ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2014 р.
Справа № 907/1039/13

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючий-суддя
Давид Л.Л.

Суддів
Гриців В.М.

Кордюк Г.Т.

при секретарі судового засідання
Шкребій А.В.

розглянувши апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної
особи ОСОБА_2, АДРЕСА_2 від 07.07.2014 р.

на рішення Господарського суду
Закарпатської області від 27.06.2014р.

у справі № 907/1039/13

за позовом: суб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи ОСОБА_3,
АДРЕСА_1

до відповідача: суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної
особи ОСОБА_2, м. Мукачево

про стягнення 28 800,00 грн. надлишково
отриманих коштів

за участю представників сторін:

від позивача: не з»явились;

від відповідача : не з»явились;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Закарпатської області від 27.06.2014 р. у
справі №907/1039/13 задоволено позовні
вимоги Суб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи ОСОБА_3,
АДРЕСА_1 (надалі - Позивач) до Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної
особи ОСОБА_2, АДРЕСА_2 (надалі -
Відповідач) про стягнення 28800 грн.
безпідставно отриманих коштів
(враховуючи заяву про збільшення
позовних вимог від 02.06.2014 р. (вх. №
місцевого суду 02.5.1-14/7816/14 від 16.06.2014 р.).
Стягнуто з Відповідача на користь
ФОП-ФО ОСОБА_3 28 800 грн. безпідставно
отриманих коштів , а також 1 720,50 грн. у
відшкодування витрат по сплаті
судового збору.

Рішення місцевого господарського суду
мотивоване тим, що матеріалами справи
підтверджується факт припинення
договірних зобов»язань між сторонами і
підстава набуття ФОП ОСОБА_2 спірних
грошових коштів відпала, а відтак
згідно ст. 1212 ЦК України Відповідач
користується такими коштами без
достатніх на те правових підстав і
збільшені позовні вимоги підлягають до
задоволення.

Відповідач - ФОП ОСОБА_2. не погодившись
з винесеним рішенням, подав апеляційну
скаргу від 07.07.2014 р. (вх. № апеляційного
суду 01-05/3278/14 від 14.07.2014 р.), в якій
посилається на те, що останнє прийнято
з порушенням норм чинного
законодавства та з неповним
дослідженням матеріалів та обставин
справи, а саме:

- судом не взято до уваги того, що
позивач використав при пред»явленні
заяви про збільшення розміру позовних
вимог сплачений ним судовий збір (його
частину) , що був сплачений при розгляді
первинних позовних вимог Позивача
відносно стягнення 5 528,65 грн. збитків ,
спір в якій розглянуто по суті, а
рішення в цій частині набрало законної
сили;

- судом не взято до уваги ступінь
виконаних Відповідачем робіт за
договором та їх вартість та відповідно
вважає, що прийнято рішення в супереч
приписів ч.4 ст. 849 ЦК України, тобто без
врахування необхідної доплати , що
підлягає оплаті Позивачем Відповідачу
за виконану ним частину роботи;

- також Скаржник зазначає, що
посилання суду на відсутність поданих
з боку Відповідача належних доказів
виконання робіт, у вигляді Акту
приймання виконаних підрядних робіт
(типова форма №КБ-2в) та їх вартості, у
вигляді довідки про вартість виконаних
підрядних робіт (типова форма №КБ-3),
затверджених спільним наказом
Державного комітету статистики
України та Державного комітету України
з будівництва та архітектури від 21.06.2002
р. №237/5 не відповідає дійсності ,
оскільки даний наказ скасований згідно
з наказом Державного комітету
статистики України та Міністерства
регіонального розвитку та будівництва
України від 04.12.2009 р. №453/553.

Дані обставини Скаржник вважає
підставою для скасування рішення
місцевого господарського суду та
просить прийняти нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивач - ФОП ОСОБА_3 у відзиві, б/н від
04.08.2014 р. заперечує доводи апеляційної
скарги, посилаючись на те, що за умовами
Договору від 04.03.2013 р. Замовник доручає ,
а Виконавець приймає на себе
виготовлення дерев»яного будинку,
згідно наданого Замовником проекту,
який є додатком до даного Договору та
підписаний кожною із сторін.
Відповідач умов Договору у визначені
ним строки не виконав роботу по
виготовленню дерев»яного будинку.
Відтак, як зазначає Позивач, з метою
досудового врегулювання спору
надіслано Відповідачу вимогу про
повернення надлишково сплачених
коштів та про відшкодування заподіяних
збитків. Дану вимогу трактує , як
відмову від договору у розумінні ст.. 849
ЦК України, і при цьому зазначає, що
Відповідач факт односторонньої
відмови Позивача від Договору не
заперечує і не спростовує. Крім цього,
зазначає, що Відповідач не подав жодних
доказів належного виконання договору
(зокрема, актів виконаних робіт,
підписаних сторонами договору),
доказів направлення Позивачеві актів
виконаних робіт з метою їх підписання ,
і, одночасно, заперечує усі докази щодо
обсягу виконаних робіт, що подавались
Позивачем при первісному розгляді
справи. Щодо кошторису виконаних робіт,
який наявний в матеріалах справи, такий
підписаний в односторонньому порядку
Відповідачем, а відтак Позивач вважає,
що він не може бути доказом виконання
робіт по Договору, оскільки факт
виконання робіт та їх обсяг
визначається не кошторисом, а актом
виконаних робіт. Відповідно до цього,
рішення місцевого господарського суду
просить залишити без змін, апеляційну
скаргу - без задоволення.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 17.07.2014 р.
прийнято до апеляційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної
особи ОСОБА_2, АДРЕСА_2 від 07.07.2014 р. на
рішення Господарського суду
Закарпатської області від 27.06.2014 р. у
справі №907/1039/13 та призначено до
розгляду в судове засідання на 11.08.2014 р.
в складі колегії: головуючого суді
Давид Л.Л., суддів Гриців В.М. та Данко
Л.С. (а.с.157).

В подальшому ухвалою суду від 11.08.2014 р.
розгляд справи відкладено в судове
засідання на 15.09.2014 р. (а.с.179-180).

Розпорядженням голови суду від 15.09.2014 р.
у зв»язку з перебуванням судді Данко
Л.С. у відпустці, у склад колегії суддів
для розгляду справи №907/1039/13
Господарського суду Закарпатської
області введено суддю Кордюк Г.Т.
(а.с.185).

В судове засідання 15.09.2014 р. з»явилися
представники сторін, які підтримали
свої доводи і заперечення з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі та
відзиві на неї.

Судова колегія, заслухавши пояснення
представників сторін, з метою повного
та всестороннього дослідження
матеріалів справи, оголосила перерву
до 22.09.2014 р. до 14 год. 00 хв.

В судове засідання 22.09.2014 р.
представники сторін не з»явились.

При розгляді справи, судовою колегією
Львівського апеляційного
господарського суду встановлено,
наступне.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3
подала на розгляд до Господарського
суду Закарпатської області позовну
заяву до Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 про стягнення 4 137,60 грн.
надлишково отриманих коштів та 5 528,66
грн. завданих збитків (а.с.4-7).

Рішенням Господарського суду
Закарпатської області від 27.11.2013 р. (яке
залишено без змін постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 28.01.2014 р.
(а.с.93-97)) відмовлено в задоволенні
позовних вимог Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 про стягнення 4 137,60
грн. надлишково отриманих коштів та 5
528,66 грн. завданих збитків (а.с.66-69).

Дані судові рішення мотивовано
недоведеністю належними та
допустимими доказами посилань
Позивача на неналежне виконання
Відповідачем договірних зобов»язань
щодо якості та обсягу фактично
виконаних робіт, а також неможливістю
достовірно встановити обсяг, зміст,
ціну та вимоги до робіт через
відсутність погодженого між сторонами
проекту та проектно-кошторисної
документації до Договору.

Постановою Вищого господарського суду
України від 26.03.2014 р. касаційну скаргу
ФОП ОСОБА_3 задоволено частково.
Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 28.01.2014 р. та
рішення Господарського суду
Закарпатської області від 27.11.2013 р. у
справі №907/1039/13 в частині відмови у
стягненні 4 137,60 грн. надлишково
отриманих коштів скасовано. Справу в
цій частині передано на новий розгляд
до Господарського суду Закарпатської
області. В іншій частині постанову
Львівського апеляційного
господарського суду від 28.01.2014 р.
залишено без змін (а.с.115-121).

Постанова Вищого господарського суду
України мотивована тим, що з
встановлених господарськими судами
попередніх інстанцій обставин справи
вбачається, що сторонами у справі
вчинялись дії, направлені на виконання
умов Договору, зокрема, Позивачем
здійснено проплату робіт на загальну
суму 28 000,00 грн., а Відповідачем
виконувались будівельні роботи за
власним проектом, з врахуванням
основних вимог до будинку, викладених
п.1.1. Договору, господарським судам
попередніх інстанції, у разі
встановлення факту припинення
Договору у зв»язку з відмовою Позивача
від нього, необхідно було встановити
вартість фактично виконаних
Відповідачем робіт, що судами зроблено
не було. Відповідно до цього, рішення
попередніх інстанції скасовано в
частині відмови у стягненні 4 137,60 грн.
надлишково отриманих коштів.

При повторному розгляді справи
місцевим господарським судом,
Позивачем 02.06.2014 р. надіслано на адресу
суду заяву про збільшення позовних
вимог, а саме: Позивач просить стягнути
з Відповідача 28 800,00 грн. надлишково
отриманих коштів (а.с.133-135).

Дана заява про збільшення позовних
вимог мотивована тим, що враховуючи
суму сплачених Позивачем коштів - 28 800,00
грн. та відсутність доказів, які б
підтверджували факт виконання
Відповідачем будівельних робіт згідно
Договору від 04.03.2013 р., а також з огляду
на відмову Позивача від Договору, що
був підставою виникнення цивільних
прав та обов»язків, Відповідач
зобов»язаний повернути Позивачу кошти
у сумі 28 800,00 грн. оскільки правова
підстава для їх отримання відпала, що
вважає підставою для збільшення
розміру позовних вимог.

Таким чином, розглядаються позовні
вимоги про стягнення 28 800,00 грн.
надлишково отриманих коштів.

Вивчивши матеріали справи в сукупності
з апеляційною скаргою та відзивом на
неї, оцінивши зібрані докази,
враховуючи пояснення представників
сторін даних в попередньому судовому
засіданні, судова колегія Львівського
апеляційного господарського суду
прийшла до висновку про відповідність
рішення місцевого господарського суду
нормам чинного законодавства,
матеріалам та обставинам справи,
виходячи з наступного.

04.03.2013 р. СПД-ФО ОСОБА_2 (Виконавець) та
СПД-ФО ОСОБА_3 (Замовник) укладено
договір на будівництво дерев»яного
будинку (а.с.11-12), згідно п.1.1. якого
Замовник доручає, а Виконавець приймає
на себе виготовлення дерев»яного
будинку, згідно наданого Замовником
проекту, який є додатком до даного
Договору та підписаний кожною із
сторін. Загальна вартість даного
договору становить 48 000 грн. (п.1.4).

Згідно п.2.3. Договору Виконавець
починає виконувати замовлення з
моменту поступлення попередньої
оплати та погодженням і підписанням
проектної документації. Оплата
проходить поетапно: 1 етап 30% авансовий
платіж, який здійснюється після
підписання договору; 2 етап 30% після
монтажу каркасу та даху будинка; 3-4 етап
40% кінцевий розрахунок після
завершення всіх етапів будівництва
згідно даного Договору (пункти
2.3.1-2.3.3.Договору).

За умовами Договору Виконавець починає
виконувати замовлення з моменту
поступлення попередньої оплати та
підписання проектної документації.
Строк виготовлення дерев»яного
будинку - 30 календарних днів після
підписання договору та першого етапу
оплати (п.п.2.3-2.4 Договору).

У відповідності до вимог ч. 1 ст.509
Цивільного кодексу України (надалі - ЦК
України) зобов»язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов»язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії , а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов»язку.

Згідно ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором
підряду одна сторона (підрядник)
зобов»язується на свій ризик виконати
певну роботу за завданням другої
сторони (замовника), а Замовник
зобов»язується прийняти роботи та
оплатити викону роботу.

З матеріалів та обставин справи
вбачається, що Позивач здійснив оплату
на рахунок Відповідача в тому числі,
попередню, двома платежами 07.03.2013 р.
(а.с.31) та 23.04.2013 р. (а.с.32) на загальну суму
28 800 грн. за виготовлення дерев»яного
будинку, натомість останній розпочав
виготовляти дерев»яний будинок за
власним проектом, з врахуванням
основних вимог до будинку викладених у
п.1.1. Договору, оскільки проекту
замовлення дерев»яного будинку так і
не було надано.

З матеріалів справи вбачається, що
всупереч умов Договору сторони не
здійснили передачу об»єкта із
складанням відповідних актів.

Згідно ч.4 ст. 882 ЦК України передання
робіт Підрядником і прийняття їх
замовником оформляється актом ,
підписаним обома сторонами. У разі
відмови однієї із сторін від
підписання акта про це вказується в
акті і він підписується другою
стороною.

Згідно п.4.1. Договору передача
комплектуючих деталей збірного
дерев»яного будинку здійснюється
згідно наданої Виконавцем
специфікації, про що складається
сторонами відповідний акт.

У відповідності до вимог ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України (надалі ГПК України) кожна
сторона повинна довести ті обставини ,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищенаведене, судова
колегія Львівського апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком місцевого господарського
суду, про те, що не є доведеним
належними та допустимими доказами в
розумінні ст. 34 ГПК України, факт
виконання робіт по будівництву
дерев»яного будинку саме Відповідачем,
оскільки сторонами не складено
кошторису на дані види робіт, не
підписано актів передачі Позивачем
Відповідачу матеріалів для виконання
робіт та фронту робіт, графіку
закінчення робіт.

Крім цього, як вбачається з матеріалів
справи, сторонами не підписано актів
здачі-приймання Відповідачем Позивачу
виконаних робіт, виконавчої та іншої
документації, передбаченої Договором.

Згідно ч. 1 ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини ,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач не подав жодних доказів
належного виконання Договору, зокрема,
актів виконаних робіт, підписаних
сторонами Договору, при цьому, як
встановлено місцевим господарським
судом ним заперечуються усі докази
щодо обсягу виконаних робіт, що
подавались Позивачем.

Судова колегія погоджується з
висновком місцевого господарського
суду, що наявний в матеріалах справи
кошторис виконаних робіт підписаний в
односторонньому порядку Відповідачем,
а відтак не може бути доказом виконання
робіт по Договору, оскільки факт
виконання робіт їх обсяг має
визначатись актом виконаних робіт.

Місцевим господарським судом вірно
зазначено, що згідно вимог ст..844 ЦК
України ціна у договорі підряду може
бути визначена у кошторисі. Якщо робота
виконується відповідно до кошторису
складеного підрядником, кошторис
набирає чинності та стає частиною
договору підряду з моменту
підтвердження його замовником.

Як вбачається з матеріалів справи,
поданий Відповідачем кошторис не
погоджено Позивачем у встановленому
законом порядку.

Щодо можливості проведення експертизи
в даній справі з метою встановлення
вартості фактично виконаних
Відповідачем робіт про яку зазначав
Вищий господарський суд у своїй
постанові від 26.03.14 р. (а.с16-121) по даній
справі, то судова колегія погоджується
з висновком місцевого господарського
суду, що таку провести на даний час є
неможливим, з огляду на те, дерев»яний
будинок добудований Позивачем
самостійно із залученням іншого
підрядника, що підтверджується,
договором підряду №1 від 30.05.2013 р.
(а.с.36-37), довідкою про вартість
виконаних будівельних робіт за червень
2013 р. (а.с.38), актом приймання виконаних
будівельних робіт за червень 2013 р.
(а.с.39-43), рахунком фактурою №88-1 від
14.06.2013 р. (а.с.44) та банківською випискою
від 30.07.2013 р. (а.с.45).

У відповідності до вимог ст. 849 ЦК
України замовник має право у будь-який
час до закінчення роботи відмовитись
від договору підряду , виплативши
підрядникові плату за виконану частину
роботи та відшкодувавши йому збитки,
завдані розірванням договору.

Згідно з ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі
односторонньої відмови від договору у
повному обсязі або частково , якщо
право на таку відмову встановлено
договором або законом , договір є
відповідно розірваним або зміненим.

У разі розірвання договору
зобов»язання сторін припиняються (ч. 2
ст. 653 ЦК України).

З матеріалів та обставин справи
вбачається, що 29.05.2013 р. Позивач
надіслав Відповідачу вимогу про
повернення надлишково сплачених
коштів та про відшкодування заподіяних
збитків (а.с.33-35).

Судова колегія вважає вірним висновок
місцевого господарського суду, що така
вимога є одночасно відмовою Позивача
від договору у розмінні ст. 849 ЦК
України, оскільки законом не визначено
форму пред»явлення такої вимоги.

Відповідно до цього, є підтвердженим
факт припинення договірних
зобов»язань між сторонами, а відтак і
підстава набуття ФОП ОСОБА_2 спірних
грошових коштів відпала.

Згідно вимог ст. 1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов»язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов»язана повернути це
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала. При
цьому в силу частини другої цієї статті
зазначені положенням застосовуються
незалежно від того , чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Місцевим господарським судом
зазначено, правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
22.01.2013 р. у справі №5006/18/13/2012 щодо
аналізу ст. 1212 ЦК України дає підстави
для висновку, що цей вид позадоговірних
зобов»язань породжують такі юридичні
факти, як набуття особою майна або його
збереження за рахунок іншої особи та
відсутність для цього правових підстав
або якщо такі відпали.

Згідно ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані , на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін ,а також інші
обставини , які мають значення для
правильного вирішення спору.

Враховуючи вищенаведене, судова
колегія Львівського апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком місцевого господарського
суду, про доведеність факту
користування Відповідачем коштами
Позивача без достатніх на те підстав, а
відтак факт наявності основного боргу
у Відповідача перед Позивачем в сумі 28
800 грн. є доведеним і документально
підтвердженим та не спростованим
Відповідачем належними та допустимими
доказами в розумінні ст. 34 ГПК України
ні в суді першої інстанції, ні в суді
апеляційної інстанції.

Відповідно до цього, місцевим
господарським судом правомірно
стягнуто з Відповідача 28 800 грн.
надлишково отриманих коштів.

Заслуговують на увагу посилання
Скаржника на те, що місцевий
господарський суд в рішенні
посилається на положення спільного
наказу Державного комітету статистики
України та Державного комітету України
з будівництва та архітектури від 21.06.2002
р. №237/5 «Про затвердження типових форм
первинних документів з обліку в
будівництві» який є скасованим згідно
наказу Державного комітету статистики
України, Міністерства регіонального
розвитку та будівництва України від
04.09.2009 р. №453/553, однак таке не впливає на
юридичну оцінку суті рішення.

Щодо посилання Скаржника на те, що
судом прийнято до розгляду заяву про
збільшення розміру позовних вимог без
належної оплати судового збору, судова
колегія зазначає наступне.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 22 ГПК
України Позивач вправі до прийняття
рішення по справі збільшити розмір
позовних вимог.

Під збільшенням розміру позовних вимог
слід розуміти збільшення суми позову
за тією ж вимогою , яку було заявлено у
позовній заяві.

Згідно п.2.8 Постанови Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
розділуVI Господарського
процесуального кодексу України» №7 від
21.02.2013 р. у разі коли Позивач на підставі
частини четвертої статті 22 ГПК України
до прийняття рішення зі справи
збільшив розмір позовних вимог чи до
початку розгляду справи по суті змінив
предмет позову або підставу позову, в
зв»язку з чим зросла ціна позову, він
відповідно до абзацу другого частини
другої статті 6 Закону України «Про
судовий збір» повинен сплатити
недоплачену в зв»язку з цим суму
судового збору до звернення з
відповідною заявою до господарського
суду.

При поданні позовної заяви Позивачем
сплачено судовий збір у розмірі 1720,50
грн. (а.с.10). Виходячи з визначеного
Законом України «Про судовий збір»
мінімального розміру судового збору з
позовних заяв майнового характеру (не
менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати) та розміру
мінімальної заробітної плати станом на
2013 р., враховуючи діючий з 01.01.2014 р.
розмір мінімальної заробітної плати -
1218 грн. зі збільшенням позовних вимог,
слід було доплатити 106,5 грн.
судовогозбору, що Позивачем зроблено
(квитанція №ПН78 від 02.06.2014 р. (а.с.137)).

У відповідності до вимог ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному і об"єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що
доводами апеляційної скарги
правомірності висновків суду першої
інстанції не спростовано, обставини,
які відповідно до статті 104 ГПК України
є підставами для скасування рішення
суду першої інстанції, в порядку
статтей 33,34 ГПК України, Апелянтом не
доведено, а оскаржуване судове рішення
прийняте у відповідності з нормами
матеріального та процесуального права,
фактичними обставинами та матеріалами
справи, апеляційний господарський суд
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування рішення місцевого
господарського суду не вбачає.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу
залишено без задоволення, витрати по
сплаті судового збору за перегляд
рішення місцевого господарського суду
в апеляційному порядку, у
відповідності до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
відносяться на скаржника.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
99, 101, 102, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України,

Львівський апеляційний господарський
суд, - ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду
Закарпатської області від 27.06.2014 р. у
справі № 907/1039/13 залишити без змін,
апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної
особи ОСОБА_2, АДРЕСА_2 від 07.07.2014 р. - без
задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття.

3. Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України в порядку
та строки, передбачені статтями 109-110
Господарського процесуального кодексу
України.

4. Справу № 907/1039/13 повернути
Господарському суду Закарпатської
області.

Повний текст постанови виготовлено
24.09.2014 р.

Головуючий суддя
Давид Л.Л.

Суддя
Гриців В.М.

Суддя
Кордюк Г.Т.