ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2014 р.Справа № 922/3445/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання
Дородіної І.А.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ді Сі Лінк", м. Харків
до Харківського національного
університету радіоелектроніки м.
Харків про стягнення 467152,05 грн. за
участю представників сторін:

позивача - Вернигор О.В., довіреність
від 30.12.2013 року;

відповідача - Полховська І.А.,
довіреність № 04.18/14-13 від 13.06.2014 року;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "ДІ СІ ЛІНК"
звернулось до господарського суду
Харківської області з позовною заявою,
в якій просить стягнути з Харківського
національного університету суму
заборгованості у розмірі 467152,05 грн. з
яких: 371935,53 грн. основного боргу, 12096,24
грн. 3% річних, 38681,30 грн. інфляційних
втрат, 44438,98 грн. пені. Позовні вимоги
позивач обгрунтовує невиконанням
відповідачем в повному обсязі умов
Договору № КОМПЮ-1/13 від 05.07.2013 року.
Витрати по сплаті судового збору у
розмірі 9343,00 грн. позивач просить
покласти на відповідача.

05 вересня 2014 року від представника
позивача до канцелярії суду надійшов
супровідний лист за вх. № 30537 з
додатковими документами, а також
клопотання за вх. № 30536 про долучення
доказів до матеріалів справи. Надані
документи долучені судом до
матеріалів справи.

11 вересня 2014 року від відповідача до
канцелярії суду надійшов відзив на
позовну заяву за вх. № 31308, який
долучений до матеріалів справи.

Також, 11 вересня 2014 року від позивача
надійшли письмові пояснення по справі
за вх. № 31594. пояснення з додатками
долучено до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому
засіданні 16 вересня 2014 року зазначає,
що основний борг відповідачем
сплачений після подачі позову до суду
та наполягає на задоволенні іншої
частини позовних вимог.

Представник відповідача у судовому
засіданні вказує на те, що основний
борг позивачу сплачений, в частині
стягнення 3% річних та інфляційних
витрат відповідач позов визнає, а
стосовно нарахування пені останнім
наданий контррозрахунок.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та
документами.

Розглянувши надані документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, заслухавши представників
сторін, судом встановлено наступне.

05 липня 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "ДІ СІ ЛІНК"
та Харківським національним
університетом радіоелектроніки був
укладений Договір № КОМПЮ-1/13 на
постачання комп'ютерів.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків; договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом або не випливає із
суті договору.

Відповідно до статті 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості (стаття
627 ЦК України).

Статтею 265 Господарського кодексу
України встановлено, що за договором
поставки одна сторона - постачальник,
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки другій стороні -
покупцеві, товар, а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
і сплатити за нього певну грошову суму.
Договір укладається на розсуд сторін.

Відповідно до умов договору, ТОВ "ДІ СІ
ЛІНК" (позивач), як виконавець
зобов'язалося здійснити поставку
комп'ютерів Замовнику, а Харківський
національний університет
радіоелектроніки, як покупець прийняти
продукцію та оплатити її вартість.

Вартість продукції згідно з п. 2.1.
Договору визначена в сумі 747131,64 грн.

Відповідно до п. 3.2. Договору, термін
поставки обладнання становить 60
календарних днів з моменту підписання
договору.

Пунктом 3.4 Договору, передбачено, що
Замовник проводить оплату через п'ять
банківських днів після одержання
устаткування.

Позивачем на виконання умов договору
та відповідно до видаткової накладної
№ 8460 від 12.09.2013 року було поставлено
відповідачу комп'ютери на суму 747131,64
грн., в т.ч. ПДВ 124521,94 грн.

Уповноваженою особою Харківського
національного університету
радіоелектроніки Волобуєвою В.І. товар
було отримано на підставі довіреності
№ 324 від 10.09.2014 року.

Враховуючи, що товар було поставлено в
повному обсязі 12.09.2013 року, кінцевим
терміном оплати мало бути 18.09.2014 року.

Однак, товар Харківським національним
університетом радіоелектроніки був
оплачений лише частково з
простроченням строку платежу на суму
375196,09 грн., а саме: 22.10.2013 року на суму
14373,66 грн., 24.10.2013 року - 50000,00 грн., 06.11.2013
року - 30000,00 грн., 07.11.2013 року - 30000,00 грн.,
14.11.2013 року - 30000,00 грн., 20.11.2013 року - 150000,00
грн., 24.12.2013 року - 30822,43 грн., 26.12.2013 року -
40000,00 грн.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні
положення, зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
відлягає виконанню у цей строк (термін).

З метою досудового врегулювання спору,
12 серпня 2014 року позивачем на адресу
відповідача було направлено претензію
щодо сплати існуючого боргу, однак
основна заборгованість за договором у
сумі 371935,53 року була сплачена
відповідачем лише після подачі позову
до суду, а саме 29.08.2014 року про що
свідчить виписка порахунку.

Одже, сума основного боргу у розмірі
371935,53 грн. погашена боржником, а тому
відсутній предмет спору щодо стягнення
з відповідача 371935,53 грн. боргу.

Відповідно до ч.1-1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

З огляду на наведене вище, провадження
по даній справі в частині стягнення
основної заборгованості в сумі 154542,39
грн. підлягає припиненню на підставі
ч.1-1 ст.80 Господарського процесуального
кодексу України.

Розглядаючи питання щодо стягнення з
відповідача пені у розмірі 44438,98грн.,
даючи правову оцінку вказаним вимогам,
суд виходить з наступного.

Частиною першою ст. 216 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасники господарських відносин
несуть господарську-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбаченим кодексом, іншими
законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визначаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума, яку боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов`язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно з ч.6. ст. 232 Господарсько Кодексу
України, нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Так, п. 7.2. Договору, штрафні санкції
встановлюються сторонами за: не
своєчасне постачання устаткування по
даному договору та несвоєчасну оплату
устаткування згідно даного договору, у
розмірі облікової ставки НБУ на момент
підписання цього Договору від суми
договору за кожний день прострочення.

Так, оплату поставленого позивачем
устаткування повинно було провести 19
вересня 2013 року (через п'ять
банківських днів після одержання
устаткування п. 3.4. Договору № КОМПЮ-1/13
від 07.07.2013 року). Тобто нарахування
штрафних санкцій за несвоєчасну оплату
устаткування припинилося 19 березня 2014
року, але позивач при розрахунку
розміру пені не врахував цю норму та
нарахування було здійснено за весь
період прострочення.

Перерахувавши суму пені відповідно до
діючого законодавства, судом
встановлено, що сума пені за
прострочення виконання зобов'язання за
Договором за період з 19.09.2013 року по
19.03.2014 року складає 16149,49 грн., яка
підлягає задоволенню. В стягненні пені
у розмірі 28289,50грн. суд вважає за
необхідне відмовити.

Щодо вимог позивача про стягнення з
відповідача 3% річних в розмірі 12096,24грн.
та інфляційних втрат у розмірі 38681,30
грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Як свідчать матеріали справи, період
нарахування позивачем 3% річних та
інфляційних втрат, а також розрахунок
визначений вірно згідно вимог діючого
законодавства, що дає підстави суду
задовольнити позовні вимоги в частині
стягнення 3% річних у сумі 12096,24 грн. та
інфляційних втрат у розмірі 38681,30 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. 216, 217, 230, 232, 233 Господарського
кодексу України, ст. 526, ч.1 ст.530, 549, ст.
ст. 610, 611, 625 ЦК України, ст. ст. 1, 4, 12, 22,
33-34, 38, 43, 47-49, 75, п.1.1 ст. 80, ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

В частині стягнення основного боргу у
розмірі 371935,53 грн. провадження у справі
припинити.

Стягнути з Харківського національного
університету радіоелектроніки (61166,
м.Харків, проспект Леніна, 14, ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДІ СІ ЛІНК" (61171, м.
Харків, Салтівське шосе, 260-а, кв. 2, ) - 16149,49 грн. пені, 12096,24 грн. 3%
річних, 38681,30грн. інфляційних втрат, 8777,26
грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В частині стягнення пені у розмірі 28289,50
грн. відмовити.

Повне рішення складено 18.09.2014 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/3445/14