
неустойки, а відповідно до статті 230
Господарського кодексу України -
видами штрафних санкцій, тобто не є
окремими та самостійними видами
юридичної відповідальності. У межах
одного виду відповідальності може
застосовуватися різний набір санкцій.
Таким чином, одночасне стягнення пені
та штрафу не суперечить законодавству.

Відповідно до п.7.2. договору у разі
невиконання покупцем умов пункту 6.1.
цього договору продавець має право не
здійснювати поставку газу покупцю або
обмежити поставку пропорційно до
кількості несплачених обсягів з
наступною поставкою цих обсягів при
умові їх оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
покупцем пункту 6.1. умов цього договору
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу.

Відповідно до п.9.3. договору строк, у
межах якого сторони можуть звернутися
до суду з вимогою про захист своїх прав
за цим договором (строк позовної
давності), у тому числі щодо стягнення
основної заборгованості, штрафів, пені,
відсотків річних, інфляційних
нарахувань, встановлюється тривалістю
у 5 (п'ять) років.

За умовами ст.259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.

Згідно з вимогами п.7.2. договору позивач
по кожному акту прийому-передачі газу
за період з 14.11.2012р. по 13.07.2013р. нарахував
відповідачу пеню у розмірі 43190грн.
39коп., а також позивач нарахував 7%
штрафу у розмірі 44659грн. 79коп.
(розрахунки наявні в матеріалах
справи).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Позивач, на
підставі ст.625 ЦК України нарахував
відповідачу по кожному акту
прийому-передачі газу інфляційні
втрати у розмірі 2016грн. 82коп. за період
з грудня 2012 року по люте 2014 року та 3%
річних в розмірі 13256грн. 56коп. за період
з 14.10.2013р. по 30.06.2014р. (розрахунки наявні
в матеріалах справи).

Представник позивача у письмових
поясненнях на позовну заяву,
посилаючись на ст.ст.526, 612, 614, 625 ЦК
України та ч.2 ст.218 ГК України,
стверджує, що змін і доповнень, щодо
строків здійснення розрахунків по
договору в залежності від підписання
чи не підписання акту
приймання-передачі газу в порядку п.10.3.
договору сторонами не внесено, також
передбачений п.6.1. порядок розрахунку
залишився незмінний. Таким чином,
підстава для здійснення розрахунків
між сторонами залишилась незмінною, а
саме договір поставки природного газу.

Пунктом 1.12. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" роз'яснено, що з
огляду на вимоги частини першої статті
47 і статті 43 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК) господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань. Якщо з
поданого позивачем розрахунку
неможливо з'ясувати, як саме обчислено
заявлену до стягнення суму, суд може
зобов'язати позивача подати більш
повний та детальний розрахунок. При
цьому суд в будь-якому випадку не
позбавлений права зобов'язати
відповідача здійснити і подати суду
контррозрахунок (зокрема, якщо
відповідач посилається на
неправильність розрахунку,
здійсненого позивачем). Ухвалою суду
від 16.09.2014р. було зобов'язано як
позивача надати конкретизований
розрахунок так і відповідача надати
контррозрахунок штрафних санкцій, які
заявленні до стягнення, однак сторони
вимог ухвали в цій частині не виконали.

Згідно із п.1.9. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" якщо у договорі
виконання грошового зобов'язання
визначається до настання певного
терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року
(частина друга статті 252 ЦК України), то
останнім днем виконання такого
зобов'язання вважається день, що
передує цьому терміну (в даному
прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас
коли у тексті договору виконання
грошового зобов'язання визначено "по 1
серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня
2014 року", то останнім днем виконання
такого зобов'язання буде 1 серпня 2014
року. День фактичної сплати суми
заборгованості не включається в період
часу, за який здійснюється стягнення
інфляційних нарахувань та пені.

Відповідно до абз.3 п.3.2. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" розмір
боргу з урахуванням індексу інфляції
визначається виходячи з суми боргу, що
існувала на останній день місяця, в
якому платіж мав бути здійснений,
помноженої на індекс інфляції,
визначений названою Державною службою,
за період прострочення починаючи з
місяця, наступного за місяцем, у якому
мав бути здійснений платіж, і за
будь-який місяць (місяці), у якому (яких)
мала місце інфляція. При цьому в
розрахунок мають включатися й періоди
часу, в які індекс інфляції становив
менше одиниці (тобто мала місце
дефляція).

Листом Верховного суду України від
03.04.1997р. №62-97р "Рекомендації щодо
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ"
роз'яснено, що у випадках, коли
відшкодуванню підлягає сума, яка
перебуває з внесків, зроблених в різні
періоди, кожний внесок збільшується на
величину індексу відповідного періоду,
результати підсумовуються. Наприклад,
кошти вносились 27 жовтня 1994р. в розмірі
2700 тис. крб., 7 травня 1995р. - 5200 тис. крб. і
25 грудня 1995 року - 11500 тис. крб. Всього 19400
тис. крб. При застосуванні індексу
інфляції слід мати на увазі, що індекс
розраховується не на кожну дату місяця,
а в середньому на місяць; тому умовно
слід вважати, що сума, внесена за період
с 1 по 15 числа відповідного місяця,
наприклад, травня, індексується за
період з врахуванням травня, а якщо з 16
по 31 число, то розрахунок починається з
наступного місяця - червня.

Відтак, перевіривши розрахунок пені,
штрафу, інфляційних втрат та 3% річних,
представлений позивачем, судом
встановлено, що при проведені
нарахувань інфляційних втрат, позивач
припустився помилки у дотриманні
порядку та способу розрахунку, тому
провівши перерахунок із врахуванням
вищезазначених положень, фактична сума
інфляційних втрат становить 259грн.
44коп.

Станом на день прийняття рішення,
доказів оплати проведених позивачем
нарахувань суду не надано.

Згідно ч.2 ст.34 ГПК України обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень (ст.33 ГПК України).

Враховуючи викладене, подані докази в
їх сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги до відповідача в
частині стягнення пені у розмірі
43190грн. 39коп.; 7% штрафу в розмірі 44659грн.
79коп.; інфляційних втрат в розмірі
259грн. 44коп. та 3% річних у розмірі 13256грн.
56коп. є обґрунтованими, не
спростованими, підтвердженими
належними доказами та підлягають
задоволенню. В решті позовних вимог
щодо нарахування інфляційних втрат
належить відмовити.

Судові витрати необхідно віднести на
відповідача, пропорційно до
задоволених позовних вимог, відповідно
до ст.49 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.3, 12, 22, 33, 34, 44, 49, 75, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Державного комунального
підприємства
"Стебниктеплокомуненерго" (82172,
Львівська область, м.Стебник,
вул.Мельника, 17, ідентифікаційний ) на користь Публічного
акціонерного товариства Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" (01001, м.Київ,
вул.Б.Хмельницького, 6,
ідентифікаційний )
43190грн. 39коп. - пені, 44659грн. 79коп. - 7%
штрафу, 259грн. 44коп. - інфляційних втрат,
13256грн. 56коп. - 3% річних та 2027грн.
32коп. - судового збору.

3. Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК
України.

4. В решті позовних вимог - відмовити.

Суддя
Іванчук С.В.

Повне рішення складено 26.09.2014р.