КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2014 р. Справа№ 910/4562/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Баранця О.М.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Царук І. О.

За участю представників:

від позивача: Романюк В. В. -
представник за довіреністю № 11/5 від
03.03.2014

Федорець П. С. -
керівник

від відповідача: Кохан А. І. -
представник за довіреністю № 225-КР-1009
від 16.09.2014

Тетерятник О. В. -
представник за довіреністю № 225-КР-906
від 01.09.2014

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Всеукраїнської
громадської організації «Українське
товариство сліпих»

на рішення Господарського
суду міста Києва від 15.05.2014

у справі № 910/4562/14 (суддя
Удалова О. Г.)

за позовом Всеукраїнської
громадської організації «Українське
товариство сліпих»

до Київської
міської ради

про визнання права
власності

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про визнання за
позивачем права власності на
2-поверхову будівлю, яка знаходиться за
адресою: м. Київ, Червонозоряний пр-т, 136,
з підстав, визначених 344 ЦК України, а
саме у зв'язку безперервним
користування позивачем вказаною
будівлею з 1953 року.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 15.05.2014, повний текст якого
підписаний 02.06.2014, у справі № 910/4562/14 в
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Рішення суду першої інстанції
ґрунтується на тому, що позивачем не
надано доказів, які б підтверджували
фактичне, безперервне користування
позивачем спірним нерухомим майном з
1953 року або протягом 10 останніх років.

Крім того, суд першої інстанції,
відмовляючи у позові, виходив з того, що
відповідно до приписів чинного
законодавства, необхідною умовою для
звернення до суду з відповідним
позовом є порушення прав та
охоронюваних законом інтересів особи -
позивача у справі, в той час як з
тверджень позивача не випливає, що
відповідач не визнає або оспорює права
першого на спірне нерухоме майно, а
відтак, відповідач не порушує права та
охоронювані законом інтереси позивача
на спірне майно, оскільки у виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) відсутні будь-які
власні претензій на предмет спору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
Всеукраїнська громадська організація
«Українське товариство сліпих»
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 15.05.2014 зі справи № 910/4562/14 і
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позов.

В апеляційній скарзі позивач зазначив,
що вимоги суду про надання позивачем
належних доказів фактичного
безперервного користування спірним
майном на ґрунтуються на приписах ст. 344
ЦК України, оскільки в ній йдеться не
про користування майном, як зазначив
суд першої інстанції, а про володіння
ним, а відтак, ніяких доказів
користування спірним майном позивач і
не зобов'язаний був подавати, в той час
як володіння спірним майном
підтверджується рішенням виконавчого
комітету Київської міської Ради
депутатів трудящих № 715 від 21.04.1953.

Також позивач зазначив про те, що ч. 1 ст.
ГПК України передбачено можливість
судового захисту не лише порушених, а й
оспорюваних прав, в той час як у спірних
правовідносинах відповідач, хоча і не
порушує, але й не визнає право
власності позивача на спірну будівлю.

Ухвалою від 07.07.2014 колегії суддів
Київського апеляційного
господарського суду в складі:
головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді
Баранець О. М., Сітайло Л. Г. апеляційну
скаргу Всеукраїнської громадської
організації «Українське товариство
сліпих» прийнято до розгляду та
порушене апеляційне провадження.

Ухвалою від 22.07.2014 з ініціативи суду за
згодою позивача замінено неналежного
відповідача у справі Виконавчий орган
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
належним відповідачем Київської
міською радою (01004, м. Київ, вул.
Хрещатик, 36).

Під час розгляду справи представники
позивача апеляційну скаргу підтримали
в повному обсязі, представники
відповідача проти її задоволення
заперечили, просили залишити її без
задоволення, а оспорюване рішення суду
першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної
скарги, матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін, з
урахуванням правил ст. ст. 99, 101
Господарського процесуального кодексу
України, згідно з якими апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі,
колегія суддів встановила таке.

Позивач, звертаючись до суду з цим
позовом, просить визнати за ним право
власності на 2-поверхову будівлю, яка
знаходиться за адресою: м. Київ,
Червонозоряний пр-т, 136, з підстав,
визначених 344 ЦК України, а саме у
зв'язку безперервним користування
позивачем вказаною будівлею з 1953 року.

З листа Головного управління
містобудування та архітектури
Київської міської державної
адміністрації № 07-8979 від 28.12.1999 слідує,
що за даними картографічних
матеріалів, що знаходяться в
користуванні Головкиївархітектури,
існуюча магістраль під назвою
Червонозоряний проспект раніше мала
назву вул. Совська, а будівля під № 136
(двоповерхова, цегляна споруда) раніше
носила № 65.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням виконавчого комітету
Київської міської Ради депутатів
трудящих № 715 від 21.04.1953 (далі Рішення
від 21.04.1953) за Київським міськвідділом
Українського товариства сліпих
«ГОРТОС» закріплена земельна ділянка
по вул. Совській № 65 Кагановичського
району, площею 0,6 га, на якій
розташована двоповерхова будівля
гуртожитку.

Постановою президії Центрального
правління УТОС № 6-5 від 28.05.1998 р.
вирішено створити реабілітаційний
центр Українського товариства сліпих
шляхом реорганізації Республіканських
курсів підвищення кваліфікації
керівних працівників та спеціалістів
УТОС, що знаходиться за адресою: м. Київ,
просп. Червонозоряний, 136.

12.02.2005 зареєстровано нову редакцію
статуту Реабілітаційного центру
Українського товариства сліпих, з
якого вбачається, що останній є
правонаступником Республіканських
курсів підвищення кваліфікації
керівних працівників та спеціалістів
УТОС. Все майно останнього, у тому числі
й будівля по просп. Червонозоряному, 136,
перейшло у господарське відання
Реабілітаційного центру УТОС. Разом з
цим власником майна Реабілітаційного
центру УТОС є Центральне правління
УТОС.

Викладені обставини, в тому числі щодо
знаходження Реабілітаційного центру
УТОС саме у будівлі № 136 по
Червонозоряному проспекту, щодо
реорганізації Республіканських курсів
підвищення кваліфікації керівних
працівників та спеціалістів УТОС та
його правонаступництва встановлені
рішенням Господарського суду міста
Києва від 08.09.2011 у справі № 3/355-6/229 та не
заперечуються сторонами.

Вказані обставини підтверджуються
також рішенням Київської міської ради
№ 585/2654 від 29.10.2009 на підставі якого
08.11.2010 Реабілітаційному центру УТОС
видано Державний акт на право
постійного користування земельною
ділянкою ЯЯ № 389523 (а.с. 32), зі змісту
якого слідує, що вказаній особі на
праві постійного користування
передана земельна ділянка, розташована
на просп. Червонозоряному, 136, у
Голосіївському районі м. Києва,
загальною площею 0,1898 га з цільовим
призначенням: експлуатація та
обслуговування саме Реабілітаційного
центру УТОС.

За таких обставин, колегія суддів
вважає доведеним факт добросовісно
заволодіння позивачем спірною
будівлею, розташованою за адресою: м.
Київ, проспект Червонозоряний, 136, та
відкритого, безперервного володіння
нею протягом десяти років.

Вказаний факт також підтверджується й
доданими позивачем під час
апеляційного перегляду
документальними доказами щодо
утримання ним спірної будівлі та
оплати комунальних послуг (договори,
кошториси, акти приймання виконаних
робіт тощо).

Частиною 1 ст. 344 ЦК України встановлено,
що особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном та продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом. Набуття права власності на
земельну ділянку за набувальною
давністю регулюється законом. Право
власності на нерухоме майно, що
підлягає державній реєстрації, виникає
за набувальною давністю з моменту
державної реєстрації.

Право володіння означає юридично
забезпечену власнику можливість мати
майно у своєму безпосередньому
фізичному чи юридичному віданні, у
сфері свого фактичного господарського
чи іншого впливу.

З наявних в матеріалах справи доказів,
а саме, з листування позивача з
державними органами та з рішень
господарських судів у позовах позивача
про визнання права власності на
спірний будинок слідує, що з 2000 року
позивачем здійснюються дії по визнанню
права власності на спірне майно (лист
Головного управління майном КМДА №
042-13/1-29 від 08.02.2000 (а.с. 102), та те, що
спірним будинком позивач заволодів
добросовісно.

Згідно із ст.1 ГПК України підприємства,
установи, організації, інші юридичні
особи (у тому числі іноземні),
громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому прядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Статтею 20 ГК України передбачено, що
кожний суб'єкт господарювання та
споживач має право на захист своїх прав
і законних інтересів.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання та на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства..

Частина 4 статті 344 ЦК України визначає,
що право власності за набувальною
давністю на нерухоме майно,
транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду.

Пунктом 13 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справи «Про судову практику в справах
про захист права власності та інших
речових прав» № 5 від 07.02.2014
встановлено, що:

- можливість пред'явлення до суду
позову про визнання права власності за
набувальною давністю випливає з
положень статей 15, 16 ЦК, а також частини
четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими
захист цивільних прав здійснюється
судом шляхом визнання права. У зв'язку з
цим особа, яка заявляє про давність
володіння і вважає, що у неї є всі
законні підстави бути визнаною
власником майна за набувальною
давністю, має право звернутися до суду
з позовом про визнання за нею права
власності;

- відповідачем за позовом про визнання
права власності за набувальною
давністю є попередній власник майна
або його правонаступник. У разі якщо
попередній власник нерухомого майна не
був і не міг бути відомим давнісному
володільцю, то відповідачем є орган,
уповноважений управляти майном
відповідної територіальної громади.

В матеріалах справи відсутні будь-які
докази, які б дали можливість
встановити попереднього власника
спірної будівлі, оскільки зі змісту
Рішення від 21.04.1953 вказані відомості
отримати неможливо, в той час як зі
змісту листів КП « «Київське міське
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна» № 32129 (И-2014) від 03.04.2014
(а.с. 45) та Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
№ 9052/11-14 від 11.04.2014 та інформаційної
довідки з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно щодо об'єкта
нерухомого майна № 20357261 від 11.04.2014 (а.с.
51-52), слідує, що відомості щодо
реєстрації прав власності, інших
речових права, іпотеки, обтяження щодо
спірного будинку відсутні.

Отже, виходячи з обставин справи та
приписів ст. 344 ЦК України, відповідачем
у справі про визнання за позивачем
права власності на спірну будівлю в
порядку, встановленому ст. 344 ЦК України
має бути орган, уповноважений
управляти майном відповідної
територіальної громади.

Відповідач, з посиланням на постанови
Верхової ради України від 10.04.1992 №
2268-ХІІ «Про майнові комплекси та
фінансові ресурси громадських
організацій колишнього Союзу РСР,
розташовані на території України» та
від 04.02.1994 № 3943-ХІІ «Про майно
загальносоюзних громадських
організацій колишнього Союзу РСР»,
наполягає на тому, що він не є належним
відповідачем у справі, оскільки спірне
майно належить до державної форми
власності.

Колегія суддів вважає таку думку
відповідача безпідставною з огляду на
таке.

Пунктом 30 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
визначено, що виключно на пленарних
засіданнях сільської, селищної,
міської ради вирішуються, серед іншого,
й питання прийняття рішень щодо
відчуження відповідно до закону
комунального майна; затвердження
місцевих програм приватизації, а також
переліку об'єктів комунальної
власності, які не підлягають
приватизації; визначення доцільності,
порядку та умов приватизації об'єктів
права комунальної власності; вирішення
питань про придбання в установленому
законом порядку приватизованого майна,
про включення до об'єктів комунальної
власності майна, відчуженого у процесі
приватизації, договір купівлі-продажу
якого в установленому порядку
розірвано або визнано недійсним, про
надання у концесію об'єктів права
комунальної власності, про створення,
ліквідацію, реорганізацію та
перепрофілювання підприємств, установ
та організацій комунальної власності
відповідної територіальної громади.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
столицю України - місто-герой Київ»
система місцевого самоврядування у
місті Києві включає:

- територіальну громаду міста;

- міського голову;

- міську раду;

- виконавчий орган міської ради;

- районні ради (у разі їх утворення);

- виконавчі органи районних у місті рад;

- органи самоорганізації населення.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про
столицю України - місто-герой Київ» у
місті Києві діють представницькі
органи місцевого самоврядування -
Київська міська рада, районні в місті
ради (у разі їх утворення), які є
юридичними особами.

Отже, органом, уповноваженим управляти
майном територіальної громади міста
Києва, є саме Київська міська рада, яку,
з огляду на обставини справи, колегією
суддів залучено до участі у справі в
якості відповідача.

При цьому, посилання відповідача,
викладені у відзиві на апеляційну
скаргу від 16.09.2014, на те, що він не є
належним відповідачем, оскільки спірна
будівля відноситься до державної
власності колегією суддів до уваги не
приймаються, оскільки відповідачем не
надано жодного доказу віднесення
спірної будівлі до державної
власності. До того ж, в постановах
Верхової ради України від 10.04.1992 №
2268-ХІІ «Про майнові комплекси та
фінансові ресурси громадських
організацій колишнього Союзу РСР,
розташовані на території України» та
від 04.02.1994 № 3943-ХІІ «Про майно
загальносоюзних громадських
організацій колишнього Союзу РСР»
йдеться про тимчасову передачу до
державної власності майна
правонаступників загальносоюзних
громадських організацій колишнього
Союзу РСР, віднесення до яких позивача
відповідачем не доведено.

З огляду на викладені вище обставини,
позовні вимоги позивача про визнання
за ним права власності на 2-поверхову
будівлю, яка знаходиться за адресою: м.
Київ, Червонозоряний пр-т, 136,
визнаються колегією суддів законними
та такими, що підлягають задоволенню.
Рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню.

Згідно зі ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті
оспореного рішення судом першої
інстанції мале місце невідповідність
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи та неправильне
застосування норм матеріального права,
тому рішення Господарського суду міста
Києва від 15.05.2014 у справі № 910/4562/14
підлягає скасуванню з прийняттям
нового рішення, згідно з яким позов
задовольняється повністю за позивачем
визнається право власності на
2-поверхову будівлю, яка знаходиться за
адресою: м. Київ, Червонозоряний пр-т, 136.

Враховуючи вимоги, викладені в
апеляційній скарзі, апеляційна скарга
Всеукраїнської громадської
організації «Українське товариство
сліпих» підлягає задоволенню, судові
витрати по справі, в тому числі за
подачу апеляційної скарги, відповідно
до ст. ст. 44, 49 ГПК України, покладаються
на позивача, який згідно з приписами
Закону України «Про судовий збір»
звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Всеукраїнської
громадської організації «Українське
товариство сліпих» на рішення
Господарського суду міста Києва від
15.05.2014 у справі № 910/4562/14 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 15.05.2014 у справі № 910/4562/14
скасувати і прийняти нове рішення.

3. Позов задовольнити повністю.

4. Визнати за Всеукраїнською
громадською організацією «Українське
товариство сліпих» (01133, м. Київ,
Печерський узвіз, 3, ідентифікаційний
код 0021195) право власності на
двоповерхову будівлю, яка знаходиться
за адресою: м. Київ, Червонозоряний пр-т,
136.

5. Повернути до Господарського суду
міста Києва матеріали справи № 910/4562/14.

Головуючий суддя
Н.Ф. Калатай

Судді
О.М. Баранець

Л.Г. Сітайло