КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2014 р. Справа№ 910/10736/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Майданевича А.Г.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін
відповідно до протоколу судового
засідання від 03.09.2014 року,

розглянувши апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «РОМЕКС-БЕТОН» на
рішення господарського суду міста
Києва від 28.07.2014 року

у справі № 910/10736/14 (суддя -
Бондарчук В.В.)

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними

інвестиціями «ДОКА УКРАЇНА
Т.О.В.»

до товариства з обмеженою
відповідальністю «РОМЕКС-БЕТОН»

про стягнення 513 146,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 28.07.2014 року по справі № 910/10736/14
позовні вимоги товариства з обмеженою
відповідальністю «ДОКА УКРАЇНА Т.О.В.»
до товариства з обмеженою
відповідальністю «РОМЕКС-БЕТОН» про
стягнення 513 146,00 грн. - задоволено.
Стягнуто з товариства з обмеженою
відповідальністю «РОМЕКС-БЕТОН» на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «ДОКА УКРАЇНА Т.О.В.» 513
146,00 грн. основного боргу та 10 262,92 грн.
судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції від 28.07.2014 року, товариство з
обмеженою відповідальністю
«РОМЕКС-БЕТОН» звернулось до
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою в якій просить
рішення господарського суду міста
Києва від 28.07.2014 року по справі № 910/10736/14
скасувати та прийняти нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
відмовити повністю. В обґрунтування
апеляційної скарги скаржник,
посилається на неповне з'ясування
обставин судом першої інстанції, що
мають значення для вирішення справи та
порушення останнім норм матеріального
та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 18.08.2014 року
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено до розгляду.

У судовому засіданні 03.09.2014 року
представник товариства з обмеженою
відповідальністю «ДОКА УКРАЇНА Т.О.В.»
надав суду свої пояснення по справі в
яких заперечив проти доводів
зазначених у апеляційній скарзі,
вважає подану апеляційну скаргу
відповідача безпідставною та
необґрунтованою, а рішення суду першої
інстанції законним та таким що
винесене без порушень норм
матеріального та процесуального права,
позивач просить суд апеляційної
інстанції залишити оскаржуване
рішення суду без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

Представники товариства з обмеженою
відповідальністю «РОМЕКС-БЕТОН» в
судове засідання 03.09.2014 року суду
апеляційної інстанції не з'явились про
день та час розгляду справи відповідач
був повідомлений належним чином на
підтвердження чого в матеріалах справи
містяться повідомлення про вручення
поштового відправлення. Про причини
неявки суд не повідомив.

Враховуючи викладене, заслухавши думку
представника позивача, що з'явився у
судове засідання, колегія суддів
апеляційного господарського суду з
урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за
можливе розглянути справу за наявними
в ній матеріалами, оскільки ТОВ
«РОМЕКС-БЕТОН» про дату та місце
розгляду справи було повідомлене
належним чином, участь представників
відповідача у судовому засіданні 03.09.2014
року, судом обов'язковою не
визнавалась, клопотань про відкладення
розгляду справи та витребування
письмових доказів не надходило. В
матеріалах справи міститься достатньо
доказів для прийняття рішення по
справі.

Також, колегія суддів апеляційного
господарського суду звертає увагу на
те, що у відповідності до ч.2 ст. 102 ГПК
України суд апеляційної інстанції
обмежений строком розгляду
апеляційної скарги на рішення
місцевого господарського суду, а
продовження зазначеного строку
розгляду справи у відповідності до ч. 3
ст. 69 ГПК України без клопотання
сторони по справі, не передбачено ГПК
України.

Згідно статті 99 Господарського
процесуального кодексу України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі XII
Господарського процесуального кодексу
України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи, апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали,
розглянувши апеляційну скаргу,
заслухавши пояснення представників
сторін, що з'явились у судове засідання,
Київським апеляційним господарським
судом встановлено наступне.

26.02.2013 року між товариством з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «ДОКА УКРАЇНА Т.О.В.»
(позивач) та товариством з обмеженою
відповідальністю «РОМЕКС-БЕТОН»
(відповідач) було укладено договір
№13.5Т купівлі-продажу за умовами якого,
позивач зобов'язується передати у
власність відповідача товар,
асортимент, кількість та ціна якого
визначені у специфікації, яка є
невід'ємною частиною договору, а
відповідач приймає на себе
зобов'язання прийняти такий товар та
оплатити його вартість в повному
обсязі, в обумовлений договором строк.

Відповідно до п. 2.1. договору, загальна
вартість товару, що передається у
власність відповідача, складає 1857528,00
грн. Пунктами 2.2.1 - 2.2.8 договору
передбачено, що 232191,00 грн. відповідач
зобов'язаний сплатити позивачеві
протягом 5 банківських днів з моменту
підписання даного договору. До 31.03.2013
року, 30.04.2013 року, 31.05.2013 року, 30.06.2013 року,
31.07.2013 року, 31.08.2013 року, 30.09.2013 року
відповідач зобов'язаний сплатити
відповідно по 232191,00 грн.

Згідно п. 4.5 договору, документом, що
засвідчує факт та обсяг передачі
товару відповідачеві є відповідна
накладна або акт прийому-передачі, які
вручаються позивачем відповідачеві в
момент фактичного відвантаження
товару.

Як зазначає позивач, ним було
поставлено відповідачеві товар
загальною вартістю 1857528,00 грн., а
відповідачем прийнято товар, що
підтверджується видатковими
накладними, які підписані
представниками сторін та скріплені їх
печатками та довіреностями
відповідача на отримання матеріальних
цінностей (копії в матеріалах справи).
Проте, відповідач за поставлений товар
розрахувався лише частково у сумі
1344382,00 грн., що підтверджується копіями
банківських виписок, в результаті чого
за останнім утворилась заборгованість
у розмірі 513146,00 грн., що відображено
також у акті звірки розрахунків між
сторонами станом на 31.12.2013 року.

Так, у червні 2014 року товариство з
обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями «ДОКА УКРАЇНА
Т.О.В.» звернулося до господарського
суду міста Києва з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю «РОМЕКС-БЕТОН» про
стягнення 513146,00 грн. заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань щодо оплати товару
згідно договору купівлі-продажу №13.5Т
від 26.02.2013 року.

Як зазначалося вище, рішенням
господарського суду міста Києва від
28.07.2014 року по справі № 910/10736/14 позовні
вимоги товариства з обмеженою
відповідальністю «ДОКА УКРАЇНА Т.О.В.»
до товариства з обмеженою
відповідальністю «РОМЕКС-БЕТОН» про
стягнення 513 146,00 грн. - задоволено.
Стягнуто з відповідача на користь
позивача 513146,00 грн. основного боргу та 10
262,92 грн. судового збору.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду, беручи до уваги
межі перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду слід
залишити без змін з наступних підстав.

Пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України
передбачає, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини. Частиною
7 статті 179 ГК України передбачено, що
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів.
Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України, до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Нормами статті 599 ЦК України
встановлено, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України унормовано, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (ст. 655
Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу
України встановлено, що покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів до нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, зокрема з видаткових накладних,
які підписані представниками сторін та
скріплені їх печатками та довіреностей
відповідача на отримання матеріальних
цінностей, позивач поставив
відповідачу товар загальною вартістю
1857528,00 грн., який відповідач прийняв та
розрахувався лише частково у сумі
1344382,00 грн., що підтверджується копіями
банківських виписок. Так у зв'язку з
частковою оплатою у відповідача
утворилась заборгованість у розмірі
513146,00 грн., що також відображено у акті
звірки розрахунків між сторонами
станом на 31.12.2013 року.

Доказів повної оплати за поставлений
товар відповідачем, ні під час розгляду
справи у суді першої інстанції, ні під
час розгляду справи у суді апеляційної
інстанції не надано, а тому, враховуючи
строки оплати встановлені п. 2.2.1 - п. 2.2.8
договору, судова колегія апеляційного
господарського суду вважає, що у
відповідача перед позивачем існує
заборгованість у розмірі 513146,00 грн., яка
не погашена та мала б бути сплачена в
термін до 30.09.2013 року.

Таким чином, враховуючи вищенаведене,
судова колегія апеляційного
господарського суду погоджується з
висновками суду першої інстанції та
вважає, що сума заборгованості
відповідача у розмірі 513146,00 грн.
виникла по договору від 26.02.2013 року
№13.5Т. Зазначена заборгованість
відповідає фактичним обставинам та
підтверджена матеріалами справи а
тому, підлягає стягненню.

Доводи скаржника про те, що суд першої
інстанції розглянув справу без участі
відповідача і цим самим порушив норми
процесуального права, судова колегія
апеляційного господарського суду
вважає необґрунтованими та
безпідставними, оскільки, з матеріалів
справи вбачається, що відповідач про
час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином про що, в
матеріалах справи міститься
повідомлення про вручення поштового
відправлення. Більш того, під час
розгляду справи у суді першої
інстанції, місцевий господарський суд
за клопотанням самого ж скаржника
відкладав розгляд справи. Проте, у
наступне судове засідання відповідач
повторно не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, клопотань про
відкладення розгляду справи та про
витребування додаткових доказів на
подав. Отже, місцевим господарським
судом правомірно було розглянуто
справу за відсутності представника
відповідача та на підставі тих доказів,
що містяться в матеріалах справи.

Таким чином, з урахуванням
вищевикладеного, колегія суддів
апеляційного господарського суду
вважає, що суд першої інстанції
правомірно задовольнив позов та
стягнув з товариства з обмеженою
відповідальністю «РОМЕКС-БЕТОН» на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «ДОКА УКРАЇНА Т.О.В.» 513
146,00 грн. основного боргу.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони
користуються рівними процесуальними
правами. Сторони мають право подавати
докази, брати участь у дослідженні
доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в
суді першої інстанції так і в суді
апеляційної інстанції відповідачем не
було подано належних та переконливих
доказів в заперечення заявленого
позову. Судова колегія звертає увагу,
що доводи та заперечення викладені у
апеляційній скарзі відповідача на
рішення суду першої інстанції не
знайшли свого підтвердження під час
розгляду справи судом апеляційної
інстанції.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що рішення
господарського суду міста Києва від
28.07.2014 року, прийняте після повного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, які місцевий господарський
суд визнав встановленими, а також у
зв'язку з правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, є таким що відповідає нормам
закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право:
1) залишити рішення місцевого
господарського суду без змін, а скаргу
без задоволення; 2) скасувати рішення
повністю або частково і прийняти нове
рішення; 3) скасувати рішення повністю
або частково і припинити провадження у
справі або залишити позов без розгляду
повністю або частково; 4) змінити
рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної
скарги товариства з обмеженою
відповідальністю «РОМЕКС-БЕТОН» слід
відмовити, а оскаржуване рішення
господарського суду міста Києва від
28.07.2014 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються
відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись
статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу апеляційну
скаргу товариства з обмеженою
відповідальністю «РОМЕКС-БЕТОН» на
рішення господарського суду міста
Києва від 28.07.2014 року у справі № 910/10736/14
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 28.07.2014 року у справі №
910/10736/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/10736/14
повернути до господарського суду міста
Києва.

Головуючий суддя
О.І. Лобань

Судді
А.Г. Майданевич

Р.В. Федорчук

Дата підписання 08.09.2014 року