ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" вересня 2014 р.Справа № 916/2673/14

За позовом: приватного підприємства
"БІЗОН-ТЕХ 2006"

до відповідача: приватного
сільськогосподарського підприємства
"ПЕРЕМОГА"

про стягнення 38 059,78 грн.

Суддя Цісельський О.В.

Представники сторін:

Від позивача: Косюга Ю.П., довіреність
№61/14 від 24.01.2014р.

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Позивач, приватне
підприємство "БІЗОН-ТЕХ 2006", звернувся
до господарського суду Одеської
області з позовною заявою про
стягнення з приватного
сільськогосподарського підприємства
"ПЕРЕМОГА" 38 059,78 грн., де 20 100,00 грн. -
основний борг, 9 900,37 грн. - індексація
ціни товару, 6 030,00 грн. - штраф, 2 029,41 грн. -
пеня.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 10.07.2014р. позовну заяву
(вх.№2719/14) прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі,
присвоєно №916/2673/14 та
справу призначено до розгляду в
судовому засіданні.

Клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи, викладене
в телеграмі (вх.№22720/14 від 02.09.2014р.) -
судом задоволено.

Письмове клопотання позивача про
продовження строку розгляду справи
(вх.№2-3728/14 від 04.09.2014р.) судом
задоволено, у зв'язку з чим строк
розгляду справи було продовжено до
22.09.2014р.

Представник позивача заявлені позовні
вимоги підтримує та просить суд
задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судові
засідання не з'являвся, хоча про час та
місце їх проведення був повідомлений
належним чином, про що свідчать поштові
повідомлення повернуті на адресу суду
з відміткою про вручення останньому
поштової кореспонденції, відзив на
позов та витребувані документи суду не
надав, своїм правом на захист не
скористався.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1.
Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р.,
в разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з ст.75 Господарського
процесуального кодексу України справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Відповідно до ст.85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому
засіданні матеріали справи, надані
позивачем докази, заслухавши пояснення
представника позивача, суд встановив:

24 травня 2013р. між приватним
підприємством "БІЗОН-ТЕХ 2006"
(Постачальник) та приватним
сільськогосподарським підприємством
"ПЕРЕМОГА" (Покупець) було укладено
договір поставки пестицидів №ОД-П-68,
згідно умов п.1.1. якого, вбачається, що у
порядку, строки та на умовах,
визначених цим Договором і
Специфікаціями до нього, Постачальник
зобов'язується поставляти та
передавати у власність Покупця
пестициди (засоби захисту рослин) та
мікродобрива (надалі "пестициди" або
"товар"), а Покупець зобов'язується
приймати цей товар і оплачувати його.

Відповідно до п.2.1. Договору
найменування (асортимент) товару, його
кількість та ціна вказуються в
Специфікаціях до Договору, які є
невід'ємними його частинами.

Із змісту п.4.3. Договору дата (термін,
строк) поставки товару вказується в
Специфікаціях. Якщо їх не вказано, то
товар постачається Покупцю за його
письмовими заявками по мірі
необхідності Покупця в ньому, але не
пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з
моменту одержання Постачальником
заявки про поставку товару.

Пунктом 5.1. Договору визначено, що
Покупець зобов'язується оплатити
Постачальнику товар у строки, вказані в
Специфікаціях, а також зобов'язується
сплатити Постачальнику суму
індексації ціни товару в порядку та
строки, визначені цим Договором. Якщо в
Специфікації не вказано дату ( термін,
строк) оплати товару, то такий товар
оплачується Покупцем у день його
отримання від Постачальника. Такий же
строк оплати товару діє, якщо між
Сторонами фактично відбулась поставка
товару по накладній, але на такий товар
не була підписана Специфікація і він
попередньо не був оплачений Покупцем.

У відповідності до п.п.8.1., 8.1.3. Договору
з метою забезпечення своєчасного
виконання зобов'язань Сторонами та
компенсації можливих втрат, Сторони
передбачили такі договірні штрафні
санкції, які сплачуються, понад суми
збитків: за прострочення строків
виконання грошових зобов'язань
Покупець сплачує Постачальнику пеню у
розмірі 0,05% від простроченої суми
грошового зобов'язання за кожний день
прострочення, а за прострочення понад 20
(двадцяти) календарних днів Покупець
додатково сплачує Постачальнику штраф
у розмірі 30 (тридцяти) % від
простроченої суми. Пеня та штраф на
суму попередньої оплати, якщо товар не
був отриманий Покупцем, не
нараховуються.

Договір набирає чинності з моменту
його підписання Сторонами та діє до
кінця року в якому він був укладений.
Усі поставки Постачальником Покупцю
пестицидів до кінця року, в якому був
укладений цей Договір, а також порядок
його до кінця року, в якому був
укладений цей Договір, а також порядок
їх оплати, регулюється цим Договором.
Якщо сторони в наступному році не
укладуть новий договір поставки
насіння, але фактично Постачальником
будуть здійснюватися поставки Покупцю,
то цей Договір продовжуматиме діяти та
регулювати умови таких поставок між
сторонами в наступному році до дати
укладання нового договору поставки
пестицидів (п.9.1. Договору).

На виконання умов вищезазначеного
договору позивачем відповідачу було
поставлено товар на загальну суму 40 110,00
грн., що підтверджується видатковими
накладними №ЗП8512 від 24.05.2013р. на суму 20
100,00 грн., №ЗП15492 від 30.09.2013р. на суму
20 010,00 грн., специфікаціями №1 від
24.05.2013р. на суму 20 100,00 грн., №2 від 30.09.2013р.
на суму 20 010,00 грн., що підписані
уповноваженими представниками сторін
та скріплені їх печатками, та
довіреностями на отримання
товарно-матеріальних цінностей №14 від
24.05.2013р., №32 від 24.05.2013р.

14.10.2013р. відповідач здійснив повернення
товару на загальну суму 20 010,00 грн., що
підтверджується накладною на
повернення від покупця №ЗП502 від
14.10.2013р.

Проте, відповідачем вартість
отриманого товару на загальну суму 20
100,00 грн. залишено без оплати, що
підтверджується актом звірки
взаєморозрахунків, що підписаний
уповноваженими представниками сторін
та скріплений їх печатками.

Неналежне виконання відповідачем
своїх зобов'язань за договором
поставки пестицидів №ОД-П-68 від 24.05.2013р.
в частині здійснення оплати вартості
отриманого товару і стало підставою
для позивача звернутись до
господарського суду Одеської області
із даним позовом за захистом своїх
порушених прав та охоронюваних законом
інтересів.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши норми чинного
законодавства, суд дійшов висновку про
часткове задоволення позовних вимог з
наступних підстав:

У відповідності до ст.11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини. Правочин, різновидом якого є
договори - основний вид правомірних дій
- це волевиявлення осіб, безпосередньо
спрямовані на виникнення, зміну або
припинення цивільних прав і обов'язків.
При цьому, ст.12 ЦК України передбачає,
що особа здійснює свої цивільні права
вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до частини першої
статті 222 ГК України учасники
господарських відносин, що порушили
майнові права або законні інтереси
інших суб'єктів, зобов'язані поновити
їх, не чекаючи пред'явлення їм
претензії чи звернення до суду.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певні дії (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. При цьому,
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому
числі із договору.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін в силу положень
ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається
лише у випадках, встановлених
договором або законом.

Стаття 712 Цивільного кодексу України
передбачає, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або
іншим подібним використанням, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
укладення та виконання договорів
поставки, у тому числі договору
поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар)
у власність другій стороні (покупцеві),
а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно ст.656 Цивільного кодексу України
предметом договору купівлі-продажу
може бути товар, який є у продавця на
момент укладення договору або буде
створений (придбаний, набутий)
продавцем у майбутньому. Предметом
договору купівлі-продажу можуть бути
майнові права. До договору
купівлі-продажу майнових прав
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не випливає
із змісту або характеру цих прав.
Предметом договору купівлі-продажу
може бути право вимоги, якщо вимога не
має особистого характеру. До договору
купівлі-продажу права вимоги
застосовуються положення про
відступлення права вимоги, якщо інше не
встановлено договором або законом. До
договору купівлі-продажу на біржах,
конкурсах, аукціонах (публічних
торгах), договору купівлі-продажу
валютних цінностей і цінних паперів
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено законом про ці види
договорів купівлі-продажу або не
випливає з їхньої суті. Особливості
договору купівлі-продажу окремих видів
майна можуть встановлюватися законом.

За положеннями ст.662 Цивільного кодексу
України продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар,визначений
договором купівлі-продажу. Продавець
повинен одночасно з товаром передати
покупцеві його приналежності та
документи (технічний паспорт,
сертифікат якості тощо), що стосуються
товару та підлягають переданню разом
із товаром відповідно до договору або
актів цивільного законодавства.

Приписами ст.663 Цивільного кодексу
України визначено, що продавець
зобов'язаний передати товар покупцеві
у строк, встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо зміст договору
не дає змоги визначити цей строк, -
відповідно до положень статті 530 цього
Кодексу.

Умовами ст.665 Цивільного кодексу
України передбачено, що у разі відмови
продавця передати проданий товар
покупець має право відмовитися від
договору купівлі-продажу. Якщо
продавець відмовився передати річ,
визначену індивідуальними ознаками,
покупець має право пред'явити
продавцеві вимоги відповідно до статті
620 цього Кодексу.

Із змісту ст.693 Цивільного кодексу
України вбачається, що якщо договором
встановлений обов'язок покупця
частково або повністю оплатити товар
до його передання продавцем (попередня
оплата), покупець повинен здійснити
оплату в строк, встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо такий строк не
встановлений договором, - у строк,
визначений відповідно до статті 530
цього Кодексу. У разі невиконання
покупцем обов'язку щодо попередньої
оплати товару застосовуються
положення статті 538 цього Кодексу. Якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати. На суму
попередньої оплати нараховуються
проценти відповідно до статті 536 цього
Кодексу від дня, коли товар мав бути
переданий, до дня фактичного передання
товару покупцеві або повернення йому
суми попередньої оплати. Договором
може бути встановлений обов'язок
продавця сплачувати проценти на суму
попередньої оплати від дня одержання
цієї суми від покупця.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. Одностороння відмова
від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається. В свою чергу, порушенням
зобов'язання, відповідно до ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України
якщо у зобов'язання встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Предметом договору купівлі-продажу
може бути товар, який є у продавця на
момент укладення договору або буде
створений (придбаний, набутий)
продавцем у майбутньому (п.1 ст.656
Цивільного Кодексу України).

Як вбачається з розрахунку
заборгованості приведеного позивачем
в позовній заяві та не спростованого
відповідачем, останнім в порушення
вищезазначених приписів чинного
законодавства України та договору -
зобов'язання щодо оплати вартості
отриманого від позивача насіння на
загальну суму 20 100,00 грн. не виконані,
внаслідок чого за відповідачем
утворився борг, який позивачем
зазначено в розмірі - 20 100,00 грн., у
зв'язку з чим стягненню з відповідача
на користь позивача підлягає сума
боргу за отриманий товар, встановлена
судом в розмірі 20 100,00 грн.

Крім того, позивачем заявлено позовні
вимоги про стягнення з приватного
сільськогосподарського підприємства
"ПЕРЕМОГА" 9 900,37 грн. - індексації ціни
товару, 6 030,00 грн. - штрафу, 2 029,41 грн. -
пені.

Оцінюючи вимоги про стягнення пені, суд
зазначає наступне:

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є господарські санкції, до яких
віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання, або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Частиною шостою статті 232 ГК України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм,
початком для нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання буде день, наступний за
днем, коли воно мало бути виконано.
Нарахування санкцій триває протягом
шести місяців. Проте законом або
договором можуть бути передбачені інші
умови нарахування.

Частина перша статті 223 ГК України
передбачає, що при реалізації в
судовому порядку відповідальності за
правопорушення у сфері господарювання
застосовуються загальний та скорочені
строки позовної давності, передбачені
ЦК України, якщо інші строки не
встановлено ГК України.

За змістом пункту 1 частини другої
статті 258 ЦК України щодо вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені)
передбачено спеціальну позовну
давність в один рік.

Поняття позовної давності міститься в
статті 256 ЦК України, відповідно до якої
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Якщо за невиконання або неналежне
виконання зобов'язання встановлено
штрафні санкції, то збитки
відшкодовуються в частині, не покритій
цими санкціями. Законом або договором
можуть бути передбачені випадки, коли:
допускається стягнення тільки
штрафних санкцій; збитки можуть бути
стягнуті у повній сумі понад штрафні
санкції; за вибором кредитора можуть
бути стягнуті або збитки, або штрафні
санкції. Вимогу щодо сплати штрафних
санкцій за господарське
правопорушення може заявити учасник
господарських відносин, права чи
законні інтереси якого порушено, а у
випадках, передбачених законом, -
уповноважений орган, наділений
господарською компетенцією. Відсотки
за неправомірне користування чужими
коштами справляються по день сплати
суми цих коштів кредитору, якщо законом
або договором не встановлено для
нарахування відсотків інший строк. За
грошовим зобов'язанням боржник не
повинен платити відсотки за час
прострочення кредитора. Нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано. У випадках, передбачених
законом, штрафні санкції за порушення
господарських зобов'язань стягуються
судом у доход держави (ст.232 ГК України).

Відтак частина шоста статті 232 ГК
України передбачає строк та порядок, у
межах якого нараховуються штрафні
санкції, а строк, протягом якого особа
може звернутись до суду за захистом
свого порушеного права, встановлюється
ЦК України.

Наразі, наданий позивачем розрахунок
пені, на думку суду, здійснений
неналежним чином, у зв'язку з чим судом
було самостійно розраховано пеню
наступним чином:

Сума боргу (грн.)Період
прострочкиКількість днів
прострочкиРозмір облікової ставки
НБУРозмір подвійної облікової ставки
НБУ в деньСума пені за період
прострочки20100.0016.10.2013 - 14.04.20141816.5000 %0.036
%*1295.7620100.0015.04.2014 - 16.04.201429.5000 %0.052 %*20.93

Отже загальна сума пені за самостійним
розрахунком суду складає 1 316,69 грн., у
зв'язку чим, стягненню з відповідача на
користь позивача підлягає сума пені в
розмірі 1 316,69 грн. В іншій
частині заявлених до стягнення пені в
розмірі 712,72 грн. суд відмовляє.

Оцінюючи позовні вимоги про стягнення
з відповідача штрафу в розмірі 6030,00 грн.
суд зазначає наступне:

Як було вище встановлено судом, за
порушення зобов'язань за договором
позивач нарахував відповідачу у
відповідності до приписів договору
штраф в сумі 6030,00 грн., при цьому судом
встановлено що наданий позивачем
розрахунок штрафу здійснений належним
чином.

Відповідно до ст.83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Норми матеріального права, а саме ст. 233
ГК України, яка цілком кореспондується
із ч.3 ст.551 ЦК України, встановлює, що
суд має право зменшити розмір санкцій,
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора.

При цьому, повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов`язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може, з урахуванням інтересів боржника,
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

За приписами ст.549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання, або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Право встановити в договорі розмір та
порядок нарахування штрафу надано
сторонам частиною четвертою статті 231
ГК України.

Правовий аналіз названих статей
свідчить, що вони не є імперативними та
застосовуються за визначених умов на
розсуд суду.

Проаналізувавши встановлені у справі
обставини, суд враховує те, що з
пояснень представника позивача, судом
встановлено, що господарські
правовідносини між позивачем та
відповідачем носять тривалий,
взаємовигідний, конструктивний
характер, прострочка відповідача по
розрахункам з позивачем виникла із-за
фінансових труднощів, та оскільки, на
думку суду, штраф - це фінансова
санкція, спрямована на спонукання
сторони, винної у порушенні
зобов'язання, до його виконання та
дотримання в подальшому, а не засіб
безпідставного збагачення, суд вважає
за доцільне зменшити розмір штрафу,
який слід стягнути з відповідача на
користь позивача та встановити його в
розмірі 3 000,00 грн.

Щодо позовної вимоги позивача в
частині стягнення з відповідача
інфляційного збільшення, суд зазначає
наступне:

Інфляційні збитки є наслідком
інфляційних процесів в економіці, а
тому їх слід вважати складовою
частиною основного боргу, стягнення
яких передбачене статтею 625 Цивільного
кодексу України. Передбачене законом
право кредитора вимагати сплату боргу
з урахуванням індексу інфляції є
способом захисту його майнового права
та інтересу, суть якого полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів.

Приймаючи до уваги те, що сторонами в
договорі ціна товару визначається, з
врахуванням курсу доларах США, у
зв'язку з чим у позивача відсутні
матеріальні втрати від знецінення
грошових коштів внаслідок інфляційних
процесів, у зв'язку з чим, суд відмовляє
позивачу у задоволенні позовних вимог
в частині стягнення з відповідача
інфляційних нарахувань.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищезазначені матеріали
справи та проаналізовані положення
чинного законодавства України, суд,
вбачає доведеними та обґрунтованими
заявлені позовні вимоги приватного
підприємства "БІЗОН-ТЕХ 2006", у зв'язку з
чим стягненню з приватного
сільськогосподарського підприємства
"ПЕРЕМОГА" на користь позивача підлягає
сума боргу в розмірі 20 100,00 грн., пені в
розмірі 1 316,69 грн., штрафу в розмірі 3 000,00
грн. В іншій частині позову суд
відмовляє.

Відповідно до приписів ст.ст.44, 49 ГПК
України слід стягнути з відповідача на
користь позивача витрати по сплаті
судового збору пропорційно
задоволеним позовним вимогам, а саме 1
317,45 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов приватного підприємства
"БІЗОН-ТЕХ 2006" - задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного
сільськогосподарського підприємства
"ПЕРЕМОГА" (66127, Одеська обл., Балтський
район, с. Лісничівка, код ЄДРЮОФОП 05530792)
на користь приватного підприємства
"БІЗОН-ТЕХ 2006" (70605, Запорізька обл.,
Пологівський район, м. Пологи, вул.
Крупської, буд.162, кв.11, код ЄДРЮОФОП
34216986) 20 100 (двадцять тисяч сто) грн. 00 коп.
- основного боргу, 1 316 (одна тисяча
триста шістнадцять) грн. 69 коп. - пені, 3
000 (три тисячі) грн. 00 коп. - штрафу, 1 317
(одна тисяча триста сімнадцять) грн. 45
коп. - судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду Одеської
області набирає чинності у порядку ст.85
ГПК України..

Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК
України.

Повний текст рішення складено
22.09.2014р.

Суддя
О.В. Цісельський