ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
У Х В А Л А

"25" вересня 2014 р.
Справа № 923/467/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Ємленінової З.І. при
секретарі Бєловій О.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні заяву
публічного акціонерного товариства
"Таврійська будівельна компанія" про
розстрочку виконання рішення по справі

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "Георесурси" м. Херсон

до: публічного акціонерного
товариства "Таврійська будівельна
компанія" м. Херсон

про стягнення 755346грн. 99коп.

за участю представників сторін:

від позивача - уповноважена особа
Овсяніченко О.В.

від відповідача - уповноважена особа
Сапіга Д.П.

в с т а н о в и в:

Рішенням від 27.05.2014року позовні
вимоги задоволено. Стягнуто з
публічного акціонерного товариства
"Таврійська будівельна компанія" на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Георесурси" 719358грн. 31
коп. основного боргу, 5941грн. 32коп. - 3%
річних, 4301грн. 70 коп. втрат від інфляції,
25745грн. 66 коп. пені та 15106грн. 94коп.
судового збору.

13.06.2014року судом видано наказ.

15.09.2014 року від відповідача надійшла
заява про розстрочку виконання рішення
в частині стягнення 287157грн. 85коп. на 12
місяців, посилаючись на складне
фінансове становище.

Відповідач зазначає, що він частково
розрахувався з позивачем, але
внаслідок глобальних економічних явищ
на підприємстві з початку 2009 року
виникли труднощі з реалізації
продукції, скоротилися обсяги
виробництва через відсутність нових
замовлень, знизилася рентабельність
при випуску продукції, виникла
заборгованість по сплаті обов'язкових
податків та платежів до бюджету,
платежів за кредитними договорами .

За поясненнями відповідача, він
відноситься до промислового сектору
економіки та відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від
20.12.2008року № 1107 "Про затвердження
Програми діяльності Кабінету
міністрів України" підпадає під
поширення світової фінансової кризи на
Україну, про що свідчать тенденції
розвитку економіки, в тому числі
стрімке скорочення промислового
виробництва, що змінює структуру
внутрішнього попиту і призводить до
накопичення запасів нереалізованих
товарів.

Ухвалою від 16.09.2014року заява призначена
до розгляду в засіданні суду 25.09.2014року.

Позивач проти надання відповідачу
розстрочки виконання рішення
заперечує, посилаючись на те, що
наведені відповідачем підстави для
розстрочки виконання рішення, зокрема,
тяжке фінансове становище та велика
дебіторська заборгованість, не є тими
виключними обставинами, які дають
підстави для відстрочки виконання
рішення, оскільки важке фінансове
становище відповідача утворилось
внаслідок його власної господарської
діяльності, а не в силу якихось
об'єктивних, незалежних від
відповідача обставин, і до того ж
позивач також знаходиться в тяжкому
фінансовому становищі.

Крім того, позивач зазначає, що
заборгованість відповідача перед
позивачем складає 326453грн. 93коп., а не
287157грн. 85коп., як зазначає відповідач в
своїй заяві.

Розглянувши заяву відповідача,
заслухавши представників сторін, суд
дійшов до висновку про те, що заява
відповідача не підлягає задоволенню з
урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 121 ГПК України
при наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ,
розглядає це питання у судовому
засіданні з викликом сторін і у
виняткових випадках, залежно від
обставин справи, може відстрочити або
розстрочити виконання рішення, ухвали,
постанови, змінити спосіб та порядок їх
виконання.

Посилання боржника на важкий
фінансовий стан не є винятковою
обставиною в розумінні ст. 121 ГПК
України, за наявності якої можливе
надання розстрочки виконання рішення.
Важке фінансове становище утворилось
внаслідок його власної господарської
діяльності, а не в силу якихось
об'єктивних обставин, що
унеможливлювало б виконання
договірних зобов'язань та рішень суду.

Згідно з ч. 1 ст. 96 Цивільного
кодексу України юридична особа
самостійно відповідає за своїми
зобов'язаннями.

Відповідно до ст. 42 ГК України
підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Враховуючи ст. 42 ГК України,
надання розстрочки на підставі тяжкого
фінансового стану відповідача не може
вважатися підставою для застосування
положень ст. 121 ГПК України, адже,
враховуючи положення ч. 1 ст. 625 ЦК
України, відповідач у випадку
порушення грошового зобов'язання не
може посилатися на неможливість його
виконання.

У п. 7.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
жовтня 2012 року N 9 "Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів України"
встановлено, що підставою для
відстрочки, розстрочки, зміни способу
та порядку виконання рішення можуть
бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк або встановленим господарським
судом способом. При цьому слід мати на
увазі, що згоди сторін на вжиття
заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця
стаття не вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

При цьому, слід також враховувати,
що за змістом частини першої статті 229
ГК України та частини першої ст. 625 ЦК
України, за невиконання грошового
зобов'язання боржник відповідає, хоч би
його виконання стало неможливим не
тільки в результаті його винних дій чи
бездіяльності, а і внаслідок дії
непереборної сили або простого
випадку. Відповідальність боржника
означає можливість стягнення за
рахунок майна боржника суми
невиконаного грошового зобов'язання,
тобто боржник не звільняється від
відповідальності за невиконання чи
неналежне виконання грошового
зобов'язання за будь-яких обставин.

Окрім того, ч. 2 ст. 218 ГК України
передбачає, що відсутність у боржника
необхідних коштів, а також порушення
зобов'язань контрагентами
правопорушника не вважаються
обставинами, які є підставою для
звільнення боржника від
господарсько-правової
відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК
України не вважається випадком,
зокрема, недодержання своїх
зобов'язань контрагентом боржника,
відсутність на ринку товарів,
потрібних для виконання зобов'язання,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

Відповідач не надав належних
доказів, які б обґрунтовували
неможливість виконання рішення суду, а
посилання на складне фінансове
становище відповідача не є доказом
неможливості виконання рішення.

До того ж, заборгованість
відповідача перед позивачем виникла за
договором поставки від 21.01.2013року,
однак, незважаючи на те, що з моменту
укладення договору пройшов значний
час, відповідач до сих пір не сплатив
позивачу усіх коштів в рахунок
погашення заборгованості.

Крім того, в засіданні суду представник
відповідача пояснив, що застосовує
всіх заходів по погашенню боргу та веде
переговори з позивачем щодо погашення
заборгованості шляхом передання йому
обладнання, на яке ще не накладено
арешт.

З огляду на викладене, сторони не
позбавлені можливості укласти мирову
угоду на стадії виконання рішення.

Враховуючи те, що обставини, які
склалися у відповідача не є
винятковими, з урахуванням інтересів
обох сторін та ступеню вини
відповідача у виникненні спору, суд
вважає, що заява відповідача про
надання розстрочки виконання рішення
задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись
ст.86, 121 ГПК України, суд -

у х в а л и в:

1. В задоволенні заяви публічного
акціонерного товариства "Таврійська
будівельна компанія" про розстрочку
виконання рішення відмовити.

Суддя
З.І. Ємленінова