ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2014 р.
Справа № 922/3154/13

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Черленяк М.І., суддя Ільїн О.В. ,
суддя Россолов В.В.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників :

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх.
№2121Х/1-12) на рішення господарського
суду Харківської області від 10 червня
2014 року у справі №922/3154/13

за позовом Державного підприємства
"Донецький науково-дослідний центр
стандартизації, метрології та
сертифікації", м. Донецьк,

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Проманаліт", м.
Харків,

про визнання недійсним договору та
повернення передплати за спірним
договором в сумі 147967,68 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2013 року Державне підприємство
"Донецький науково-дослідний центр
стандартизації, метрології та
сертифікації" звернулось до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Проманаліт", в якій
просило визнати недійсним договір
поставки від 29.11.2012 року №11-5, укладений
між позивачем та відповідачем, та
зобов'язати відповідача повернути
кошти на загальну суму 147967,68 грн.,
сплачені позивачем за товар відповідно
до договору поставки від 29.11.2012 року
№11-5.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 10 червня 2014
року у справі №922/3154/13 (головуючий суддя
Буракова А.М., судді Калініченко Н.В.,
Бринцев О.В.) в позові відмовлено
повністю. Стягнуто з Державного
підприємства "Донецький
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації" на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Проманаліт" витрати на оплату послуг
адвоката в сумі 3000,00 грн.

Позивач з рішенням місцевого
господарського суду не погодився та
подав до Харківського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу,
в якій просив рішення господарського
суду Харківської області від 10 червня
2014 року у справі №922/3154/13 скасувати та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги
позивач посилається на те, що рішення
суду першої інстанції прийнято при
неповному з'ясуванні обставин, що мають
значення для справи, з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Крім того, зазначає, що позивачем, в
особі генерального директора Ісаєнка
М.Г. було укладено спірний договір за
цінами, які згідно з інформацією ДП
«Держзовнішінформ» були значно
завищені без урахування споживчого
попиту підприємства, всупереч
реалізації економічних інтересів
держави, що суперечить статутній
діяльності підприємства та вчинено з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, в
зв'язку з чим вказаний договір підлягає
визнанню недійсним, а передплата в сумі
147967,68 грн. - повергненню позивачу.

Позивач надав відзив на апеляційну
скаргу, в якому зазначає, що апеляційна
скарга необґрунтована та не
підтверджена належними доказами.
Посилається на те, що позивач не довів
обставин, з якими закон пов'язує
недійсність правочину. Позивач просить
апеляційну скаргу позивача залишити
без задоволення, а рішення
господарського суду Харківської
області від 10 червня 2014 року у справі
№922/3154/13 залишити без змін та
розглядати справу за відсутності його
представника.

Сторони, будучи належним чином
повідомленими про місце та час
розгляду апеляційної скарги, не
реалізували своє право на участь у
судовому процесі та не забезпечили
явку своїх представників у призначене
судове засідання.

Згідно із пунктом 3.9.2. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року №18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що явка представників
сторін не була визнана обов'язковою, а
також те, що їх неявка не перешкоджає
розгляду апеляційної скарги, колегія
суддів вважає за можливе розглянути
апеляційну скаргу за відсутності
зазначених представників за наявними
матеріалами у справі.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі доводи
позивача, перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлення обставин справи та
відповідність їх наданим доказам, та
повторно розглянувши справу у
відповідності до вимог статті 101 ГПК
України, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що апеляційна скарга
позивача не підлягає задоволенню,
зважаючи на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено місцевим господарським
судом при прийнятті оскаржуваного
рішення, 29 листопада 2012 року між
Державним підприємством "Донецький
науково-дослідний центр
стандартизації, метрології та
сертифікації" (покупець) та Товариством
з обмеженою відповідальністю
"Проманаліт" (постачальник) було
укладено договір поставки №11-5 (т.І
а.с.44-47).

Згідно із ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору (ч. 1 ст. 627
Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу
України передбачено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1.1. договору
постачальник зобов'язався передати
(поставити) у зумовлений строк
покупцеві товар, відповідно до
специфікації (додаток №1), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 3.1. договору кількість та
асортимент товару визначається у
специфікації (додаток №1).

29 листопада 2012 року сторони договору
поставки №11-5 підписали специфікацію
на суму 211382,40 гривень та календарний
план поставок (додаток №2) (т.І а.с.48-49).

Загальна сума договору складає 211382,40
грн., в т.ч. ПДВ 35230,40 грн. (п. 4.3. договору).

Пунктом 9.1. передбачено, що даний
договір набирає чинності з дня його
підписання сторонами і діє до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань.

Положеннями ст. 629 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до п. 4.1. договору
покупець, протягом 15 банківських днів
після підписання даного договору, на
підставі виставленого постачальником
рахунку, перераховує на розрахунковий
рахунок постачальника передплату в
розмірі, що не перевищує 70%. Остаточний
розрахунок за товар здійснюється на
протязі 15 банківських днів після
постачання товарів, та підписання
обома сторонами накладної на приймання
товарів.

На виконання умов договору поставки
№11-5 від 29.11.2012 року позивач перерахував
відповідачу передплату на загальну
суму 197967,68 грн., а саме 28 березня 2013 року
- передплату в сумі 50000,00 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№1296 від 28.03.2013 року, 09 квітня 2013 року -
100000,00 грн. за платіжним дорученням №1479
від 09.04.2013 року, а 23 квітня 2013 року - 47967,68
грн. згідно платіжного доручення №1702
від 23.04.2013 року (т.І а.с.18-20).

Згідно із п. 5.1. договору товар повинен
бути поставлений покупцю після
перерахування суми передплати в
розмірі 70%, згідно з календарним планом
поставок (додаток №2).

Відповідно до п. 5.2. договору товар
постачається постачальником за його
рахунок на склад покупця за адресою:
вул. Челюскінців, 289, м. Донецьк, 83004.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання спірного договору
відповідачем було укладено договір
поставки №0103/13 від 01.03.2013 року з ТОВ
«Феррель Груп» та договір поставки
№0807/13 від 08.07.2013 року з ТОВ «Им-Екс» на
постачання вимірювальних приладів
(т.ІІ а.с.118-122).

В подальшому відповідач листом №352-3
від 18.07.2013 року повідомив позивача про
готовність поставити продукцію та
просив останнього підготувати
довіреність на її отримання (т.ІІ а.с.36,
57, 58).

18 липня 2013 року відповідачем було
підписано заявку-договір на надання
транспортних послуг за маршрутом
Харків-Донецьк-Харків на 22.07.2013 року з
ТОВ "Пром-Стайл", де вантажоодержувачем
зазначений позивач (т.ІІ а.с.42).

Крім того, 18 липня 2013 року відповідач
видав наказ №10 на відрядження в
"Донецький науково-дослідний центр
стандартизації, метрології та
сертифікації" свого директора, що
підтверджується також посвідченням
про відрядження №10 (том ІІ а.с. 40-41).

Згідно товарно-транспорної накладної
№23 від 22.07.2013 року та видаткової
накладної №5 від 22.07.2013 року продукція
за спірним договором завантажена в
автомобіль ГАЗ 3302-414 державний номер
НОМЕР_1 у присутності водія ОСОБА_2 та
цієї ж дати була доставлена до м.
Донецьк в ДП "Донецький
науково-дослідний центр
стандартизації, метрології та
сертифікації" (том ІІ а.с. 45-46).

Положеннями ст. 193 Господарського
кодексу України передбачено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов`язання належним чином відповідно
до закону, інших актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов`язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов`язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Таким чином, відповідач належним чином
виконав свої зобов'язання за договором
поставки №11-5 від 29.11.2012 року та
здійснив всі необхідні дії, направлені
на виконання ним умов даного договору.

Проте, позивачем без поважних причин не
була прийнята продукція, яка
поставлялася відповідачем на
виконання зобов'язань за договором
поставки №11-5 від 29.11.2012 року, що
підтверджується актом про відмову у
прийнятті продукції за договором
поставки від 22.07.2013 року, а також
аналогічним актом від 20.09.2013 року (том
ІІ а.с.134, 138).

Як стверджує позивач, прийняття
продукції було зупинено за
розпорядженням керівництва до
вирішення питання щодо
обґрунтованості ціни продукції,
оскільки, на думку позивача, договір
поставки №11-5 від 29.11.2012 року, укладено
з порушенням приписів ст. 207
Господарського кодексу України, ст. 203
Цивільного кодексу України, також
даний договір є таким, що суперечить
статутній діяльності ДП "Донецький
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації" і вчинений з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
та суспільства, в зв'язку з чим, договір
поставки №11-5 від 29.11.2012 року має бути
визнаним недійсним в судовому порядку.

Відповідно до ст. 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, яке не відповідає вимогам
закону, може бути за вимогою однієї з
сторін визнано судом недійсним
повністю або в частині.

Пунктом 2.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29
травня 2013 року №11 «Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними» правочин може
бути визнаний недійсним з підстав,
передбачених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами ч.ч. 1- 3 та 5 ст. 203
Цивільного кодексу України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до ч. 3 ст. 215 Цивільного
кодексу України якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що договір поставки №11-5 від
29.11.2012 року було укладено з додержанням
усіх вимог встановлених
законодавством, зокрема, й статтею 203
Цивільного кодексу України.

Позивачем, в свою чергу, не надано
належних доказів на підтвердження
того, що даний договір суперечить
вимогам Цивільного кодексу України,
іншим актам цивільного законодавства,
а також моральним засадам суспільства,
що особи, які вчинили правочин не мали
необхідного обсягу цивільної
дієздатності, що волевиявлення
учасників правочину не було вільним та
не відповідало їх внутрішній волі, а
також того, що правочин не був
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що були ним
обумовлені.

Також матеріали справи не містять
доказів того, що договір поставки №11-5
від 29.11.2012 року є таким, що суперечить
статутній діяльності ДП "Донецький
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації" і вчинений з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
та суспільства.

Твердження позивача про те, що
придбання обладнання за договором
відбувалось за завищеними цінами є
безпідставним, оскільки сторони при
укладенні спірного договору дійшли
згоди стосовно всіх його істотних умов,
в тому числі й щодо ціни, визначеної в п.
4.3., а виявлені за результатами
проведеної ревізії підприємства
позивача порушення, не впливають на
умови спірних договірних відносин і не
можуть бути підставою для їх зміни або
визнання спірного договору недійсним,
що узгоджується з правовою позицією
Верховного суду України, викладеною у
постанові №5006/18/13/2012 від 22.01.2013 року.

Також необґрунтованими є твердження
позивача про те, що розрахунки за
договором відбувались із
використанням державних коштів,
оскільки з матеріалів справи
вбачається, що оплата вартості
продукції здійснювалась власними
коштами підприємства без залучення та
витрачання державних коштів.

З огляду на вищезазначені обставини
справи та норми чинного законодавства,
колегія суддів дійшла висновку про
необґрунтованість позовної вимоги,
заявленої Державним підприємством
"Донецький науково-дослідний центр
стандартизації, метрології та
сертифікації", на підставі ст. 207
Господарського кодексу України та ст.
203 Цивільного кодексу України щодо
визнання недійсним договору поставки
№11-5 від 29.11.2012 року, й правомірну
відмову судом першої інстанції у їх
задоволенні.

Позовна ж вимога про зобов'язання
відповідача повернути кошти на
загальну суму 147967,68 грн., сплачені
позивачем за товар відповідно до
договору поставки від 29.11.2012 року №11-5
також не підлягає задоволенню,
оскільки є похідною від першої
позовної вимоги, у задоволенні якої
було відмовлено.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів вважає, що твердження позивача,
викладені ним в апеляційній скарзі,
ґрунтуються на припущеннях, не
доведені належними доказами, тоді як
господарським судом першої інстанції в
повній мірі з'ясовані та правильно
оцінені обставини у справі та ухвалене
ним рішення є обґрунтованим, у зв'язку з
чим підстав для його скасування та
задоволення апеляційної скарги
колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 1
статті 103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 10 червня 2014
року у справі №922/3154/13 залишити без
змін.

Повна постанова складена 22 вересня 2014
року.

Головуючий суддя
Черленяк М.І.

Суддя
Ільїн О.В.

Суддя
Россолов В.В.