ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2014 р.
Справа № 914/2535/14

За позовом: Позивач : до
відповідача:Прокурора Галицького
району м.Львова, м.Львів, в інтересах
держави в особі: Львівського міського
комунального підприємства
"Львівтеплоенерго", м.Львів Товариства
з обмеженою відповідальністю з
транспортного будівництва у Західному
регіоні фірма «Західтрансбуд»,
м.Львівпро: стягнення 49 990,46 грн.

Cуддя Кітаєва С.Б.

Представники:

від прокуратури: Леонтьєва Н.Т. -
старший прокурор прокуратури

від позивача: Коцелко Ю.В. - представник
(довіреність в матер. справи)

від відповідача: Маїк І.С. - представник
(довіреність в матер. справи)

Права та обов'язки ст. ст.20, 22 ГПК
України суд роз'яснив прокурору та
представникам сторін. Заяви про відвід
суду не надходили.

Суть спору: На розгляд Господарського
суду Львівської області Прокурором
Галицього району в інтересах держави в
особі Львівського міського
комунального підприємства
"Львівтеплоенерго" подано позов до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Західтрансбуд» про
стягнення 49990,46 грн. з яких: 43799,84 грн.
основного боргу, 366,86 грн. 3 % річних, 3844,95
грн. інфляційних втрат, 1978,81 грн. пені.

Ухвалою суду від 16.07.2014р. за даним
позовом порушено провадження у справі
та призначено її розгляд на 05.09.2014 року.

04.09.2014р. Позивач подав клопотання
(вх.№37859/14 від) про долучення до
матеріалів справи: копії довіреністі,
копії Витягу про включення позивача до
ЄДРПОУ, копії статуту ЛМКП
"Львівтеплоенерго", довідки про
відсутність обставин передбачених п.2
ч.1 ст.62 ГПК України, рахунків за спірний
період, інформації по нарахуваннях за
спірний період, акту про включення
системи теплопостачання за 2013/2014р.р.,
акту звірки взаєморозрахунків з
доказами про відправлення, які судом
прийнято і приєднано до матеріалів
справи.

З підстав, зазначених в ухвалі суду від
05.09.2014р., розгляд справи відкладено на
15.09.2014р.

15.09.2014 р. (вх.№39316/14) позивач подав к
лопотання від 15.09.2014р. в якому
підтверджує, що заборгованість
відповідача перед позивачем не
змінилась і становить 49990,46 грн. з яких:
43799,84 грн. основного боргу, 366,86 грн. 3 %
річних, 3844,95 грн. інфляційних втрат, 1978,81
грн. пені.

15.09.2014р. (вх..№39144/14) відповідач подав
заяву від 12.09.2014р. якою підтвердив, що у
провадженні Господарських судів
України та інших органів, які в межах
своєї компетенції вирішують спори
немає рішень і немає справ з
господарського спору між ЛМКП
«Львівтеплоенерго» до ТзОВ
«Західтрансбуд» з того самого предмету
та з тих же підстав, яку судом прийнято
і приєднано до матеріалів справи.

15.09.2014р. (вх.№39145/14) відповідач подав
відзив на позовну заяву в якому
основний борг в сумі 43799,84 грн. визнав,
просить суд не стягувати пеню, 3% річних
та інфляційні втрати через важкий
матеріальний стан ТзОВ
«Західтрансбуд» і просить суд
відтермінувати оплату заборгованості
до 01.02.2015р. Крім того, долучено
підписаний сторонами акт звірки
розрахунків від 03.09.2014р., докази
відправки позивачу акту звірки
розрахунків та відзиву на позовну
заяву, копію довідки з ЄДРПОУ на
відповідача, які судом прийнято і
приєднано до матеріалів справи.

Прокурор в судове засідання 15.09.2014р.
з'явився, позовні вимоги підтримав;
проти відтермінування оплати
заборгованості до 01 лютого 2015 року
заперечує, вважаючи що таке клопотання
є необгрунтованим.

В судовому засіданні 15.09.2014р.
представник позивача підтримав
заявлені вимоги, просить позов
задоволити з підстав, викладених в
позовній заяві. Заперечив проти
задоволення клопотання відповідача
щодо відтермінування заборгованості
до 01.02.2015р.

Відповідач в судове засідання явку
повноважного представника забезпечив,
позовні вимоги визнав з підстав
викладених у відзиві на позовну заяву
від 15.09.2014р. (вх.№39145/14) і просить суд
відтермінувати оплату заборгованості
до 01.02.2015р., а нараховані штрафні
санкції у вигляді пені, 3 % річних та
інфляційні втрати не стягувати.

В засіданні розглянуто клопотання
відповідача про відстрочку оплати
заборгованості до 01.02.2015 року та
відмовлено у його задоволенні.

Крім того, з Витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців, копію якого
відповідач долучив до відзиву, суд
встановив, що повне найменування
відповідача є наступне: Товариство з
обмеженою відповідальністю з
транспортного будівництва у Західному
регіоні фірма «ЗАХІДТРАНСБУД»,
ідентифікаційний код юридичної особи
-30478068,; місцезнаходження юридичної
особи: 79044, Львівська область, м.Львів,
Франківський район, вулиця Мельника,
будинок,8.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення прокурора та
представників сторін, оцінивши докази
в їх сукупності у відповідності до ст.43
ГПК України, судом встановлено.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу
України (далі-ЦК України) кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов"язків є, зокрема договори та
інші правочини.

Згідно ст.174 Господарського кодексу
України (далі - ГК України) однією з
підстав виникнення господарського
зобов"язання є господарський договір
та інші угоди, передбачені законом, а
також угоди не передбачені законом, але
такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.627 ЦК України, сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов"язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи,
01.10.2002р. між Львівським комунальним
підприємством «Львівтеплоенерго» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю з транспортного
будівництва у західному регіоні фірма
«Західтрансбуд» укладено договір про
постачання теплової енергії в гарячій
воді №214Ф.

Відповідно до умов договору ЛМКП
«Львівтеплоенерго» зобов'язувалось
постачати теплову енергію в гарячій
воді, а відповідач зобов'язувався її
отримувати і оплачувати за
встановленими тарифами на умовах і в
терміни, передбачено договором ,
своєчасно і повному обсязі.

Згідно п.6.3 договору споживач
зобов'язаний до 15-го числа місяця,
наступного за розрахунковим періодом,
сплачувати енергопостачальній
організації вартість спожитої
теплової енергії в розрахунковому
періоді.

Відповідач свої договірні зобов'язання
станом на день вирішення спору щодо
сплати заборгованості у розмірі 43799,84
грн. за період 01.12.2013р. до 31.05.2014р. не
виконав.

Станом на день розгляду справи
заборгованість відповідача не
погашена і становить 43799,84 грн.
Відповідач наявність заборгованості в
заявленій сумі не заперечує; наявність
боргу в заявленій до стягнення сумі
підтверджує також підписаним ним актом
звірки розрахунків від 03.09.2014р.

На підставі ч.2 ст.625 ЦК України
нараховано 3844,95 грн. інфляційних втрат,
366,86 грн. 3% річних. Відповідно до ст.229, п.6
ст.231 ГК України, п.7.2.3. договору, за
прострочення виконання зобов'язання,
нараховано 1978,81 грн. пені в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до положень ст.509 ЦК України
- зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися
на засадах добросовісності,
розумності та справедливості.

Згідно з ст.526 Цивільного кодексу
України та ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином згідно
умов договору та актів цивільного
законодавства, а при відсутності таких
вказівок - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

ч. 2 ст. 193 ГК України передбачено, що
кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони.

Статтею 530 ЦК України встановлено - якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк
(термін).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст.626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Договір є двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору. До договорів, що укладаються
більш як двома сторонами
(багатосторонні договори),
застосовуються загальні положення про
договір, якщо це не суперечить
багатосторонньому характеру цих
договорів.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Власне, це ті умови, на яких сторони
погодилися виконувати договір. Зміст
договору як підстави виникнення
цивільно-правового зобов'язання
визначається тими правами та
обов'язками, які взяли на себе учасники
договору відповідно до умов договору і
які закріплені і сформульовані у
договорі.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір
вважається укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Згідно з ч.1, ч.2, ч.7 ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язання є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Не допускається одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином.

Враховуючи наведене, суд вбачає
наявність правових підстав для
задоволення позовних вимог про
стягнення з відповідача на користь
позивача 43799,84 грн. боргу за поставлену
теплову енергію, з огляду на те, що у
матеріалах справи відсутні, а
відповідачем не подано суду доказів
оплати поставленої теплової енергії у
спірному періоді.

З огляду на викладене, суд вважає
вимогу позивача про стягнення з
відповідача 43799,84 грн. боргу
обґрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню.

Положенням ст.610 ЦК України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Пунктом 7.2.3. договору встановлено, що у
разі несвоєчасного виконання
розрахунків за теплову енергію
позивачем нараховується пеня в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожен день прострочення.

Ч.6 ст.232 ГК України передбачено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача 1978,81 грн. пені підставні та
підлягають до задоволення.

Згідно ст.625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Виходячи із положень зазначеної
норми, наслідки прострочення
боржником грошового зобов»язання у
вигляді інфляційного нарахування на
суму боргу та 3% річних, якщо інший
розмір процентів не встановлений
договором або законом, не є санкціями, а
виступають способом захисту
майнового права та інтересу, який
полягає у відшкодуванні матеріальних
втрат кредитора від знецінення
грошових коштів внаслідок інфляційних
процесів та отриманні компенсації
(плати) від боржника за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові .

Відтак, у суду відсутні правові
підстави не стягувати нараховані
прокурором 3% річних та інфляційні
втрати за час прострочення.

Позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача 366,86 грн. 3 % річних, 3844,95 грн.
інфляційних втрат, 1978,81 грн. пені, суд
вважає підставними і такими, що
розраховані відповідно до ст.625 ЦК
України, а тому підлягають до
стягнення.

Відповідно до ст.4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести і підтвердити
належними доказами ті обставини, на
яких ґрунтуються її вимоги чи
заперечення на позов.

Відповідно до ст.43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об"єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З приводу клопотання відповідача про
відтермінування боргу судом
зазначається наступне.

Згідно п.7.1.1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
17.10.2012р. №9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України"
відстрочка - це відкладення чи
перенесення виконання рішення на новий
строк, який визначається судом.
Підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема стосовно юридичної
особи -наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення (п.7.2 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.10.2012р. №9 "Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України").

Проте, відповідачем належних доказів в
розмінні ст.33,34 ГПК України, що
підтверджують важкий матеріальний
стан, відсутність коштів на
банківських рахунках і майна, на яке
можливо було б звернути стягнення та
беручи до уваги заперечення позивача
проти задоволення даного клопотання
відповідача, то суд прийшов до
висновку, що в задоволенні клопотання
відповідача, викладеного у відзиві на
позовну заяву від 15.09.2014р. (вх.№39145/14),
про відтермінування оплати
заборгованості до 01.02.2015р. слід
відмовити.

За вимогами пункту 2 частини 2 статті 4
Закону України ,,Про судовий збір''
ставки судового збору встановлюються у
таких розмірах: за подання до
господарського суду позовної заяви
майнового характеру стягується
судовий збір в розмірі 2 відсотки ціни
позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат, немайнового характеру
- один розмір мінімальної заробітної
плати.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати
по сплаті судового збору в сумі 1827,00
грн. покладаються на відповідача
повністю та підлягають стягненню з
нього в доход державного бюджету
України.

Керуючисьст.ст.1, 2, 4-3, 4-4, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44,
49, 75, 82,83, 84, 85, 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1.Позовні вимоги зодоволити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю з транспортного
будівництва у Західному регіоні фірма
«Західтрансбуд» (79044, м.Львів,
вул.Мельника, 8, ідентифікаційний код
30478068) на користь Львівського міського
комунального підприємства
"Львівтеплоенерго" (79040, м.Львів,
вул.Д.Апостола, 1, ідентифікаційний код
05506460) 43799,84 грн. основного боргу, 366,86 грн.
3 % річних, 3844,95 грн. інфляційних втрат,
1978,81 грн. пені.

3. Стягнути з з Товариства з обмеженою
відповідальністю з транспортного
будівництва у Західному регіоні фірма
«Західтрансбуд» (79044, м.Львів,
вул.Мельника, 8, ідентифікаційний код
30478068) в доход Державного бюджету
України 1827,00 грн. витрат по сплаті
судового збору.

4. Накази видати відповідно до ст.116 ГПК
України.

5. В задоволенні клопотання відповідача
, викладеного у відзиві на позовну
заяву від 15.09.2014р. (вх.№39145/14), про
відтермінування оплати заборгованості
до 01.02.2015р. - відмовити.

В засіданні 15.09.14 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
прийнятого рішення. Повний текст
рішення виготовлено 19.09.14р.

Суддя
Кітаєва С.Б.