номер провадження справи 2/53/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2014
Справа № 908/2488/14

Суддя Мойсеєнко Т.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Дельта Банк", м. Київ,

до відповідача: Приватного
підприємства "Агро-Ойл", м. Запоріжжя,

про стягнення 1469556,04 грн.

представники сторін: не з'явились;

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької
області звернулося Публічне
акціонерне товариство "Дельта Банк" з
позовом про стягнення з Приватного
підприємства "Агро-Ойл" заборгованості
за кредитним договором від 25.04.2007 р. №
04/13/07-КЛТ у розмірі 1469556,04 грн., з яких:
1372432,93 грн. - сума заборгованості за
кредитом, 97123,11 грн. - пеня за
несвоєчасне повернення кредиту.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказує, що 27.09.2013 р. між ПАТ "Дельта Банк"
та ПАТ "Кредитпромбанк" було укладено
договір купівлі-продажу прав вимоги,
відповідно до якого позивач набув
права вимоги за кредитним договором
від 25.04.2007 р. №04/13/07-КЛТ, укладеним між
ПАТ "Кредитпромбанк" та ПП "Агро-Ойл"
(відповідачем у справі). Станом на 09.06.2014
р. за цим договором обліковується
заборгованість по кредиту в розмірі
1372432,93 грн. За несвоєчасне повернення
кредиту позивачем нарахована пеня в
сумі 97123,11 грн. за період з 17.11.2013 р. по
18.05.2014 р.

Позов заявлено на підставі ст. ст. 512-519,
526, 530, 536, 589, 610, 612, 629, 1046-1050, 1054, 1056-1
Цивільного кодексу України, ст. ст. 193,
220, 224, 229, 230 Господарського кодексу
України.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 18.07.2014 р.
порушено провадження у справі,
присвоєно справі номер провадження №
2/53/14, призначено розгляд справи на
14.08.2014 р.

В судовому засіданні 14.08.2014р. був
присутній представник позивача, за
його заявою фіксація судового процесу
технічними засобами не здійснювалася.

Представник позивача в судовому
засіданні 14.08.2014р. підтримав заявлені
позовні вимоги.

Відповідач не надав відзиву на позов,
не направив у судове засідання 14.08.2014р.
свого представника, не повідомив
причин неявки.

Судом встановлено, що відповідач
знаходиться за іншою адресою, ніж
зазначено в позові. За інформацією,
наявною у базі даних ДП
"Інформаційно-ресурсний центр", станом
на 13.08.2014 р. місцезнаходженням
відповідача є: пр. Леніна, буд. 149, кв. 61,
м. Запоріжжя, 69035.

У зв'язку з цим суд виніс ухвалу від
18.07.2014 р. про відкладення розгляду
справи на 15.09.2014 р. та зобов'язав
позивача надіслати позовні матеріали
за встановленою адресою відповідача.
Копію ухвали суду від 18.07.2014 р.
надіслано на адресу відповідача, яка
значиться в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців: пр.Леніна, буд.149, кв.
61, м. Запоріжжя, 69035. Відповідач з
реєстру не виключений, що
підтверджується витягом з цього
реєстру станом на 13.08.2014 р. Надіслана на
дану адресу кореспонденція до суду не
поверталась.

Копія ухвали суду від 18.07.2014 р. про
порушення провадження у справі, яка
була надіслана на адресу відповідача,
зазначену в позові: вул. Українська,
буд. 45, кв. 84, м.Запоріжжя, 69095,
повернулась до суду з відміткою
поштової установи про закінчення
терміну зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ГПК України
ухвала про порушення провадження у
справі надсилається зазначеним особам
за повідомленою ними господарському
суду поштовою адресою. У разі ненадання
сторонами інформації щодо їх поштової
адреси, ухвала про відкриття
провадження у справі надсилається за
адресою місцезнаходження (місця
проживання) сторін, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. У
разі відсутності сторін за такою
адресою, вважається, що ухвала про
порушення провадження у справі вручена
їм належним чином.

За таких обставин, враховуючи
положення ст. 64 ГПК України, суд вважає
відповідача таким, що належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи.

Сторони не направили в судове
засідання 15.09.2014 р. своїх представників,
причин неявки не повідомили, вимог суду
не виконали.

Статтею 75 ГПК України передбачено, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Суд дійшов висновку, що наявних у
справі матеріалів достатньо для
розгляду справи по суті, і розгляд
справи можливий без присутності
представників сторін.

В судовому засіданні 15.09.2014 р. судом
прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши в судовому засіданні
14.08.2014р. представника позивача, суд
встановив наступне.

25.04.2007 р. Відкритим акціонерним
товариством «Кредитпромбанк» (надалі -
банк) та Приватним підприємством
«Агро-Ойл» (надалі - позичальник,
відповідач у справі) укладено
кредитний договір № 04/13/07-КЛТ, яким
встановлено процедуру та умови надання
банком у майбутньому кредитів (траншів)
позичальнику в межах загальної суми
500000,00 грн.

Згідно з п. 1.2 кредитного договору
зобов'язання банку щодо надання
кредитів та зобов'язання позичальника
щодо повернення кредитів та сплати
процентів, а також інші права та
зобов'язання сторін, передбачені цим
договором, виникають з моменту
укладення сторонами додаткових угод
про надання кредитів, які є
невід'ємними частинами цього договору
(надалі - додаткова угода), в межах сум,
зазначених в таких додаткових угодах.
Строк користування кожним окремим
кредитом в межах загальної суми,
встановленої пунктом 1.1 цього договору,
визначається додатковими угодами, але
не пізніше строку, встановленого
пунктом 3.4.5 цього договору.

Підставою для надання кредитів за цим
договором є додаткові угоди (п. 2.3
кредитного договору).

Процентні ставки встановлюються в
додаткових угодах за кожним кредитом
(п. 2.7 кредитного договору).

Відповідно до п. 2.8.2 кредитного
договору проценти нараховуються за
кожним кредитом, наданим згідно з
додатковою угодою, 20 числа кожного
місяця, в останній робочий день місяця,
у день повного дострокового погашення
заборгованості за кредитом та у день
повного погашення заборгованості за
кредитом, вказаний у відповідній
додатковій угоді, виходячи з суми
заборгованості за кредитом, яка
обліковується на позичковому рахунку,
та процентної ставки, яка встановлена у
відповідній додатковій угоді. Якщо 20
число припадає на вихідний або
святковий день, нарахування процентів
здійснюється наступного робочого дня
за вихідним (святковим) днем. У разі
непогашення заборгованості за
кредитами у термін, встановлений у
пункті 3.4.5 цього договору, останнє
нарахування процентів за користування
кредитами здійснюється наступного
робочого дня за датою, вказаною у
пункті 3.4.5 цього договору, в подальшому
проценти за користування кредитами не
нараховуються.

У пунктах 2.8.3, 2.8.4 кредитного договору
закріплено, що при розрахунку суми
процентів береться фактична кількість
календарних днів користування
кредитами у розрахунковому періоді та
фактична кількість днів у поточному
році. За день, в який позичальник
проводить погашення заборгованості за
кредитами, проценти на суму повернених
кредитів не нараховуються.

За умовами п. 3.4.3 кредитного договору
позичальник зобов'язаний сплачувати
банку нараховані проценти за кожним
кредитом, наданим згідно з додатковими
угодами, 25 числа кожного місяця, у день
повного дострокового погашення
заборгованості за кредитом та у день
повного погашення заборгованості за
кредитом, вказаний у відповідній
додатковій угоді. Якщо 25 число
припадає на вихідний або святковий
день, проценти сплачуються наступного
робочого дня за вихідним (святковим)
днем.

У разі несвоєчасної сплати процентів, з
наступного дня за датою, яка визначена
цим пунктом, розраховується пеня, що
передбачена пунктом 3.4.9 цього договору,
на суму простроченого платежу.

Згідно з п. 3.4.5 кредитного договору
позичальник зобов'язаний повністю
погасити заборгованість за кредитами
не пізніше 23 квітня 2010 р. зі своїх
поточних рахунків на рахунки банку, що
вказані у додаткових угодах.

У разі несвоєчасного повернення
кредитів, з наступного дня за датою, яка
визначена цим пунктом, розраховується
пеня, що передбачена пунктом 3.4.9 цього
договору, на суму простроченого
платежу.

Пунктом 3.4.9 кредитного договору
передбачено, що у разі несвоєчасного
погашення заборгованості за кредитами
та/або процентами, та/або комісією,
встановленою у пункті 2.5 цього
договору, позичальник зобов'язаний
сплатити банку пеню за кожний день
прострочки в розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України, яка діяла в період наявності
простроченої заборгованості, за
кредитами та/або процентами, та/або
комісією.

У п. 5.1 кредитного договору визначено,
що цей договір набуває чинності з дня
його підписання і діє до повного
погашення позичальником кредитів,
процентів за користування ними,
комісії, а при наявності простроченої
заборгованості - і пені за несвоєчасне
погашення кредитів та сплату
процентів.

В межах кредитного договору в період з
04.05.2007 р. по 22.12.2009 р. сторонами було
укладено додаткові угоди №1- №138 про
надання кредитних коштів та умови
кредитування (процентна ставка, термін
повернення кредиту).

Зокрема, додатковою угодою № 5 від
18.05.2007 р. сторони збільшили суму
кредиту, що надається в межах
кредитного договору, до 660000,00 грн.
Додатковою угодою № 16 від 01.08.2007 р.
збільшили межі кредиту до 1000000,00 грн., а
додатковою угодою № 39 від 21.11.2007 р. - до
2485000,00 грн.

Додатковою угодою № 97.1 від 07.10.2008 р.
викладено п. 2.8.2 кредитного договору в
іншій редакції, згідно якою, у разі
непогашення заборгованості за
кредитом, наданим згідно з відповідною
додатковою угодою у термін,
встановлений такою додатковою угодою,
останнє нарахування процентів за
користування кредитом здійснюється
наступного робочого дня за датою,
вказаною у додатковій угоді як
кінцевий термін повернення
позичальником суми кредиту, в
подальшому проценти за користування
таким кредитом не нараховуються.

27.09.2013 р. Публічним акціонерним
товариством «Кредитпромбанк»
(продавець) укладено з Публічним
акціонерним товариством «Дельта Банк»
(покупець, позивач у справі) договір
купівлі-продажу прав вимоги,
відповідно до якого продавець
погодився продати (відступити) права
вимоги та передати їх покупцю, а
покупець погодився купити права
вимоги, прийняти їх та сплатити
загальну купівельну ціну. Сторони
погодили, що «права вимоги» означає всі
права вимоги (як існуючі, так і
майбутні, як наявні, так і умовні)
продавця у якості кредитора до
позичальників за кредитними
договорами, а також всі права вимоги
продавця до осіб, які надали
забезпечення, за договорами
забезпечення, включаючи будь-які та всі
права вимоги та засоби захисту прав,
які доступні продавцю, щодо виконання
позичальниками та/або особами, які
надали забезпечення, будь-яких своїх
обов'язків за кредитними договорами та
договорами забезпечення.
«Позичальник» означає позичальника за
кредитним договором, які зазначені у
додатку 1 (перелік договорів та
купівельна ціна за права вимоги).

За умовами п. 2.3 цього договору права
вимоги переходять від продавця до
покупця (далі - відступлення), та
обов'язки продавця передати права
вимоги вважаються виконаними з моменту
підписання продавцем та покупцем акту
приймання-передачі прав вимоги.

У витягу з додатку № 1 до договору
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами (перелік прав вимоги за
кредитами) між Публічним акціонерним
товариством «Кредитпромбанк»
(продавець) та Публічним акціонерним
товариством «Дельта Банк» від 27.09.2013 р.
зазначено, що загальний розмір
грошового зобов'язання за кредитним
договором № 04/13/07-КЛТ складає 2485000,00
грн., наведено перелік прав вимоги за
додатковими угодами до кредитного
договору, фактичний розмір
заборгованості по яких станом на 27.09.2013
р. склав:

по додатковій угоді № 128 - 63103,47 грн.;

по додатковій угоді № 129 - 112000,00 грн.;

по додатковій угоді № 131 - 68000,00 грн.;

по додатковій угоді № 132 - 52129,46 грн.;

по додатковій угоді № 133 - 179200,00 грн.;

по додатковій угоді № 134 - 79600,00 грн.;

по додатковій угоді № 135 - 176000,00 грн.;

по додатковій угоді № 136 - 96000,00 грн.;

по додатковій угоді № 137 - 72000,00 грн.;

по додатковій угоді № 138 - 474400,00 грн.,
всього - на суму 1372432,93 грн.

На підставі договору купівлі-продажу
прав вимоги від 27.09.2013 р. та витягу з
додатку № 1 до цього договору позивач
пред'явив до стягнення з відповідача
заборгованість за кредитом в сумі
1372432,93 грн. та пеню, нараховану на дану
суму заборгованості в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
період з 17.11.2013 р. по 18.05.2014 р. в сумі 97123,11
грн.

Частиною 1 статті 512 Цивільного кодексу
України встановлено, що кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу
України правочин щодо заміни кредитора
у зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 Цивільного кодексу України
встановлено, що до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 Цивільного
кодексу України заміна кредитора у
зобов'язанні здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Кредитним договором від 25.04.2007 р.
№04/13/07-КЛТ не обмежено прав кредитора
на передачу прав вимоги за цим
договором. Передача прав вимоги
оформлена нотаріальним договором
купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013
р., що відповідає вимогам ч. 1 ст. 513
Цивільного кодексу України.

В силу презумпції правомірності
правочину, встановленої статтею 204
Цивільного кодексу України, правочин
вважається правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Недійсність договору купівлі-продажу
прав вимоги законом прямо не
встановлена, доказів визнання
вказаного договору недійсним у
судовому порядку сторони не надали.

Разом із цим суд зауважує, що за умовами
п. 2.3 договору купівлі-продажу прав
вимоги права вимоги переходять від
продавця до покупця (далі -
відступлення), та обов'язки продавця
передати права вимоги вважаються
виконаними з моменту підписання
продавцем та покупцем акту
приймання-передачі прав вимоги.

За приписами ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Ухвалами від 18.07.2014 р. та від 14.08.2014 р. суд
зобов'язував позивача надати акт
приймання-передачі прав вимоги згідно
з п. 2.3 договору купівлі-продажу від
27.09.2013 р.

На вимогу суду позивач не надав
акту приймання-передачі прав вимоги за
договором купівлі-продажу від 27.09.2013 р.
У зв'язку з цим позивачем не доведено,
чи виконаний фактично цей договір та чи
отримав позивач права вимоги, перелік
яких наведено у додатку № 1 до цього
договору.

Оскільки позивачем не надано доказів
переходу до нього прав вимоги за
кредитним договором від 25.04.2007 р.
№04/13/07-КЛТ, суд не може встановити, чи
відбулась у спірних правовідносинах
заміна кредитора з ПАТ
«Кредитпромбанк» на ПАТ «Дельта Банк».

Частиною 1 статті 517 Цивільного кодексу
України передбачено, що первісний
кредитор у зобов'язанні повинен
передати новому кредиторові документи,
які засвідчують права, що передаються,
та інформацію, яка є важливою для їх
здійснення.

Судом встановлено, що Публічне
акціонерне товариство
«Кредитпромбанк» в особі Запорізької
філії ПАТ «Кредитпромбанк» зверталось
до господарського суду Запорізької
області із позовом до Приватного
підприємства «Агро-Ойл» про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№ 04/13/07-КЛТ від 25.04.2007 р. в сумі 1526750,90 грн.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 04.10.2011 р. у
справі №10/225/10 позов задоволено.
Стягнуто з Приватного підприємства
«Агро-Ойл» на користь Публічного
акціонерного товариства
«Кредитпромбанк» в особі Запорізької
філії ПАТ «Кредитпромбанк» суму
заборгованості за кредитним договором
№ 04/13/07-КЛТ від 25.04.2007 р. станом на 14.06.2010
р. у розмірі:

- заборгованість за кредитом у розмірі
1413141,59 грн.,

- заборгованість зі сплати
прострочених процентів у розмірі 70173,62
грн.;

- пені за несвоєчасну сплачену
заборгованість за кредитом у розмірі
40864,87 грн.,

- пені за несвоєчасно сплачені проценти
у розмірі 2570,82 грн.

Також стягнуто з відповідача на
користь позивача витрати по сплаті
державного мита у розмірі 15 268,00 грн. і
витрати на ІТЗ судового процесу у
розмірі 236,00 грн.

Рішення господарського суду у справі
№10/225/10 не було оскаржено та набрало
законної сили.

Згідно з ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини,
встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Враховуючи викладене, обставини, які
вставлені в рішенні господарського
суду Запорізької області від 04.10.2011 р. у
справі №10/225/10, не підлягають доведенню
знову при розгляді даної справи та
вважаються встановленими.

Так, рішенням господарського суду
Запорізької області від 04.10.2011 р. у
справі №10/225/10 встановлено, що позивач
виконав в повному обсязі взяті на себе
зобов'язання за кредитним договором
№04/13/07-КЛТ від 25.04.2007 р., а відповідач
фактично отримав грошові кошти
відповідно до умов кредитного договору
та додаткових угод до нього, що
підтверджується виписками по
особовому рахунку відповідача. В
порушення прийнятих на себе
зобов'язань за кредитним договором №
04/13/07-КЛТ від 25.04.2007 р. відповідач кредит
та відсотки за користування кредитом з
квітня 2010 року не сплачує, у зв'язку з
чим, станом на 27.08.2010 р. виникла
заборгованість у розмірі 1526750,90
гривень, з яких:

- заборгованість за кредитом у
розмірі 1413141,59 грн.,

- заборгованість зі сплати
прострочених процентів у розмірі 70173,62
грн.,

- пеня за несвоєчасну сплачену
заборгованість за кредитом у розмірі
40864,87 грн.,

- пеня за несвоєчасно сплачені
проценти у розмірі 2570,82 грн.

У справі №10/225/10 судом встановлено, що
розрахований позивачем станом на 14.06.2011
р. загальний розмір пені, згідно із
постановою НБУ від 21.04.2008 р. № 107,
складає 43 435,69 гривень та відповідає
вимогам закону та договору.

Дане рішення суду прийнято після
настання строку повернення кредиту
(23.04.2010р.), тому воно охоплює всю суму
заборгованості по тілу кредиту за
кредитним договором № 04/13/07-КЛТ від
25.04.2007 р.

Права вимоги за кредитним договором №
04/13/07-КЛТ від 25.04.2007 р. були передні
позивачу вже після винесення судового
рішення у справі №10/225/10.

З розрахунку розміру заборгованості,
який доданий до позову у справі №10/225/10,
вбачається, що судом розглядались
позовні вимоги про стягнення
заборгованості саме за тими
додатковими угодами № 128- № 138, права
вимоги за якими були передані в
подальшому позивачу.

Отже, позивач в даній справі просить
стягнути з відповідача суму
заборгованості по тілу кредиту, яка вже
була стягнута з Приватного
підприємства "Агро-Ойл" в судовому
порядку.

На виконання рішення господарського
суду у справі №10/225/10 видано накази від
17.10.2011 р зі строком пред'явлення до
17.10.2012 р. Відомостей про виконання
даного судового рішення сторони суду
не надали.

Згідно з ч. 1 ст. 115 ГПК України рішення,
ухвали, постанови господарського суду,
що набрали законної сили, є
обов'язковими на всій території
України і виконуються у порядку,
встановленому Законом України "Про
виконавче провадження".

Суд зазначає, що виконання рішення,
ухвали, постанови господарського суду
є невід'ємною частиною судового
процесу, тому всі питання, пов'язані з
примусовим стягненням заборгованості
по судовому рішенню мають вирішуватись
в межах розглянутої господарської
справи, в тому числі питання
процесуального правонаступництва у
випадку заміни кредитора відповідно до
ст. 25 ГПК України.

Враховуючи викладене, відсутні
підстави для повторного стягнення з
відповідача заборгованості за
кредитним договором в даній справі.
Тому у стягненні основного боргу за
кредитом в сумі 1372432,93 грн. суд
відмовляє.

Також позивачем заявлені вимоги про
стягнення з відповідача пені в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
період з 17.11.2013 р. по 18.05.2014 р. в сумі 97123,11
грн.

Згідно з ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України
від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Суд зазначає, що позивачем не надано
доказів переходу до нього прав вимоги
за кредитним договором № 04/13/07-КЛТ від
25.04.2007 р. та відповідно - виникнення у
позивача права нараховувати пеню на
суму заборгованості по кредиту.

Крім того, в кредитному договорі №
04/13/07-КЛТ від 25.04.2007 р. не визначено
строку для нарахування пені.

Згідно з п. 3.4.5 кредитного договору у
разі несвоєчасного повернення
кредитів, з наступного дня за датою, яка
визначена цим пунктом (23.04.2010 р.),
розраховується пеня, що передбачена
пунктом 3.4.9 цього договору, на суму
простроченого платежу.

Пунктом 3.4.9 кредитного договору
передбачено, що у разі несвоєчасного
погашення заборгованості за кредитами
та/або процентами, та/або комісією,
встановленою у пункті 2.5 цього
договору, позичальник зобов'язаний
сплатити банку пеню за кожний день
прострочки в розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України, яка діяла в період наявності
простроченої заборгованості, за
кредитами та/або процентами, та/або
комісією.

Отже, по всім кредитам, які надані
згідно з додатковими угодами в межах
кредитного договору, нарахування пені
слід здійснювати протягом 6 місяців з
дати виникнення прострочення, тобто за
період з 24.04.2010 р. по 24.10.2010 р. Позивач
нарахував пеню поза межами цього
строку, коли нарахування пені вже
припинилось.

Враховуючи викладене, підстави для
стягнення з відповідача пені в сумі
97123,11 грн. відсутні. В задоволенні цих
вимог суд відмовляє.

Таким чином, в позові відмовлено судом
повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя
Т.В.Мойсеєнко

Повне рішення оформлено і підписано,

згідно із вимогами ст. 84 ГПК України
18.09.2014 р.

і набирає законної сили після
закінчення

десятиденного строку з дня його
підписання.