м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/17551/14 16.09.14

За позовом Публічного акціонерного
товариства «Акціонерний комерційний
банк «Київ»

До Товариства з обмеженою
відповідальністю «Прокат авто 12»

про стягнення 4 392,67 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Бойкініч Д.В. - по
дов. № 25/149 від 12.12.2014

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний банк «Київ» до Товариства
з обмеженою відповідальністю «Прокат
авто 12» про стягнення 4 392,67 грн., з яких:
3 621,65 грн. боргу по орендній платі, 307,00
грн. пені, 409,25 грн. збитків від зміни
індексу інфляції та 54,77 грн. - 3% річних
за неналежне виконання взятих на себе
останнім зобов'язань згідно договору
оренди нежитлового приміщення № 16-01/2-042
від 18.02.2013.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 26.08.2014 порушено провадження у
справі № 910/17551/14 та призначено справу
до розгляду на 16.09.2014.

Позивач в судовому засіданні 16.09.2014
позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 16.09.2014 не
з'явився, письмовий відзив на позов не
подав, вимог ухвали про порушення
провадження у справі від 26.08.2014 не
виконав.

Відповідач належним чином
повідомлений про призначення справи до
розгляду в засіданні господарського
суду, про час і місце його проведення,
оскільки

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
(п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала направляється за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України ухвалу
від 26.08.2014 було надіслано відповідачу
рекомендованою кореспонденцією з
повідомленням про вручення на адресу,
що зазначена в позовній заяві, а саме :
м. Київ, пр-т Оболонський, 18, яка згідно
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців станом на 14.08.2014 є
місцезнаходженням відповідача.

Проте, конверт з ухвалою був повернутий
до суду відділенням поштового зв'язку
Київ-210 з довідкою форми-20 без вручення
одержувачу з відміткою «вибув».

Стаття 64 Господарського
процесуального кодексу України
встановлює, що у разі відсутності
сторін за адресою місцезнаходження, що
зазначена в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців ухвала про порушення
провадження у справі вважається
врученою їм належним чином.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглянута за наявними в ній
матеріалами.

Суд приходить до висновку, що наявних в
матеріалах справи документів
достатньо для вирішення справи по суті
без участі представника відповідача.

В судовому засіданні 16.09.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

18.02.2013 між Публічним акціонерним
товариством «Акціонерний комерційний
банк «Київ» (орендодавець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Прокат авто 12»
(орендар) було укладено договір оренди
нежитлового приміщення № 16-01/2-042 (далі -
договір).

Відповідно до п. 1.1. договору
орендодавець зобов'язався передати
орендарю в тимчасове користування
нежитлове приміщення, розташоване на
другому поверсі будівлі, що
знаходиться за адресою: м. Київ,
Оболонський проспект, 18, загальною
площею 54,4 кв. м. для використання з
метою розміщення офісу, а орендар
зобов'язався оплачувати орендодавцю
плату за користування.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови, визначені на розсуд сторін і
погодженні ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Статтею 759 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

За приписами ст. 765 Цивільного кодексу
України наймодавець зобов'язаний
передати наймачеві майно у
користування негайно або у строк
встановлений договором найму.

Згідно з п. 2.1.1. договору орендодавець
зобов'язався надати в 10 денний строк з
моменту підписання цього договору
приміщення орендарю по акту
прийому-передачі, у якому вказується
технічний стан приміщення та
інженерного устаткування в момент
здачі приміщення в оренду.

На підставі акту приймання-передачі
від 18.02.2013 орендодавець передав, а
орендар прийняв у користування
нежитлові приміщення, розташоване на
другому поверсі будівлі, що
знаходиться за адресою: м. Київ,
Оболонський проспект, 18, загальною
площею 54,4 кв. м.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного
кодексу України договір найму
укладається на строк, встановлений
договором.

Згідно з п. 1.3. договору строк оренди
приміщення встановлено з моменту
підписання сторонами акту
прийому-передачі приміщення по 31.01.2016.

Пункт 1 ст. 762 Цивільного кодексу
України визначає, що за користування
майном з наймача справляється плата,
розмір якої встановлюється договором
найму.

Відповідно до п. 3.1. договору за
користування приміщенням орендар
сплачує орендну плату з розрахунку 120,00
грн. за 1 кв. м. Орендна плата за повний
місяць оренди складає 6 528,00 грн.

Згідно з п. 3.1. договору розмір орендної
плати за поточний місяць визначається
з урахуванням її індексації шляхом
коригування орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за попередній місяць. таке коригування
не застосовується в разі дефляції у
відповідному місяці. Індекс інфляції
для визнання орендної плати за перший
місяць дії цього договору дорівнює 1.
Зміна орендної плати на індекс
інфляції не потребує внесення змін до
п. 3.1. цього договору.

Згідно з п. 3.6. договору нарахування
орендної плати починається з дати
підписання обома сторонами акту
прийому-передачі приміщення. Датою
припинення нарахування орендної плати
вважається дата підписання обома
сторонами акту прийому-передачі
приміщення про повернення приміщення
від орендаря до орендодавця.

Як свідчать матеріали справи згідно
акту прийому-передачі від 31.01.2014
орендар повернув, а орендодавець
прийняв нежитлове приміщення
розташоване на другому поверсі
будівлі, що знаходиться за адресою: м.
Київ, Оболонський проспект, 18,
загальною площею 54,4 кв. м.

Пунктом 3.3. договору визначено, що
орендна плата вноситься один раз на
місяць починаючи з моменту фактичної
передачі приміщення орендареві по акту
прийому-передачі не пізніше 25 числа
кожного розрахункового місяця на
поточний рахунок орендодавця, на
підставі наданого орендодавцем
рахунку. По закінченню кожного
розрахункового місяця сторонами
підписується двосторонній акт наданих
послуг.

В матеріалах справи наявний акт від
31.01.2014, підписний та скріплений
печатками обох сторін, згідно якого
розмір наданих послуг оренди за січень
2014 року з урахуванням індексації
становить 6 606,65 грн.

Згідно з п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Стаття 610 Цивільного кодексу України
визначає що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать, що
відповідач в порушення умов договору
не виконав основного обов'язку
орендаря, орендну плату за січень 2014
року повністю не вніс, в результаті
чого виникла заборгованість, яка за
обґрунтованими розрахунками позивача
становить 3 621,65 грн.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Пунктом 5 ст. 762 Цивільного кодексу
України визначено, що плата за
користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до п. 7 ст. 193 Господарського
кодексу України не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Таким чином, позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача 3 621,65 грн.
боргу по орендній платі обґрунтовані
та підлягають задоволенню.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу
України визначає що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Матеріалами справи підтверджується те,
що відповідач у визначені строки плату
за оренду приміщення повністю не вніс,
а отже є таким, що прострочив виконання
зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено що, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу
України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері
господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначає, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про
зменшення розміру неустойки,
встановленого актом цивільного
законодавства, крім випадків
передбачених законом.

Пунктом 6.2. договору передбачено, що
стягнення заборгованості по орендній
платі провадиться у встановленому
законом порядку з урахуванням пені в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діє в період порушення строків
оплати від суми заборгованості, за
кожний день прострочення.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлює, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони
визначили розмір відповідальності за
порушення зобов'язання щодо оплати
орендної плати.

Разом з цим, пунктом 6 статті 232
Господарського кодексу України
встановлено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Зазначена стаття передбачає строк, у
межах якого нараховуються штрафні
санкції, у разі якщо інше не
встановлено законом або договором, а
строк, протягом якого особа може
звернутися до суду за захистом свого
порушеного права встановлюється
Цивільним кодексом України.

Укладеним між сторонами договором
передбачено нарахування пені за кожний
день прострочення, тобто,
відповідальність носить
подовжувальний характер.

В зв'язку з тим, що взяті на себе
зобов'язання по сплаті орендної плати
відповідач не виконав, він повинен
сплатити позивачу, крім суми основного
боргу, пеню відповідно до п. 6.2. договору
та Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
розмір якої, за обґрунтованими
розрахунками позивача, становить 307,00
грн.

Вимоги позивача в частині стягнення з
відповідача пені в розмірі 307,00 грн.
обґрунтовані і підлягають задоволенню.

В зв'язку з тим, що відповідач
припустився прострочення по сплаті
орендної плати, позивач на підставі ст.
625 Цивільного кодексу України просить
суд стягнути з відповідача 409,25 грн.
збитків від зміни індексу інфляції та
54,77 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3 % річних, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом, не є санкціями, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника.

Умовами договору не передбачено інший
розмір процентів.

Суд приходить до висновку про
задоволення вимог позивача щодо
стягнення з відповідача 409,25 грн.
збитків від зміни індексу інфляції та
54,77 грн. - 3% річних (за обґрунтованими
розрахунками позивача).

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем, не
надав.

З огляду на викладене, позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
«Акціонерний комерційний банк «Київ»
обґрунтовані та підлягають
задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Прокат авто 12» (м.
Київ, пр-т Оболонський, 18, ) на користь Публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний банк «Київ» (м. Київ, вул.
Б.Хмельницького, 16-22, ) 3
621 (три тисячі шістсот двадцять одну)
грн. 65 коп. боргу по орендній платі, 307
(триста сім) грн. 00 коп. пені, 409
(чотириста дев'ять) грн. 25 коп. збитків
від зміни індексу інфляції, 54 (п'ятдесят
чотири) грн. 77 коп. - 3% річних, 1 827 (одну
тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00
коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 22.09.2014.

СуддяВ.В. Сівакова