м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомПублічного акціонерного
товариства «Київхліб»ДоТовариства з
обмеженою відповідальністю «МАСІС
САР»Простягнення 6 270,64 грн. Суддя
Представники сторін:
від позивача: Андрюх В.В. - дов. № П-05/39-3
від відповідача: не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Публічне акціонерне товариство
«Київхліб» звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «МАСІС САР» про
стягнення 6 270,64 грн. заборгованості за
Ухвалою суду від 26.08.2014 року було
порушено провадження у справі та
призначено її розгляд на 12.09.2014 року.
У судовому засіданні 12.09.2014 року
представник позивача подав клопотання
про долучення доказів до матеріалів
справи, яке судом розглянуто та
задоволено, а також надав усні
пояснення, відповідно до яких позовні
вимоги підтримав та просив суд їх
Представник відповідача в судове
засідання 12.09.2014 року не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив, про
дату та час слухання справи був
повідомлений належним чином.
Згідно з абзацом 4 пункту 2
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України № 01-08/140
від 15.03.2010 року «Про деякі питання
запобігання зловживанню
процесуальними правами у
господарському судочинстві» особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце її
розгляду судом, якщо ухвалу про
порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.
Відповідно до положень статті 75 ГПК
України справа розглядається за
наявними в ній матеріалами.
В судовому засіданні 12.09.2014 року на
підставі ст. 85 ГПК України оголошено
вступну та резолютивну частини рішення
суду.
Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
12.09.2014 року між Публічним акціонерним
товариством «Київхліб» (надалі -
постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «МАСІС
САР» (надалі - покупець) було укладено
пункту 1.1 якого постачальник
зобов'язався поставити на умовах
даного договору хлібобулочні вироби,
що далі йменується «товар», а покупець
зобов'язався прийняти товар та
своєчасно сплатити його вартість
Умови зазначеного договору свідчать
про те, що за своєю правовою природою
він є договором поставки.
У відповідності до частини 1 статті 712
Цивільного кодексу України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
У відповідності до п. 2.1 договору,
асортимент та кількість товару
визначається у замовленні покупця та
відображається у документах, що
засвідчують перехід права власності
Відповідно до п. 3.1 договору, товар
постачається за діючими на час
поставки цінами з урахуванням податку
на додану вартість. Ціна визначається в
прас-листах постачальника та
фіксується в документах, що
засвідчують перехід права власності.
Пунктом 3.3 договору передбачено, що
ціна договору дорівнює загальній
вартості поставленого товару
відповідно до даного договору.
Відповідно до пункту 3.4 договору,
розрахунки за товар проводяться в
національній валюті України шляхом
перерахування на банківський рахунок
постачальника попередньої оплати.
Умовами п. 3.5 договору встановлено, що
датою оплати по даному договору
вважається дата надходження коштів на
розрахунковий рахунок постачальника.
Як стверджує позивач, ним на виконання
р. за період з 01.05.2014 р. по 14.05.2014 р. було
передано відповідачу товар
передбачений умовами договору на суму 6
292,68 грн., що підтверджується
товарно-транспортними накладними,
копії яких містяться в матеріалах
справи. Відповідач частково оплатив
вартість поставленого в даний період
товару, здійснивши 13.05.2014 р. платіж на
суму 600,00 грн., з якого 577,96 грн.
зараховані в оплату товару,
поставленого у попередній період, а 22,04
грн. зараховано в оплату товару,
поставленого з 01.05.2014 р. по 14.05.2014 р. на
суму 6 292,68 грн. Таким чином, різниця суми
вартості переданого позивачем товару
та суми часткової оплати відповідача
за отриманий ним товар становить сума у
розмірі 6 270,64 грн.
У зв'язку з тим, що відповідачем не було
здійснено оплату поставленого товару,
позивач звернувся до Господарського
суду м. Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «МАСІС
САР» про стягнення 6 270,64 грн. основного
Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача підлягають
задоволенню повністю з наступних
Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.
До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.
Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.
Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
Умовою виконання зобов'язання - є строк
(термін) його виконання. Дотримання
строку виконання є одним із критеріїв
належного виконання зобов'язання,
оскільки прострочення є одним із
проявів порушення зобов'язання. Строк
(термін) виконання зобов'язання за
загальним правилом, узгоджується
сторонами в договорі.
Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.
Відповідно до пункту 3.4 договору,
розрахунки за товар проводяться в
національній валюті України шляхом
перерахування на банківський рахунок
постачальника попередньої оплати.
З матеріалів справи вбачається, що
позивачем на виконання умов договору
01.05.2014 р. по 14.05.2014 р. було передано
відповідачу товар передбачений
умовами договору на суму 6 292,68 грн., що
підтверджується товарно-транспортними
накладними, копії яких містяться в
матеріалах справи. Відповідач частково
оплатив вартість поставленого в даний
період товару, здійснивши 13.05.2014 р.
платіж на суму 600,00 грн., з якого 577,96 грн.
зараховані в оплату товару,
поставленого у попередній період, а 22,04
грн. зараховано в оплату товару,
поставленого з 01.05.2014 р. по 14.05.2014 р. на
суму 6 292,68 грн. Таким чином, різниця суми
вартості переданого позивачем товару
та суми часткової оплати відповідача
за отриманий ним товар становить сума у
розмірі 6 270,64 грн.
Враховуючи, що відповідач в
установленому порядку обставини, які
повідомлені позивачем, не спростував,
розміру позовних вимог не оспорив та
належних доказів на заперечення
відомостей повідомлених позивачем не
надав, господарський суд приходить до
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення суми основного боргу
нормативно та документально доведені,
а тому підлягають задоволенню повністю
в сумі 6 270,64 грн.
Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати покладаються на відповідача.
Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України,
Господарський суд міста Києва, -
1. Позовні вимоги задовольнити
2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «МАСІС САР»
користь Публічного акціонерного
товариства «Київхліб»
(шість тисяч двісті сімдесят) грн. 64 коп.
основного боргу та 1 827 (одна тисяча
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
судового збору.
Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено

17.09.2014 р.

Суддя
Спичак О.М.