ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2014 р.
Справа № 914/1770/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії

головуючого-судді
Марка Р.І.

суддів
Желіка М.Б.

Костів Т.С.

при секретарі судового засідання Борщ
І.О.

за участю представників сторін:

від скаржника - ОСОБА_2

від позивача - Гай О.О.

від прокуратури - Яворський Я.Т.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_6 б/н від 13.08.2014р. (вх.№ 01-05/3935/14 від
19.08.2014р.)

на рішення господарського суду
Львівської області від 04.08.2014р.

у справі № 914/1770/14

за позовом Прокурора Городоцького
району Львівської області в інтересах
держави в особі Городоцької міської
ради, м.Городок

до відповідача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_6, м.Городок

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Державної інспекції
сільського господарства у Львівській
області, м.Львів

про звільнення самовільно
зайнятої земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Львівської області від 04.08.2014р. у справі
№ 914/1770/14 (суддя Яворський Б.І.) позов
Прокурора Городоцького району в
інтересах держави в особі Городоцької
міської ради задоволено повністю.
Зобов»язано Фізичну особу-підприємця
ОСОБА_6, м.Львів звільнити самовільно
зайняту земельну ділянку площею 0,0110 га,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
знесення самовільно побудованої
дерев»яної огорожі. Присуджено до
стягнення з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_6 в доход Державного бюджету
України 1218,00 грн. судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням
місцевого господарського суду, Фізична
особа-підприємець ОСОБА_6 звернулась до
Львівського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, б/н від 13.08.14р. (вх.№ 01-05/3935/14 від
19.08.14р.), в якій просить рішення
Господарського суду Львівської
області від 04.08.2014р. у даній справі
скасувати з підстав порушення місцевим
господарським судом норм
матеріального і процесуального права,
неповного з'ясування обставин справи,
та прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги, скаржник покликається, зокрема,
на те, що рішення місцевого
господарського суду є незаконне,
винесене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
в порушення статті 43 ГПК України
господарський суд не вжив заходів,
спрямованих на всебічне, повне і
об»єктивне встановлення всіх обставин
справи, оскільки незважаючи на те, що в
процесі розгляду справи судом було
встановлено, що матеріали
адміністративного провадження були
складені без участі ФОП ОСОБА_6,
підписані від імені ФОП ОСОБА_6
сторонньою особою, тобто складені в
порушення вимог ст.ст.254,256,283 Кодексу
про адміністративні правопорушення,
наказу Державного агенства земельних
ресурсів України та Державної
інспекції з контролю за використанням
і охороною земель від 12.09.2007р. № 110 «Про
затвердження методичних рекомендацій
щодо застосування Методики визначення
розміру шкоди, завданої внаслідок
самовільного зайняття земельних
ділянок, використання земельних
ділянок не за цільовим призначенням,
зняття грунтового покриву (родючого
шару грунту) без спеціального дозволу,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 25.07.2007р. № 963», а
отже, відповідно до статті 34 ГПК
України, не відповідають вимогам
належності та допустимості доказів,
суд першої інстанції дійшов
необгрунтованого висновку щодо
доведеності факту зайняття земельної
ділянки саме ФОП ОСОБА_6 Крім того, як
зазначає скаржник, судом при винесенні
оскаржуваного рішення не було надано
правової оцінки тій обставині, що
приміщення по АДРЕСА_1, до якого
прилягає спірна земельна ділянка, є
багатоповерховим, а відтак самовільне
зайняття спірної земельної ділянки
могло бути вчинене іншим орендарем
приміщення.

Наводить скаржник і інші доводи, що є на
його думку підставою для скасування
оскаржуваного рішення.

Згідно автоматичного розподілу справ
КП "Документообіг господарських судів",
19.08.2014р. справу за № 914/1770/14 розподілено
до розгляду судді - доповідачу Марку
Р.І.

Розпорядженням голови суду від 20.08.2014р.
у склад колегії для розгляду справи
введено суддів Желіка М.Б. та Костів Т.С.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 22.08.2014р.
(колегією суддів у складі головуючого
судді Марка Р.І., суддів Желіка М.Б.та
Костів Т.С.) апеляційну скаргу прийнято
до провадження та призначено до
розгляду в судовому засіданні на
24.09.2014р.

В судове засідання 24.09.2014 року прибули
представники позивача, відповідача та
прокуратури.

Представники позивача та прокуратури в
засіданні суду апеляційної інстанції
просили рішення Господарського суду
Львівської області від 04.08.2014р. у даній
справі залишити без змін з підстав його
законності та обґрунтованості, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення
місцевим господарським судом,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції при винесенні
оскаржуваного судового рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вирішила, що у
задоволенні вимог апеляційної скарги
слід відмовити, оскаржуване рішення
місцевого господарського суду
залишити без змін, з огляду на наступне.

01.03.2012р. ОСОБА_8 (орендодавець) та СПД ФО
ОСОБА_6 (орендар) уклали договір оренди,
відповідно до умов якого орендодавець
передає орендарю в оренду приміщення,
яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
для здійснення ним підприємницької
діяльності.

12.11.2013р. комісією представників
Городоцької міської ради складено Акт
про те, що біля будівлі ОСОБА_8 по
АДРЕСА_1 проводяться роботи з
будівництва дерев'яної огорожі без
відповідних дозвільних документів та
виявлено факт самовільного захоплення
земельної ділянки.

16.12.2013р. складено акт обстеження
земельної ділянки, у якому зазначено,
що при здійсненні підприємницької
діяльності ФОП ОСОБА_6 самовільно
зайняла земельну ділянку орієнтовною
площею 0,011 га з земель загального
користування міської ради шляхом
встановлення дерев'яної огорожі. Акт
підписаний державним інспектором
сільського господарства Сайкевичем
А.Я., зав.відділом Дрогобицької міської
ради Дебою І.В. та ОСОБА_6

16.12.2013р. складено акт перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства, у якому зазначено, що
при здійсненні підприємницької
діяльності ФОП ОСОБА_6 самовільно
зайняла земельну ділянку орієнтовною
площею 0,011 га з земель загального
користування міської ради шляхом
встановлення дерев'яної огорожі. Акт
підписаний державним інспектором
сільського господарства Сайкевичем
А.Я., зав.відділом Дрогобицької міської
ради Дебою І.В. та ОСОБА_6

23.12.2013р. державна інспекція сільського
господарства в Львівській області
(далі - ДІСГ в ЛО) винесла ОСОБА_6 припис
про необхідність звільнення
самовільно зайнятої земельної ділянки
в місячний термін, на якому міститься
підпис ОСОБА_6 про його отримання.

23.12.2013р. складено протокол про
адміністративне правопорушення, у
якому зазначено, що при здійсненні
підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_6
самовільно зайняла земельну ділянку
орієнтовною площею 0,011 га з земель
загального користування міської ради
шляхом встановлення дерев'яної
огорожі, що є порушенням ст.ст.125,126,211(б)
Земельного кодексу України. У
протоколі вказано, що ОСОБА_6 була
присутня на розгляді справи про
адміністративне правопорушення та
відмовилася від дачі пояснень.

23.12.2013р. інспектором сільського
господарства ДІСГ в ЛО винесена
постанова про накладення
адміністративного стягнення на ОСОБА_6
У постанові зазначено, що при
здійсненні підприємницької діяльності
ФОП ОСОБА_6 самовільно зайняла земельну
ділянку орієнтовною площею 0,011 га з
земель загального користування
міської ради шляхом встановлення
дерев'яної огорожі. Порушенням
заподіяно матеріальну шкоду на суму
177,71 грн., яка розрахована відповідно до
методики розрахунку розміру шкоди,
заподіяної внаслідок самовільного
зайняття земельної ділянки. ОСОБА_6
визнано винною у вчиненні
адміністративного правопорушення,
відповідальність за яке передбачено
ст.53-1 КпАП України, та накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 170 грн. На постанові
міститься напис, що копію постанови
ОСОБА_6 отримала, а також дата та підпис.

24.12.2013р. ДІСГ в ЛО надіслала ОСОБА_6
листа щодо необхідності відшкодування
заподіяної шкоди у розмірі 177,71 грн. у
15-ти денний строк.

30.12.2013р. ОСОБА_6 оплатила 170,00 грн. штрафу
та 177,71 грн. у відшкодування шкоди,
заподіяної порушенням земельного
законодавства, що підтверджується
копіями квитанцій, які знаходяться в
матеріалах справи.

29.01.2014р. складено акт перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства, у якому зазначено, що
при здійсненні підприємницької
діяльності ФОП ОСОБА_6 самовільно
зайняла земельну ділянку орієнтовною
площею 0,011 га з земель загального
користування міської ради шляхом
встановлення дерев'яної огорожі.
Припису від 23.12.2013р. ОСОБА_6 не виконала.
Акт підписаний державним інспектором
сільського господарства Сайкевичем
А.Я. та ОСОБА_6

29.01.2014р. ДІСГ в ЛО винесла ОСОБА_6 припис
про необхідність звільнення
самовільно зайнятої земельної ділянки
в місячний термін, на якому міститься
підпис ОСОБА_6 про його отримання.

29.01.2014р. складено протокол про
адміністративне правопорушення, у
якому зазначено, що при здійсненні
підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_6
самовільно зайняла земельну ділянку
орієнтовною площею 0,011 га з земель
загального користування міської ради
шляхом встановлення дерев'яної
огорожі, що є порушенням ст.ст.125,126, 211(б)
Земельного кодексу України. У
протоколі вказано, що ОСОБА_6 була
присутня на розгляді справи про
адміністративне правопорушення та
відмовилася від дачі пояснень.

29.01.2014р. інспектором сільського
господарства ДІСГ в ЛО винесена
постанова про накладення
адміністративного стягнення на ОСОБА_6
У постанові зазначено, що при
здійсненні підприємницької діяльності
ФОП ОСОБА_6 самовільно зайняла земельну
ділянку орієнтовною площею 0,011 га з
земель загального користування
міської ради шляхом встановлення
дерев'яної огорожі. ОСОБА_6 визнано
винною у вчиненні адміністративного
правопорушення, відповідальність за
яке передбачено ст.53-1 КпАП України, та
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу в розмірі 153,00 грн. На
постанові міститься напис, що копію
постанови ОСОБА_6 отримала, а також дата
та підпис.

03.02.2014р. ОСОБА_6 сплатила 153,00 грн. штрафу,
що підтверджується копією квитанції,
яка знаходиться в матеріалах справи.

06.03.2014р. складено акт перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства, у якому зазначено, що
при здійсненні підприємницької
діяльності ФОП ОСОБА_6 самовільно
зайняла земельну ділянку орієнтовною
площею 0,011 га з земель загального
користування міської ради шляхом
встановлення дерев'яної огорожі.
Повторного припису від 29.01.2014р. ОСОБА_6
не виконала. Акт підписаний державним
інспектором сільського господарства
Сайкевичем А.Я. та ОСОБА_6

01.04.2014р. ДІСГ в ЛО звернулася до
прокурора Городоцького району з
клопотанням про вжиття заходів
прокурорського реагування щодо ФОП
ОСОБА_6, яка не виконує приписи про
усунення порушень земельного
законодавства.

08.04.2014р. Городоцька міська рада
звернулася до прокурора Городоцького
району з клопотанням про вжиття
заходів прокурорського реагування
щодо ФОП ОСОБА_6, яка не виконує приписи
про усунення порушень земельного
законодавства.

Згідно довідки, виданої Городоцькою
міською радою 14.07.2014р., земельна ділянка
площею 0,0110 га, захоплена ФОП ОСОБА_6,
відноситься до земель загального
користування комунальної власності
Городоцької міської ради.

11.07.2014р. комісією представників
Городоцької міської ради складено Акт
про те, що ФОП ОСОБА_6, яка орендує у
ОСОБА_8 нерухоме майно за адресою
АДРЕСА_1, завершено роботи по
встановленню дерев'яної огорожі, чим
здійснено самовільне захоплення
земельної ділянки площею 110 кв.м. із
земель загального користування
комунальної власності. На захопленій
земельній ділянці постелено дерев'яний
настил, встановлено дерев'яні
конструкції і літні столики, про що
засвідчують фотографії, долучені до
акту.

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції представник відповідача
зазначав, що ФОП ОСОБА_6 не здійснювала
самовільного зайняття земельної
ділянки, жодних документів, які б
свідчили про зайняття спірної
земельної ділянки не підписувала та не
обізнана про їх існування. Тому просив
призначити у справі судову
почеркознавчу експертизу, на вирішення
якої поставити питання про те, чи
виконані підписи від імені ОСОБА_6 на
актах перевірки дотримання вимог
земельного законодавства, постановах
про накладення адміністративного
стягнення, протоколах про
адміністративне правопорушення,
приписах ОСОБА_6

Прокурор та представник позивача
заперечили проти призначення такої
експертизи, оскільки, на їхню думку,
таке клопотання спрямовано на
затягування розгляду справи, зазначені
вище акти не є предметом спору, факт
самовільного захоплення земельної
ділянки ОСОБА_6 підтверджується також
іншими доказами, що містяться у
матеріалах справи.

Третя особа повідомила, що зважаючи на
захворювання ФОП ОСОБА_6 факт порушення
земельного законодавства було
встановлено в присутності її сина, який
є фактичним користувачем захопленої
земельної ділянки і під час проведення
перевірки та складання документів
держсільгоспінспекцією не висловлював
заперечень щодо виявленого порушення,
а своїм підписом лише підтверджував
цей факт. Також висловилася про
недоцільність призначення експертизи,
оскільки ДІСГ у ЛО не заперечує те, що
підпис на згаданих вище документах
вчиняла не ОСОБА_6 Крім того, зазначила,
що нарахована сума за відшкодування
заподіяної шкоди самовільним
зайняттям земельної ділянки та штрафи
за адмінправопорушення сплачені, акти
про порушення земельного
законодавства та постанови про
притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_6 не
оскаржувала, а це свідчить, що вона
визнає неправомірність своїх дій щодо
захоплення земельної ділянки.

З даного приводу суд підставно
зазначив наступне.

Відповідно до ст.41 ГПК України для
роз'яснення питань, що виникають при
вирішенні господарського спору і
потребують спеціальних знань,
господарський суд призначає судову
експертизу. Пленум Вищого
господарського суду України у п.2
постанови від 23.03.2012р. №4 "Про деякі
питання практики призначення судової
експертизи" звертає увагу на те, що
відповідно до статті 1 Закону судова
експертиза - це дослідження експертом
на основі спеціальних знань
матеріальних об'єктів, явищ і процесів,
які містять інформацію про обставини
справи, що перебуває у провадженні,
зокрема, суду. Представник
держсільгоспінспекції не заперечує
того, що підпис на зазначених вище
документах вчиняла не ОСОБА_6 На
протилежному не наполягають і прокурор
та представник позивача. Тому потреба у
застосуванні спеціальних знань для
визначення того, чи виконані підписи на
згаданих документах ОСОБА_6, немає і суд
обгрунтовано відмовив у задоволенні
клопотання про призначення експертизи.

Відповідно до частини 1 статті 11
Цивільного кодексу України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Згідно ст.1 Земельного кодексу України
земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави. Право власності на
землю гарантується. Використання
власності на землю не може завдавати
шкоди правам і свободам громадян,
інтересам суспільства, погіршувати
екологічну ситуацію і природні якості
землі. Земельні відносини - це
суспільні відносини щодо володіння,
користування і розпорядження землею.
Суб'єктами земельних відносин є
громадяни, юридичні особи, органи
місцевого самоврядування та органи
державної влади. Об'єктами земельних
відносин є землі в межах території
України, земельні ділянки та права на
них, у тому числі на земельні частки
(паї) (ст.2 ЗК України).

Земельна ділянка - це частина земної
поверхні з установленими межами,
певним місцем розташування, з
визначеними щодо неї правами. Право
власності на земельну ділянку
поширюється в її межах на поверхневий
(ґрунтовий) шар, а також на водні
об'єкти, ліси і багаторічні насадження,
які на ній знаходяться, якщо інше не
встановлено законом та не порушує прав
інших осіб (ст.79 ЗК України).

Відповідно до ст.152 ЗК України держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю. Власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків. Захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом:
а) визнання прав; б) відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав в) визнання
угоди недійсною; г) визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування; ґ)
відшкодування заподіяних збитків; д)
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Пленум Вищого господарського суду
України у п.3.1постанови №6 від 17.05.2011р.
"Про деякі питання практики розгляду
справ у спорах, що виникають із
земельних відносин" відзначає, що
відповідно до вимог чинного
законодавства обов'язковою умовою
фактичного використання земельної
ділянки є наявність у особи, що її
використовує, правовстановлюючих
документів на цю земельну ділянку, а
відсутність таких документів може
свідчити про самовільне зайняття
земельної ділянки. Згідно з пунктом 3.1
наказу Державного агентства земельних
ресурсів України та Державної
інспекції з контролю за використанням
і охороною земель від 12.09.2007 № 110 "Про
затвердження Методичних рекомендацій
щодо застосування Методики визначення
розміру шкоди, заподіяної внаслідок
самовільного зайняття земельних
ділянок, використання земельних
ділянок не за цільовим призначенням,
зняття ґрунтового покриву (родючого
шару грунту) без спеціального дозволу,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 25.07.2007 № 963"
підставою для здійснення розрахунку
розміру шкоди, заподіяної державі,
територіальним громадам, юридичним чи
фізичним особам внаслідок
самовільного зайняття земельних
ділянок, використання земельних
ділянок не за цільовим призначенням,
зняття ґрунтового покриву (родючого
шару ґрунту) без спеціального дозволу,
є матеріали справи про адміністративне
правопорушення, які підтверджують факт
вчинення цього правопорушення, а саме: -
акт перевірки дотримання вимог
земельного законодавства; - протокол
про адміністративне правопорушення; -
припис (з вимогою усунення порушення
земельного законодавства); - акт
обстеження земельної ділянки. Отже,
підставою для здійснення розрахунку
розміру шкоди, заподіяної державі або
територіальній громаді внаслідок
самовільного зайняття земельних
ділянок, є зазначені документи в їх
сукупності, оскільки саме вони можуть
підтвердити сам факт самовільного
зайняття земельної ділянки, розмір
зайнятої ділянки та період часу,
протягом якого вона використовується
без належних правових підстав (пункт
3.9 постанови Пленуму ВГСУ).

У матеріалах справи містяться акти
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства, протоколи про
адміністративні правопорушення,
приписи з вимогою усунення порушення
земельного законодавства, акти
обстеження земельної ділянки,
постанови про притягнення до
адмінвідповідальності, квитанції про
сплату штрафів та розміру шкоди,
заподіяної самовільним зайняттям
земельної ділянки, заява фізичної
особи про необхідність проведення
перевірки щодо законності
встановлення огорожі ФОП ОСОБА_6

Щодо підписання актів перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства, протоколів про
адміністративні правопорушення,
приписів з вимогою усунення порушення
земельного законодавства, актів
обстеження земельної ділянки та
постанов про притягнення до
адмінвідповідальності не ОСОБА_6 слід
зазначити таке.

Адміністративним правопорушенням
(проступком) визнається протиправна,
винна (умисна або необережна) дія чи
бездіяльність, яка посягає на
громадський порядок, власність, права і
свободи громадян, на встановлений
порядок управління і за яку законом
передбачено адміністративну
відповідальність (ст.9 КпАП України).

Розглянувши справу про
адміністративне правопорушення, орган
(посадова особа) виносить постанову
по справі. Постанова виконавчого
органу сільської, селищної, міської
ради по справі про адміністративне
правопорушення приймається у формі
рішення (ст.283 КпАП України). Постанову
по справі про адміністративне
правопорушення може бути оскаржено
прокурором, особою, щодо якої її
винесено, а також потерпілим (ст.287 КпАП
України).

Постанова адміністративного органу
(посадової особи) у справі про
адміністративне правопорушення
набирає законної сили після
закінчення строку оскарження
(внесення подання прокурора) цієї
постанови, за винятком постанов про
застосування стягнення, передбаченого
статтею 26 цього Кодексу, а також у
випадках накладення штрафу, що
стягується на місці вчинення
адміністративного правопорушення
(ст.291 КпАП України). Постанова про
накладення адміністративного
стягнення є обов'язковою для виконання
державними і громадськими органами,
підприємствами, установами,
організаціями, посадовими особами і
громадянами (ст.298 КпАП України).

Щодо ОСОБА_6 винесено приписи про
усунення порушень вимог земельного
законодавства. Також ОСОБА_6
притягували до адмінвідповідальності
та накладали адміністративне
стягнення у вигляді штрафу. Постанову
про притягнення до
адмінвідповідальності відповідач у
встановленому КпАП України порядку не
оскаржував, натомість у матеріалах
справи містяться докази, що штрафи та
нараховану суму шкоди від самовільного
зайняття земельної ділянки ОСОБА_6
сплатила.

Суд підставно відхилив
твердження представника відповідача
про незаконність постанови про
притягнення ОСОБА_6 до
адмінвідповідальності через
підписання такої постанови не ОСОБА_6,
оскільки, питання недійсності такої
постанови не підвідомче
господарському суду - порядок її
оскарження визначений КпАП України.
Отже, постанова про притягнення ОСОБА_6
до адміністративної відповідальності
за порушення вимог земельного
законодавства є чинною і обов'язковою
до виконання.

Враховуючи те, що позивачем
представлено достатньо об»єктивних,
допустимих та переконливих доказів в
підтвердження заявлених позовних
вимог, а відповідач не заперечив
наявності заборгованості перед
позивачем, доказів сплати
заборгованості не представив,
виконавши вимоги процесуального права,
всебічно і повно перевіривши обставини
справи в їх сукупності, дослідивши
представлені докази у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що позовні
вимоги обгрунтовані та підлягають до
задоволення.

Відповідно до ст.43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржник не надав належних та
допустимих доказів на спростування
висновків місцевого господарського
суду, викладених у рішенні
Господарського суду Львівської
області від 04.08.2014р. у даній справі.

З огляду на все викладене вище, колегія
суддів Львівського апеляційного
господарського суду вважає, що рішення
Господарського суду Львівської
області від 04.08.2014 року у даній справі
відповідає матеріалам справи,
ґрунтується на вимогах чинного
законодавства і підстав для його
скасування немає, а зазначені в
апеляційній скарзі доводи скаржника не
відповідають матеріалам справи,
документально не обґрунтовані, а тому
не визнаються такими, що можуть бути
підставою згідно ст. 104 ГПК України для
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

Судовий збір за перегляд рішення
Господарського суду Львівської
області від 04.08.2014 року у даній справі в
апеляційному порядку слід покласти на
скаржника в порядку, передбаченому ст.
49 ГПК України.

На підставі наведеного та відповідно
до вимог ст.ст.33,34,43,49,91,99,101-105 ГПК
України,-

Львівський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_6 залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду
Львівської області від 04.08.2014р. у справі
№ 914/1770/14 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового
збору за перегляд рішення в
апеляційному порядку покласти на
скаржника.

4. Постанова набирає законної
сили з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

5. Матеріали справи повернути
господарському суду Львівської
області.

6. Повний текст постанови
складено « 25» вересня 2014р.

Головуючий суддя
Марко Р.І.

суддя
Желік М.Б.

суддя
Костів Т.С.