КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2014 р. Справа№ 910/9742/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Руденко М.А.

Смірнової Л.Г.

при секретарі: Ставицькій Т.Б.

за участю представників:

від позивача: Супрун Т.В., представник
за довіреністю №390-ЮР від 08.01.2014р.;

від відповідача: Томіна О.О.,
представник за довіреністю №3 від
02.01.2014р.;

Розглянувши апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Брокбізнес»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 07.07.2014р. (підписано - 14.07.2014р.)

у справі №910/9742/14 (суддя: Картавцева Ю.В.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства «ХДІ страхування»

до Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Брокбізнес»

про стягнення 37 642,22 грн.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року Публічне акціонерне
товариство «ХДІ страхування» (далі -
позивач) звернулося до Господарського
суду міста Києва з позовною заявою до
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Брокбізнес» (далі -
відповідач) про стягнення страхового
відшкодування, яке було сплачено
страхувальнику відповідно до Договору
добровільного страхування наземного
транспорту №06-000127-491 від 26.12.2011р. в
розмірі 37642,22грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.05.2014р. позовну заяву
Публічного акціонерного товариства
«ХДІ страхування» прийнято до
провадження.

В обґрунтування вимог Публічне
акціонерне товариство «ХДІ
страхування» посилалося на те, що
останнім за Договором добровільного
страхування наземного транспорту
№06-000127-491 від 26.12.2011р., внаслідок
настання страхової події -
дорожньо-транспортної пригоди, було
здійснено виплату страхового
відшкодування за письмовою заявою
страхувальника автомобіля «BMW»,
державний номер НОМЕР_1 - ДП
«Адідас-Україна», а тому позивачем
відповідно до положень статті 27 Закону
України «Про страхування» та статей 993,
1187, 1188 ЦК України отримано право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за завдану шкоду.
Оскільки транспортний засіб -
автомобіль «ДАФ» державний номер
НОМЕР_3, за участю якого сталась
дорожньо-транспортна пригода, водій
якого ОСОБА_4 визнаний винним у її
скоєні, застрахований у ПрАТ «СК
«Брокбізнес» згідно з полісом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АА/7218929, позивач просив
стягнути з відповідача суму страхового
відшкодування в розмірі 37642,22грн.

Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Брокбізнес»
позовні вимоги не визнало, посилалось
на те, що усупереч вимогам статті 35
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» позивач не
звертався до відповідача із заявою про
виплату страхового відшкодування. За
таких обставин, вважав відповідач,
вимоги позивача не підлягають
задоволенню як необґрунтовані, і
страховик, який виплатив страхове
відшкодування, позбавляється права
вимоги про відшкодування шкоди у
порядку регресу до страховика, який
застрахував майнові інтереси особи,
визнаною винною у
дорожньо-транспортній пригоді.
Відповідач зазначав, що позивач не
скористався своїм правом у порядку
визначеному статтею 35 Закону №1961-IV на
звернення до страховика, особи, яка
визнана винної у скоєнні ДТП, а
Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Брокбізнес» не
відмовляло позивачу у виплаті
страхового відшкодування (тобто, не
приймало рішення) та не порушувало і не
оспорювало його прав, а тому на даний
момент взагалі відсутній предмет спору
між позивачем та відповідачем.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 07.07.2014р. позов задоволено
частково. Стягнуто з Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Брокбізнес» на користь
Публічного акціонерного товариства
«ХДІ Страхування» шкоду в розмірі
32539,18грн. В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Як встановив місцевий господарський
суд, позивач, виплативши страхове
відшкодування страхувальнику, набув
право вимоги враховуючи визначені
полісом №АА/7218929 розміри лімітів
відповідальності та франшизи, розмір
виплаченого страхового відшкодування,
а також встановлену судом вартість
матеріального збитку з урахуванням
коефіцієнту фізичного зносу,
здійснених ним до особи,
відповідальної за завдання
матеріального збитку власнику
транспортного засобу «ДАФ» державний
номер НОМЕР_3 ОСОБА_4, майнові інтереси
якого були застраховані
відповідачем. Місцевий господарський
суд виходив з того, позовні вимоги
заявлені відповідно до розміру
фактичної заподіяної шкоди, тоді як,
розмір витрат, які відшкодовуються
відповідачем обмежено статтею 29 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», а саме вартістю
матеріального збитку з врахуванням
зносу згідно зі звітом експерта, а не
фактичним розміром заподіяної шкоди, а
відтак, на думку суду першої інстанції,
підстав для покладення на відповідача
відповідальності за фактичні витрати в
розмірі виплати позивачем страхового
відшкодування страхувальнику немає.
Виходячи з такої правової позиції,
місцевий господарський суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги підлягали
частковому задоволенню у розмірі
32539,18грн.

Разом з тим, місцевий господарський суд
спростовуючи доводи відповідача щодо
того, що позивач у відповідності до
пункту 35.1. статті 35 та підпункту 37.1.4
пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» не звертався до відповідача
із заявою про виплату страхового
відшкодування, а тому і не мав право на
регресне відшкодування, зазначив, що
вищевказані норми Закону не можуть
слугувати підставами для відмови у
виплаті страхового відшкодування у
порядку звернення із регресним
позовом, оскільки останні регулюють
відносини виключно між страховиком та
страхувальником цивільно-правової
відповідальності в межах укладеного
між ними договору страхування.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Брокбізнес»
звернулось з апеляційною скаргою до
Київського апеляційного
господарського суду, в якій просило
повністю скасувати рішення
Господарського суду міста Києва від
07.07.2014р. у справі №910/9742/14 та прийняти
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити повністю.

У доводах апеляційного оскарження
відповідач вказував, що рішення
господарського суду прийняте при
неповному з'ясуванні обставин, що мають
значення для справи, та з невірним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому підлягає
скасуванню.

На думку апелянта, місцевим
господарським судом не було прийнято
до уваги те, що підставою для відмови у
виплаті страхового відшкодування
(регламентної виплати) є, зокрема,
неподання заяви про страхове
відшкодування впродовж одного року з
моменту скоєння дорожньо-транспортної
пригоди. За твердженням апелянта,
позивач не звертався до відповідача із
заявою про виплату страхового
відшкодування, що відповідно до пп.
37.1.4. п. 37.1. ст. 37 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» є підставою для відмови в
задоволенні вимог страховика, який
виплатив страхове відшкодування, а
тому останній позбавляється права
вимоги у порядку регресу до
страховика, який застрахував майнові
інтереси особи, визнаної винною у
дорожньо-транспортній пригоді.

Крім того, скаржник зазначав, що
місцевий господарський суд
неправомірно не застосував положення
пункту 35.1. статті 35 та підпункту 37.1.4
пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» пославшись на те, що вказані
норми регулюють відносини виключно між
страховиком та страхувальником
цивільно-правової відповідальності в
межах укладеного між ними договору
страхування, тоді як, за твердженням
апелянта, вказані норми регулюють
відносини між страховиком та
потерпілою особою та є обов'язковими
для застосування до спірних
правовідносин.

Серед інших доводів апелянт наполягав
на тому, що позивачем не застосовано
інститут досудового врегулювання
спору, а фактично, всупереч вимогам
пункту 35.1. статті 35 та підпункту 37.1.4
пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» не подано заяву про виплату
страхового відшкодування в порядку
регресу, що дає підстави стверджувати,
що позивач не скористався своїм правом
на звернення до страховика, а тому
відповідач не порушив його прав.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Брокбізнес»
передано на розгляд судді Київського
апеляційного господарського суду
Кропивній Л.В.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 28.07.2014р.
сформовано для розгляду даної
апеляційної скарги колегію суддів у
складі: головуючого судді
Кропивної Л.В., суддів: Жук Г.А., Руденко
М.А.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.07.2014р. у
справі №910/9742/14 (колегія суддів у
складі: головуючий суддя - Кропивна Л.В.
(доповідач), судді: Жук Г.А., Руденко М.А.)
вказану апеляційну скаргу прийнято до
провадження, а її судовий розгляд
призначено на 17.09.2014р.

16.09.2014р. через загальний відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від Публічного
акціонерного товариства «ХДІ
страхування» надійшов відзив на
апеляційну скаргу, в якому останнє
просило суд відмовити в задоволенні
апеляційної скарги, а оскаржуваний
судовий акт залишити без змін.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 17.09.2014р. у
справі №910/9742/14 у зв'язку з
перебуванням судді Жук Г.А. у відпустці,
здійснено заміну у складі колегії
суддів у даній справі на наступний:
головуючий суддя - Кропивна Л.В., судді:
Руденко М.А., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 17.09.2014р. у
справі №910/9742/14 апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Брокбізнес» на
рішення Господарського суду міста
Києва від 07.07.2014р. у справі №910/9742/14
прийнято до провадження у складі
колегії суддів: головуючий суддя:
Кропивна Л.В., судді: Руденко
М.А., Смірнова Л.Г.

У судове засідання 17.09.2014р. з'явились
представники сторін.

17.09.2014р. у судовому засіданні
представник відповідача підтримав
доводи апеляційного оскарження, просив
суд скасувати рішення Господарського
суду міста Києва від 07.07.2014р. у справі
№910/9742/14 та прийняти нове рішення, яким
у задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

У судовому засіданні 17.09.2014р.
представник позивача просив
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а оскаржуваний судовий
акт залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм чинного законодавства, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 Господарського
процесуального кодексу (далі - ГПК)
України апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено місцевим господарським
судом та підтверджується матеріалами
справи, 26.12.2011р. між Публічним
акціонерним товариством «ХДІ
Страхування» (далі - страховик, позивач)
та ДП «Адідас-Україна» (далі -
страхувальник) був укладений Договір
добровільного страхування наземного
транспорту № 06-000127-491 від 26.12.2011р., у
відповідності до умов якого
застраховані майнові інтереси
страхувальника, пов'язані з
експлуатацією наземного транспортного
засобу марки «BMW», державний номер
НОМЕР_1.

28.05.2012 року згідно з відомостями про
дорожньо-транспортну пригоду №9013191 у
місті Києві на вул. Куренівській 2Б
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю транспортного засобу «BMW»
(державний номер НОМЕР_1), що належить ДП
«Адідас-Україна», під керуванням водія
ОСОБА_5, та транспортного засобу «ДАФ»
(державний номер НОМЕР_3), під
керуванням ОСОБА_4, що призвела до
механічних пошкоджень автомобіля «BMW»
(державний номер НОМЕР_1).

28.05.2012 року про пошкодження
автомобіля «BMW» (державний номер
НОМЕР_1) та настання страхового випадку
позивач був письмово повідомлений
страхувальником - ДП «Адідас-Україна»,
шляхом подачі заяви про настання
страхового випадку та виплату
страхового відшкодування (а.с. 14-16, т. 1).

Постановою Оболонського районного
суду міста Києва від 21.06.2012р. в
адміністративній справі №3-4704/12 ОСОБА_4,
який керував автомобілем «ДАФ»
(державний номер НОМЕР_3), визнано
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП. Районним судом встановлено, що
дорожньо-транспортна пригода сталася з
вини ОСОБА_4 в результаті порушення ним
пункту 10.6. Правил дорожнього руху. В
результаті ДТП відбулося зіткнення
двох автомобілів: «ДАФ» (державний
номер НОМЕР_3) та автомобіля марки «BMW»
(державний номер НОМЕР_1).

Фізична особа-підприємець ОСОБА_6
(сертифікат суб'єкта оціночної
діяльності НОМЕР_4 від 18.04.2011р.)
проведено оцінку визначення вартості
матеріального збитку, завданого
власнику, ДП «Адідас-Україна»,
автомобіля марки «BMW» (державний номер
НОМЕР_1). внаслідок вказаного ДТП, за
результатам складено Звіт про оцінку
№103/12 від 02.07.2014р. (а.с. 69-94, т. 1), згідно з
яким вартість відновлювального
ремонту транспортного засобу з
урахуванням зносу, завданого власнику
Автомобіля, що його пошкоджено при ДТП
складає 32539,18грн.

Крім того, відповідно до
Рахунку-фактури №248450 від 16.07.2012р. (а.с.
55-59, т. 1), складеного ТОВ «АВТ Баварія»
на підставі ремонтної калькуляції,
вартість відновлювального ремонту
складала 37642,22грн.

Згідно Страхового акту №549-06/12-491 від
13.08.2012р. (а.с. 11, т. 1), за страховим
випадком, що стався 28.05.2012р., за
Договором добровільного страхування
наземного транспорту №06-000127-491 від
26.12.2011р. та акту виконаних робіт №315855
від 16.07.2012р. (а.с. 66-68, т. 1), з урахуванням
розрахунку до виплати в якості
страхового відшкодування призначено
37642, 22 грн.

Згідно з наявним в матеріалах справи
платіжним дорученням №6136 від 13.08.2012р.
(а.с. 13, т. 1), на підставі Договору
добровільного страхування наземного
транспорту №06-000127-491 від 26.12.2011р.,
страхового акту №549-06/12-491 від 13.08.2012р.,
позивач перерахував ДП
«Адідас-Україна», як власнику
пошкодженого автомобіля 37642,22грн. З
відмітки банку на вказаному платіжному
дорученні слідує про перерахування
страхового відшкодування на користь
страхувальника у повному обсязі.

Отже, як вірно встановлено судом першої
інстанції, позивач належним чином
виконав умови договору страхування та
виплатив потерпілій особі, ДП
«Адідас-Україна», страхове
відшкодування у розмірі 37642,22грн.

Згідно з Договором обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів (поліс №АА/7218929)
(а.с. 159, т. 1), підтверджено, що станом на
28.05.2012р. (дата ДТП), транспортний засіб -
автомобіль марки «ДАФ» (державний
номер НОМЕР_3), яким спричинено ДТП, що
потягнуло нанесення шкоди
застрахованому у позивача автомобілю
марки «BMW» (державний номер НОМЕР_1),
взято на страхування ПАТ «Страхова
компанія «Брокбізнес».

За вказаним Договором обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів (поліс №АА/7218929)
передбачено, що ліміт відповідальності
за шкоду, заподіяну майну становить 50
000, 00 грн., франшиза - 0,00грн.

Згідно з ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Виплата страхового відшкодування
страхувальнику, в силу ст. 993 ЦК України,
є юридичним фактом, з яким закон
пов'язує виникнення у страховика у
межах фактичних витрат права вимоги,
яке страхувальник має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Аналогічним чином вирішено вказане
питання і у статті 27 Закону України
«Про страхування», за приписами якої до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Таке право позивач може реалізувати,
звернувшись за виплатою і до страхової
компанії (відповідача), яка
застрахувала цивільну
відповідальність особи, яка завдала
шкоди, на підставі Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», адже за змістом ст. 3 цього
Закону одним із принципів
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності є
гарантоване забезпечення
відшкодування шкоди потерпілим
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди.

Колегія суддів апеляційної інстанції,
з урахуванням вказаних норм
матеріального права, погоджується з
вірним висновком суду першої
інстанції у тому, що позивач,
виконавши свої зобов'язання перед
страхувальником за Договором
добровільного страхування і
виплативши застрахованій ним особі
страхове відшкодування, набув право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Разом з тим, судова колегія відхиляє
безпредметні посилання скаржника на
недотримання позивачем вимог п.1 ст.37
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» шляхом
неповідомлення протягом року
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Брокбізнес» про
настання страхового випадку, оскільки
в даному випадку спірні регресні
правовідносини між страховими
компаніями не регулюються Законом
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів». Вказаною статтею встановлено
підстави для відмови страховика за
договором обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів у виплаті страхового
відшкодування в разі невиконання
потерпілою особою своїх обов'язків, що
не слід ототожнювати з обов'язками
страховика у правовідносинах
регресного відшкодування.

Водночас, Київський апеляційний
господарський суд України зазначає, що
у даному випадку такі посилання є
безпідставним і не має відношення до
суті спору, у якому предметом
доказування є розмір виплаченого
позивачем розміру страхового
відшкодування застрахованій особі, з
урахуванням ліміту відповідальності
страховика, моменту, з якого такі
виплати застрахованій особі
здійснені.

Також колегія вважає такими, що не
заслуговують на увагу помилкові
твердження скаржника про
обов'язковість звернення позивача до
відповідача із заявою про виплату
страхового відшкодування в порядку
регресу, так як позивач може
реалізувати своє право, передбачене
ст.993 ЦК України, шляхом
безпосереднього подання позову до суду
протягом трьох років від дня виконання
основного зобов'язання за договором
добровільного страхування наземних
транспортних засобів у відповідності
зі ст.ст.256,257 та ч.6 ст.261 цього Кодексу.

Водночас, колегія суддів погоджується
з вірним висновком місцевого
господарського суду про часткове
задоволення позовних вимог, з огляду
на наступне.

За приписами пункту 22.1. статті 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 12.1 статті 12 та статтею 29
вказаного Закону передбачено, що у
зв'язку з пошкодженням транспортного
засобу відшкодовуються витрати,
пов'язані з відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством;
страхове відшкодування зменшується на
суму франшизи.

Місцевий господарський суд вірно
встановив, що розмір вимог позивача
про відшкодування фактичних витрат до
страхової компанії, яка застрахувала
цивільно-правову відповідальність
винної особи у скоєнні ДТП обмежується
спеціальним законом, який передбачає
відшкодування страховиком
цивільно-правової відповідальності
лише оціненої шкоди, тобто вартості
відновлювального ремонту пошкодженого
ТЗ, визначеної за результатом
проведеної оцінки суб'єктом оціночної
діяльності; належним доказом в
підтвердження оціненого розміру
реальної вартості відновлювального
ремонту пошкодженого транспортного
засобу з урахуванням значення
коефіцієнту його фізичного зносу є
Звіт суб'єкта оціночної діяльності про
визначення вартості матеріального
збитку, заподіяного власнику
транспортного засобу в результаті його
пошкодження в ДТП, складання якого є
обов'язковим при визначення збитків, що
підлягають відшкодуванню згідно вимог
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності наземних
транспортних засобів».

При цьому, відповідно до Звіту №103/12 від
02.07.2012р. про оцінку вартості майнової
шкоди, завданої власнику колісного
транспортного засобу «BMW» (державний
номер НОМЕР_1) вартість
відновлювального ремонту автомобіля
«BMW» (державний номер НОМЕР_1) з
урахуванням зносу становить 32 539, 18 грн.

Враховуючи визначені полісом №АА/7218929
розміри лімітів відповідальності та
франшизи, розмір виплаченого
страхового відшкодування, а також
встановлену судом вартість
матеріального збитку з урахуванням
коефіцієнту фізичного зносу та
відповідно положення ст.ст. 12, 22, 29
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», ст.ст. 9, 27 Закону
України «Про страхування», ст.ст. 993, 1192
ЦК України, апеляційний господарський
суд погоджується з законним та
обгрунтованим висновком місцевого
господарського суду стосовно того, що
з моменту здійснення виплат
застрахованій ним особі у позивача
виникло право вимоги до відповідача
на відшкодування саме суми у розмірі 32
539, 18 грн., які на день прийняття судом
рішення відповідач добровільно не
сплатив.

За таких обставин справи, доводи
апеляційної скарги законних та
обґрунтованих висновків суду першої
інстанції не спростовують, фактичні
обставини справи судом першої
інстанції встановлені повно та
об'єктивно, доказам по справі надана
належна юридична оцінка, відтак,
підстав для задоволення апеляційної
скарги і скасування рішення
Господарського суду міста Києва немає.

Судові витрати за розгляд апеляційної
скарги у зв'язку з відмовою в її
задоволенні на підставі статті 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на апелянта
(відповідача).

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Брокбізнес» на рішення
Господарського суду міста Києва від
07.07.2014р. у справі №910/9742/14 залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду міста Києва від 07.07.2014р. у справі
№910/9742/14 - без змін.

2.Матеріали справи №910/9742/14 повернути до
місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий суддя
Л.В. Кропивна

Судді
М.А. Руденко

Л.Г. Смірнова