ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
16 тел. 235-24-26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2014 р.
Справа № 911/2266/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Лутак Т.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Комунального підприємства
«Теплокомуненерго» Олександрійської
міської радидо Білоцерківського
національного аграрного університету
в особі Олександрійського
технікумупро стягнення 1 448 442, 35 грн.за
участю представників:

від позивача: Лукашевська Ю.А.

від відповідача: Ваврінчук С.Г.

суть спору:

Позивач звернувся до господарського
суду з позовом про стягнення з
відповідача 1 448 442, 35 грн.
заборгованості за договорами про
закупівлю послуг за державні кошти №
82-ДЗ від 20.03.2014 р., № 82-ДЗ від 08.01.2013 р., №
82-ДЗ від 15.03.2012 р. та договором № 82 на
постачання теплової енергії від 10.03.2011
р. (надалі - договори), з яких: 988 159, 38 грн.
- основного боргу, 351 840, 35 грн. - пені, 41
514, 75 грн. - 3 % річних та 66 927, 87 грн. -
інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач посилається на неналежне
виконання відповідачем своїх
договірних зобов'язань щодо здійснення
оплати за спожиту теплову енергію.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 13.06.2014 р. порушено
провадження у даній справі та
призначено її розгляд у судовому
засіданні на 17.07.2014 р.

15.07.2014 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
від відповідача надійшли письмові
пояснення на позовну заяву № 01-12/630 від
10.07.2014 р. (вх. № 13983/14 від 15.07.2014 р.), у яких
останній просить суд зменшити розмір
пені на 100 відсотків.

До господарського суду Київської
області від позивача надійшла заява
про зменшення позовних вимог № 704 від
14.07.2014 р. (вх. № 13966/14 від 15.07.2014 р.), у якій
позивач зменшує свої позовні вимоги в
частині основного боргу на суму 115 969, 28
грн. та просить стягнути з відповідача
872 190, 10 грн. - основного боргу, 351 840, 35
грн. - пені, 41 514, 75 грн. - 3 % річних та 66 927,
87 грн. - інфляційних втрат, а всього - 1 332
473, 07 грн.

Суд, в порядку ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України,
прийняв вищезазначену заяву про
зменшення позовних вимог, до розгляду.

17.07.2014 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
від позивача надійшли документи по
справі № 803 від 16.07.2014 р. (вх. № 14184/14 від
17.07.2014 р.).

До господарського суду Київської
області від відповідача надійшли
письмові пояснення на позовну заяву,
документи по справі № 01-12/630 від 10.07.2014 р.
(вх. № 14172/14 від 17.07.2014 р.) та клопотання №
01-12/691 від 16.07.2014 р. (вх. № 14171/14 від 17.07.2014
р.) про відстрочення виконання по
сплаті боргу терміном на 1 рік.

У судовому засіданні 17.07.2014 р. судом,
відповідно до ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено перерву до 18.08.2014 р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 17.07.2014 р., за клопотанням
представника відповідача, продовжено
строк вирішення спору у справі № 911/2266/14
на п'ятнадцять днів.

18.08.2014 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
від позивача надійшли заява про
зменшення позовних вимог № 248 від 07.08.2014
р. (вх. № 16733/14 від 18.08.2014 р.), у якій
позивач зменшує свої позовні вимоги в
частині основного боргу на 100 000, 00 грн.
та в частині пені на 332 244, 53 грн. і
просить суд стягнути з відповідача на
користь позивача 900 228, 54 грн.
заборгованості за договорами про
закупівлю послуг за державні кошти №
82-ДЗ від 20.03.2014 р., № 82-ДЗ від 08.01.2013 р., №
82-ДЗ від 15.03.2012 р. та договором № 82 на
постачання теплової енергії від 10.03.2011
р., з яких: 772 190, 10 грн. - основного боргу,
19 595, 82 грн. - пені, 41 514, 75 грн. - 3 % річних
та 66 927, 87 грн. - інфляційних втрат.

Суд, в порядку ст. 22 Господарського
процесуального кодексу, прийняв
вищезазначену заяву про зменшення
позовних вимог до розгляду.

Таким чином, судом розглядаються
вимоги про стягнення з відповідача 900
228, 54 грн. заборгованості за договорами
про закупівлю послуг за державні кошти
№ 82-ДЗ від 20.03.2014 р., № 82-ДЗ від 08.01.2013 р.,
№ 82-ДЗ від 15.03.2012 р. та договором № 82 на
постачання теплової енергії від 10.03.2011
р., з яких: 772 190, 10 грн. - основного боргу,
19 595, 82 грн. - пені, 41 514, 75 грн. - 3 % річних
та 66 927, 87 грн. - інфляційних втрат.

До господарського суду Київської
області від відповідача надійшли
додаткові письмові пояснення на
позовну заяву № 01-12/778 від 15.08.2014 р. (вх. №
16792/14 від 18.08.2014 р.).

У судовому засіданні 18.08.2014 р. судом,
відповідно до ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено перерву до 26.08.2014 р.

Присутній у судовому засіданні 26.08.2014 р.
представник позивача повністю
підтримав заявлені позовні вимоги, з
урахуванням поданих ним заяв про
зменшення розміру позовних вимог, і
просив суд їх задовольнити з підстав
викладених у позові.

Представник відповідача у судовому
засіданні 26.08.2014 р. проти задоволення
позову не заперечив, однак просив суд
зменшити розмір пені на 100 відсотків та
відстрочити виконання рішення
терміном на 1 рік з підстав заявлених у
поданих ним письмових поясненнях.

У судовому засіданні 26.08.2014 р.,
відповідно до ч. 2 ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, присутніх у судовому засіданні,
дослідивши докази та оцінивши їх в
сукупності, суд

встановив:

Між Комунальним підприємством
«Теплокомуненерго» Олександрійської
міської ради (позивач) та
Олексанрійським технікумом
Білоцерківського національного
аграрного університету (відповідач)
було укладено наступні договори:
договір № 82 на постачання теплової
енергії від 10.03.2011 р. (надалі - договір №
1), договір № 82-ДЗ про закупівлю послуг
за державні кошти від 15.03.2012 р. (надалі -
договір № 2), договір № 82-ДЗ про
закупівлю послуг за державні кошти від
08.01.2013 р. (надалі - договір № 3) та договір
№ 82-ДЗ про закупівлю послуг за державні
кошти від 20.03.2014 р. (надалі - договір № 4).

Предметами вищезазначених договорів є
постачання позивачем відповідачу
теплової енергії у відповідності з
діючими нормами теплопостачання та
оплата відповідачем отриманої
теплової енергії.

Пунктом 6.1 договору № 1 передбачено, що
оплата за спожиту енергію виконується
в грошовій формі згідно з тарифами
(цінами), затвердженими виконавчим
комітетом Олександрійської міської
ради: абонентська плата, яка визначає
вартість обслуговування одиниці
приєднаного теплового навантаження
згідно технічних умов на приєднання
відповідача - щомісячно на протязі
року; вартість фактично спожитої
теплової енергії - щомісячно на протязі
опалювального сезону. Діючі тарифи
приведені в додатку 1, що є невід'ємною
частиною цього договору.

Відповідно до п. 6.7 договору № 1 у разі
витрат теплової енергії понад
розрахункову кількість по договору за
умови температури зовнішнього повітря
нижче зазначеної в договорі за даний
період, різниця між заявленою і
фактично спожитою тепловою енергією
сплачується відповідачем на протязі 5
днів після отримання рахунку-фактури
позивача.

Згідно з п. 6.8 договору № 1 за
несвоєчасну оплату відповідач сплачує
пеню в розмірі: 1 % з простроченої суми
за кожен день прострочення, але не
більше 100 % загальної суми
заборгованості - для підприємств,
організацій і закладів - суб'єктів
підприємницької діяльності, незалежно
від форм власності і господарювання; 0,75
% з простроченої суми за кожен день
прострочення, але не більше подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла в період, за який
нараховується пеня - для бюджетних
закладів і організацій.

Пунктом 10.1 договору № 1 встановлено, що
цей договір укладається терміном на
один рік, вступає в силу з дня його
підписання обома сторонами і діє до
10.03.2012 р.

Відповідно до п. 4.1 договору № 2 оплата
за спожиту енергію виконується в
грошовій формі в п'ятиденний термін з
моменту отримання відповідачем
рахунку-фактури, який є актом
підтвердження наданих послуг.

Згідно з п. 8.2 договору № 2 за
несвоєчасну оплату відповідач сплачує
пеню в розмірі 0,75 % з простроченої суми
за кожен день прострочення, але не
більше подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який нараховується пеня.

Пунктом 11.1 договору № 2 визначено, що
договір набирає чинності з 01 лютого 2012
року і діє до 31 грудня 2012 року
відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України.

Відповідно до п. 4.1 договору № 3 оплата
за спожиту енергію виконується в
грошовій формі в п'ятиденний термін з
моменту отримання відповідачем
рахунку-фактури, який є актом
підтвердження наданих послуг.

Згідно з п. 8.2 договору № 3 за
несвоєчасну оплату відповідач сплачує
пеню в розмірі 0,75 % з простроченої суми
за кожен день прострочення, але не
більше подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який нараховується пеня.

Пунктом 11.1 договору № 3 визначено, що
договір набирає чинності з 01 січня 2013
року і діє до 31 грудня 2013 року.

Відповідно до п. 4.1 договору № 4 оплата
за спожиту теплову енергію виконується
в грошовій формі в десятиденний термін
з моменту отримання відповідачем
рахунку-фактури, який є актом
підтвердження наданих послуг.

Згідно з п. 8.2 договору № 4 за
несвоєчасну оплату відповідач сплачує
пеню в розмірі 0,75 % з простроченої суми
за кожен день прострочення, але не
більше подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який нараховується пеня.

Пунктом 11.1 договору № 4 визначено, що
договір набирає чинності з моменту
підписання і діє до 31 грудня 2014 року.

На виконання умов вищевказаних
договорів позивач надавав відповідачу
послуги з постачання теплової енергії,
що підтверджується наявними у
матеріалах справи рахунками-фактури та
реєстрами рахунків за наданні послуги
теплопостачання, проте, відповідач
неналежним чином виконував свої
договірні зобов'язання щодо оплати за
спожиту теплову енергію, у зв'язку з чим
за останнім утворилася заборгованість
у розмірі 772 190, 10 грн. за період з
листопада 2011 року по квітень 2014 року
(включно), що і стало підставою для
звернення позивача з позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії, або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно з ст. 903 Цивільного кодексу
України якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором. Якщо
неможливість виконати договір виникла
з вини замовника, він зобов'язаний
виплатити виконавцеві плату в повному
обсязі, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 173 Господарського кодексу
України передбачено, що один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Стаття 193 Господарського кодексу
України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частина друга цієї ж статті передбачає,
що кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського
кодексу України не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 253 Цивільного кодексу України
передбачено, що перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

З огляду на вищевикладене та
враховуючи, що отримання послуг з
постачання теплової енергії та
існування заборгованості за спожиту
теплову енергію відповідачем не
заперечується, борг перед позивачем на
час прийняття рішення не погашений,
його розмір підтверджується наявними
матеріалами справи, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги про
стягнення з відповідача 772 190, 10 грн.
основного боргу за договорами про
закупівлю послуг за державні кошти №
82-ДЗ від 20.03.2014 р., № 82-ДЗ від 08.01.2013 р., №
82-ДЗ від 15.03.2012 р. та договором № 82 на
постачання теплової енергії від 10.03.2011
р. є доведеними, обґрунтованими,
підтверджені належними доказами і
підлягають задоволенню.

Крім того, позивач, на підставі п. 8.2
договорів, просить суд стягнути з
відповідача пеню в розмірі 0,75 % з
простроченої суми за кожен день
прострочення, але не більше подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла в період, за який
нараховується пеня, яка за розрахунком
позивача складає - 19 595, 82 грн. за період
з 17.11.2013 р. по 19.05.2014 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 3
ст. 549 Цивільного кодексу України).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу
України передбачено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Судом перевірено розрахунок пені,
зроблений позивачем та встановлено, що
він є арифметично невірним, оскільки
позивачем не було враховано конкретні
дати часткової сплати коштів
відповідачем.

Таким чином, за розрахунком суду,
зробленим за зазначений позивачем
період, сума пені становить 14 526, 74 грн.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи, відповідач у своїх письмових
поясненнях № 01-12/630 від 10.07.2014 р. просить
суд зменшити розмір пені на 100
відсотків. В обґрунтування зазначеної
вимоги відповідач посилається на те, що
ним частково виконуються зобов'язання,
він продовжує погашати існуючу
заборгованість, він є неприбутковим
освітнім закладом та на складну
ситуацію в державі, що склалася з
державним фінансуванням в Україні.
Крім того, відповідач зазначає, що
стягнення з нього суми заборгованості
за теплопостачання призведе до
несвоєчасної виплати заробітної плати
викладачам та працівникам
університету, несвоєчасної виплати
стипендій та інших обов'язкових
платежів, а також до соціальної напруги
в колективі навчального закладу.

Частиною 1 ст. 550 Цивільного кодексу
України передбачено, що право на
неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Проте, згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного
кодексу України розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського
кодексу України у разі якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 3.17.4. постанови Пленуму
Вищого господарського суду від 26.12.2011 р.
№ 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» вирішуючи, в тому
числі й з власної ініціативи, питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо. Крім
того, ця процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 Цивільного
кодексу України і статтею 233
Господарського кодексу України.

Враховуючи обставини справи, подані
докази, з огляду на вчинення
відповідачем дій щодо погашення
заборгованості, майновий стан сторін,
які беруть участь у зобов'язанні,
зважаючи на те, що відповідач є
бюджетним закладом, який фінансується
за рахунок державного бюджету і є
неприбутковою організацією, що
підтверджується статутом, який
міститься в матеріалах справи, суд
вважає за можливе, з урахуванням
приписів ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України,
зменшити розмір пені, що підлягає
стягненню до 1 452, 67 грн., в частині
стягнення 13 074, 07 грн. пені відмовити.

Крім того, враховуючи те, що відповідач
порушив строки виконання грошового
зобов'язання, позивач просить суд
стягнути з відповідача 3 % річних та
інфляційні втрати з простроченої суми
грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно розрахунку позивача 3 % річних з
простроченої суми за період з
листопада 2011 року по квітень 2014 року
складають 41 514, 75 грн., інфляційні
втрати за період з листопада 2011 року по
квітень 2014 року складають 66 927, 87 грн.

Судом перевірено розрахунок 3 % річних
та інфляційних втрат, зроблений
позивачем та встановлено, що він є
арифметично невірним, оскільки
позивачем не було враховано строки
виконання грошового зобов'язання,
передбачені п. 6.7 та п. 4.1 договорів, а
також конкретні дати часткової сплати
коштів відповідачем.

Таким чином, за розрахунком суду, який
зроблений з урахуванням строків
виконання грошового зобов'язання, що
передбачені договорами, ст. 253
Цивільного кодексу України, конкретних
дат сплати відповідачем коштів за
спожиту теплову енергію та зазначеного
позивачем періоду нарахування, сума 3 %
річних становить 38 539, 08 грн., а сума
інфляційних втрат - 59 046, 99 грн.

Враховуючи вищенаведене, суд частково
задовольняє вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача
заборгованості за договорами про
закупівлю послуг за державні кошти №
82-ДЗ від 20.03.2014 р., № 82-ДЗ від 08.01.2013 р., №
82-ДЗ від 15.03.2012 р. та договором № 82 на
постачання теплової енергії від 10.03.2011
р., а саме у розмірі 871 228, 84 грн., з яких:
772 190, 10 грн. - основного боргу, 1 452, 67 грн.
- пені, 38 539, 08 грн. - 3 % річних та 59 046, 99
грн. - інфляційні втрати.

При цьому, суд зазначає, що у разі
зменшення судом розміру неустойки у
резолютивній частині судового рішення
зазначається про часткове задоволення
позову і розмір суми неустойки, що
підлягає стягненню. Судовий збір у разі
зменшення судом розміру неустойки
покладається на відповідача повністю,
без урахування зменшення неустойки (п.
3.17.4 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
р. № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Разом з тим, відповідачем було подано
клопотання про відстрочення оплати
суми заборгованості № 01-12/691 від 16.07.2014
р. (вх. № 14171/14 від 17.07.2014 р.), у якому
останній просить суд врахувати ступінь
вини відповідача у виникненні спору,
наявність складної ситуації з
державним фінансуванням в Україні та
прийняти рішення про відстрочення
виконання по сплаті боргу терміном на 1
рік

Відповідно до ст. 121 Господарського
процесуального кодексу України при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора і у
виняткових випадках, залежно від
обставин справи, може відстрочити або
розстрочити виконання рішення, ухвали,
постанови, змінити спосіб та порядок їх
виконання.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право відстрочити або розстрочити
виконання рішення.

Відстрочка - це відкладення чи
перенесення виконання рішення на новий
строк, який визначається господарським
судом (п. 7.1.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.10.2012
р. № 9 «Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України»).

Відповідно до п. 7.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.10.2012 р. № 9 «Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України»
підставою для відстрочки виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк. При цьому слід мати
на увазі, що згоди сторін на вжиття
заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця
стаття не вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки
виконання рішення. Проте, вирішуючи
питання про відстрочку виконання
рішення, господарський суд повинен
враховувати матеріальні інтереси
сторін, їх фінансовий стан, ступінь
вини відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Своє клопотання про відстрочку
виконання рішення відповідач
обґрунтовує тим, що він є неприбутковою
бюджетною установою та фінансується з
державного бюджету Міністерством
аграрної політики та продовольства
України згідно затверджених
кошторисів в межах щомісячних
асигнувань, по незалежним від
відповідача причинам фінансування
проводиться з затримкою, стягнення з
відповідача суми заборгованості
призведе до несвоєчасної виплати
заробітної плати викладачам та
працівникам університету, виплати
стипендій та інших обов'язкових
платежів, а також до соціальної напруги
в колективі навчального закладу.

В свою чергу, позивач просить суд
відмовити відповідачу в задоволенні
заяви про відстрочку виконання
судового рішення, оскільки в разі
задоволення такої заяви фінансове
становище позивача значно погіршиться.

Дослідивши та оцінивши у сукупності
подані сторонами докази і наведені
ними обґрунтування, суд встановив
наявність об'єктивних обставин, що
ускладнюють виконання рішення у даній
справі, зокрема, скрутний фінансовий
стан відповідача.

За таких обставин, враховуючи
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
скрутний матеріальний стан
відповідача, його неприбутковість та
фінансування з державного бюджету, суд
вважає за можливе відстрочити
виконання рішення у справі № 911/2266/14
строком на 6 (шість) місяців.

Судовий збір, відповідно приписів ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладається судом на обидві
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Разом з тим, відповідно до ст. 7 Закону
України «Про судовий збір» сплачена
сума судового збору повертається за
ухвалою суду в разі: 1) зменшення
розміру позовних вимог або внесення
судового збору в більшому розмірі, ніж
встановлено законом; 2) повернення
заяви або скарги; 3) відмови у відкритті
провадження у справі; 4) залишення заяви
або скарги без розгляду (крім випадків,
якщо такі заяви або скарги залишені без
розгляду у зв'язку з повторним
неприбуттям позивача або за його
клопотанням); 5) закриття провадження у
справі.

У випадках, установлених пунктом 1
частини першої цієї статті, судовий
збір повертається в розмірі
переплаченої суми; в інших випадках,
установлених частиною першою цієї
статті, - повністю.

За таких обставин, суд вважає за
необхідне повернути з Державного
бюджету України Комунальному
підприємству «Теплокомуненерго»
Олександрійської міської ради 10 964, 28
грн. судового збору, виходячи із суми
зменшення розміру позовних вимог,
сплаченого згідно платіжного
доручення № 809 від 02.06.2014 р.

Керуючись ст.ст. 32-34, 49, 82-85, 121
Господарського процесуального кодексу
України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги Комунального
підприємства «Теплокомуненерго»
Олександрійської міської ради
задовольнити частково.

2. Стягнути з Білоцерківського
національного університету в особі
Олександрійського технікуму (09100,
Київська область, місто Біла Церква,
площа Соборна, будинок 8/1,
ідентифікаційний код - 00493712) на користь
Комунального підприємства
«Теплокомуненерго» Олександрійської
міської ради (28000, Кіровоградська
область, місто Олександрія, вулиця 50
років Жовтня, будинок 32-А,
ідентифікаційний код - 00185330) 772 190
(сімсот сімдесят дві тисячі сто
дев'яносто) грн. 10 коп. - основного боргу,
1 452 (одна тисяча чотириста п'ятдесят
дві) грн. 67 коп. - пені, 38 539 (тридцять
вісім тисяч п'ятсот тридцять дев'ять)
грн. 08 коп. - 3 % річних, 59 046 (п'ятдесят
дев'ять тисяч сорок шість) грн. 99 коп. -
інфляційних втрат та 17 686 (сімнадцять
тисяч шістсот вісімдесят шість) грн. 06
коп. - судового збору.

3. Відстрочити виконання рішення
господарського суду Київської області
від 26.08.2014 р. у справі № 911/2266/14 строком
на 6 (шість) місяців.

4. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

5. Повернути Комунальному
підприємству «Теплокомуненерго»
Олександрійської міської ради (28000,
Кіровоградська область, місто
Олександрія, вулиця 50 років Жовтня,
будинок 32-А, ідентифікаційний код -
00185330) з Державного бюджету України суму
судового збору у розмірі 10 964 (десять
тисяч дев'ятсот шістдесят чотири) грн. 28
коп., сплаченого згідно платіжного
доручення № 809 від 02.06.2014 р.

6. Видати наказ після набрання
судовим рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги відповідно до ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України та може бути оскаржене в
порядку, передбаченому чинним
законодавством України.

Повне рішення складено: 01.09.2014 р.

Суддя
Т.В. Лутак