РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

"16" вересня 2014 р.
Справа № 906/693/13

Рівненський апеляційний
господарський суд у складі колегії:

головуючий суддя
Грязнов В.В.

суддя
Мельник О.В. ,

суддя
Розізнана І.В.

секретар судового засідання Ярема Г.В.,

за участю представників сторін:

позивача- не з'явився;

відповідача- ОСОБА_3,
підприємець,

ОСОБА_1(довіреність від 08.05.2012р.);

відділу ДВС- Кошман Л.А. (довіреність
№б/н від 21.08.2014р.),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Відповідача-Фізичної особи-під-приємця
ОСОБА_3 на ухвалу господарського суду
Житомирської області від 21.07.2014р. за
наслідками розгляду скарги на дії ДВС у
справі №906/693/13

за позовом Житомирського
обласного територіального Відділення

Антимонопольного
комітету України

до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення 136 000 грн. 00 коп.
штрафу та пені,-

Представникам сторін роз'яснено права
та обов'язки, передбачені ст.ст.22, 28 ГПК
Ук-раїни. Клопотання про здійснення
технічної фіксації судового процесу
заявлено не було. Заяви про відвід
суддів не надходило.

Ухвалою господарського суду
Житомирської області від 21.07.2014р. у
справі №906/693/ 13 (суддя Терлецька-Байдюк
Н.Я.) відмовлено в задоволенні скарги
ФОП ОСОБА_3 на дії держав-ного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Новоград-Волинського міськрайонного
уп-равління юстиції Житомирської
області (надалі в тексті - Відділ ДВС) у
справі за позовом Жито-мирського
обласного Територіального відділення
Антимонопольного комітету України до
Фізич-ної особи-підприємця ОСОБА_3
(надалі в тексті - ФОП ОСОБА_3) про
стяг-нення 136 000 грн. 00 коп. штрафу та
пені.

Відхиляючи скаргу, суд першої
інстанції виходив з того, що строк,
добровільно установле-ний постановою
від 30.01.2014р. про відкриття виконавчого
провадження закінчився 05.02.2014р., а
ухвала про розстрочку виконання
рішення була винесена лише 20.02.2014р.,
тому, на переко-нання суду першої
інстанції - доводи Скаржника є
неправомірними, а підстави для
задоволення скарги відсутні.(т.2,
арк.справи 55-56).

Не погоджуючись із винесеною ухвалою
Відповідач подав апеляційну скаргу до
Рівненсь-кого апеляційного
господарського суду, в якій просить
скасувати зазначену ухвалу
господарсь-кого суду Житомирської
області від 21.07.2014р. у даній справі та
прийняти нове рішення.

Скаржник вважає ухвалу суду
безпідставною і незаконною, винесеною
з порушенням при-писів матеріального
права. Зазначає, що в порушення п.3.7.1
Інструкції з організації примусового
виконання рішень суд першої інстанції
не врахував, що оскаржувана постанова
державного вико-навця була винесена не
06.02.2014р., як того вимагає вищезгадана
Інструкція, а 06.06.2014р. - тоб-то через 5
місяців після того як постановою про
відкриття виконавчого провадження
надано строк на добровільне виконання
рішення суду, що на переконання
Скаржника, свідчить про
невідповід-ність обставинам справи
висновків суду. Також звертає увагу
суду апеляційної інстанції, що рі-шення
суду виконано ФОП ОСОБА_3 в
добровільному порядку, при цьому,
Відділом ДВС не вчинено жодних дій
примусового характеру, які відповідно
до Закону України «Про виконавче
провадження» спрямовані саме на
примусове виконання рішення суду;
Відділ ДВС фактичного стягнення
заборгованості не проводив, оскільки
Відповідач станом на 06.062014р., на момент
ви-несення оскаржуваної постанови
самостійно погашав заборгованість у
повній відповідності до гра-фіку,
затвердженого судом в ухвалі про
розстрочку від 20.02.2014р.

Скаржник зауважує, що на момент
винесення оспорюваної постанови
Відділу ДВС було ві-домо про зазначену
ухвалу від 20.02.2014р., її копія наявна в
матеріалах виконавчого проваджен-ня.
Враховуючи це, Відділ ДВС не був вправі
стягувати з боржника-ФОП ОСОБА_3
виконавчий збір, оскільки такий
обчислюється від фактично стягнутої
органом ДВС суми або вартості майна
боржника.(т.2, арк.справи 78-81).

Ухвалами Рівненського апеляційного
господарського суду від 05.09.2014р.
поновлено про-пущений строк та
прийнято апеляційну скаргу
Відповідача до провадження, справу
призначено до слухання.(т.2, арк.справи
75-76).

В день судового засідання 16.09.2014р.
представник Відділу ДВС подав відзив
на апеля-ційну скаргу, в якому просить
суд відмовити в задоволенні
апеляційної скарги; додав копію
поста-нови про закінчення виконавчого
провадження від 27.08.2014р. ВП №41781194 щодо
стягнення з ФОП ОСОБА_3 на користь
Житомирського обласного
територіального відділення
Антимонопо- льного комітету України 68
000,00 грн. штрафу та 68 000,00 грн. пені у
зв'язку із повною сплатою боргу.(т.2,
арк.справи 87-88).

Позивач не скористався правом надати
відзив на апеляційну скаргу, явку свого
представни-ка не забезпечив.

Крім того, в день судового засідання
апелянт подав письмові пояснення, де
знову вказує, що Відділом ДВС не було
вчинено жодних виконавчих дій, а тому
підстави для стягнення вико-навчого
збору відсутні та просить суд
скасувати оскаржувану ухвалу.(т.2, арк.
справи 90-91).

В судовому засіданні апеляційної
інстанції 16.09.2014р. Відповідач та
представник підтри-мали доводи
апеляційної скарги та надали пояснення
в обґрунтування своєї позиції, просили
апе-ляційний суд скасувати ухвалу суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким визнати про-типравним та
скасувати постанову про стягнення
виконавчого збору від 06.06.2014р.

Представник Відділу ДВС заперечив
проти доводів та вимог апеляційної
скарги та надав свої пояснення.

Неявка представника Позивача в судове
засідання 16.09.2014р. не перешкоджає
розгляду скарги, оскільки, ухвалою
апеляційного господарського суду у
даній справі від 05.09.2014р. явка
представників сторін не визнавалась
обов'язковою.(т.2, арк.справи 76, 84).

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши представників, вивчивши
матеріали справи, наявні в ній докази,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до рішення господарського
суду Житомирсь-кої області від 18.06.2013р.
у справі №906/693/13 (суддя
Терлецька-Байдюк Н.Я.), залишеного без
змін постановою Рівненського
апеляційного господарського суду від
20.11.2013р. - з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 на користь Житомирського
обласного територі-ального відділення
Антимонопольного комітету України
(надалі в тексті - Територіальне
відділен-ня) підлягає стягненню 68 000,00
грн. штрафу та 68 000,00 грн. пені.

Вбачається, що на виконання рішення та
постанови місцевим судом 21.01.2014р.
видано на-каз №906/693/13.(т.1, арк.справи 146).

Матеріали справи свідчать, що 30.01.2014р.
старшим державним виконавцем Відділу
ДВС Шевчук М.А. відкрито виконавче
провадження №ВП №41781194 щодо стягнення
з ФОП ОСОБА_3 на користь
Територіального відділення 68 000,00 грн.
штрафу та 68 000,00 грн. пені.; надано
можливість самостійно виконати наказ
суду до 05.02.2014р.(т.2, арк.справи 3).

Разом з тим, 04.02.2014р. Відповідач
надіслав на адресу суду першої
інстанції заяву про розстрочку
виконання рішення господарського суду
Житомирської області від 18.03.2013р. у
даній справі. Заяву було прийнято і
призначено до розгляду на 17.02.2014р.(т.1,
арк.справи 149-150, 155).

З матеріалів справи вбачається, що
ухвалою господарського суду
Житомирської області від 20.02.2014р. заяву
Відповідача задоволено, суму боргу
розстрочено на п'ять місяців.(т.1, арк.
справи 194).

Наявними в справі копіями банківських
виписок стверджується факт повної
сплати станом на 07.07.2014р. Відповідачем
боргу згідно графіку розстрочки.(т.2,
арк.справи 6-8, 50-51).

Матеріалами справи стверджено, що
06.06.2014р. ВП №41781194 державним виконавцем
Марчук Д.Ю. винесено постанову про
стягнення з боржника виконавчого збору
в сумі 13 600 грн. (т.1, арк.справи 46).

Перевіривши дотримання місцевим судом
вимог чинного законодавства при
винесенні ос-каржуваної ухвали,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга є обґрунтованою і підлягає
за-доволенню, а ухвала місцевого суду -
скасуванню, з огляду на таке:

Згідно ст.45 ГПК України, господарські
суди здійснюють правосуддя шляхом
прийняття обо-в'язкових до виконання на
усій території України рішень, ухвал,
постанов. Рішення і постанови
господарських судів приймаються
іменем України.

Невиконання вимог рішень, ухвал,
постанов господарських судів тягне
відповідальність, ус-тановлену цим
Кодексом та іншими законами України.

Таким чином, право позивача (стягувача)
на стягнення, а обов'язок відповідача
(боржника) сплатити суму у спосіб,
встановлений рішенням суду, що набрало
законної сили, - є обов'язковим на всій
території України (ст.124 Коституції
України, ст.115 ГПК України).

Відповідно до ст.1212 ГПК України, скарги
на дії чи бездіяльність органів
Державної вико-навчої служби щодо
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів можуть бути подані
стягувачем, боржником або прокурором
протягом десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо,
або з дня, коли дія мала бути вчинена.

В силу частини першої статті 28 Закону
України «Про виконавче провадження»
(надалі в тексті - Закон, у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання - постановою держав-ного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
докумен-том. У разі якщо стягнутої з
боржника суми недостатньо для
задоволення в повному обсязі вимог
стягувача, виконавчий збір сплачується
пропорційно до стягнутої суми.(частина
5).

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскаржувана постанова Відділу ДВС
винесена у повній відповідності до
вимог Закону.

Проте, колегія суддів не погоджується з
таким висновком, оскільки відповідно
до п.п.3.7, 3.7.1 Інструкції з організації
примусового виконання рішень (надалі в
тексті - Інструкція), стягнен-ня
виконавчого збору здійснюється у
порядку, визначеному ст.28 Закону.
Постанова про стягнення виконавчого
збору виноситься при першому
надходженні виконавчого документа
державному ви-конавцю на наступний
день після строку, наданого боржнику
для самостійного виконання рішен-ня.

Місцевим господарським судом в
порушення вищезазначених вимог Закону
та Інструкції не враховано, що
оскаржувана постанова була винесена
державним виконавцем не 06.02.2014р., а лише
06.06.2014р., тобто через чотири місяці
після відкриття виконавчого
провадження та вста-новлення строку на
добровільне виконання рішення суду.

Колегія суддів приймає до уваги, що
заходами примусового виконання рішень
згідно ст.32 Закону, є:

- звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі як-що вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб;

- звернення стягнення на заробітку
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника;

- вилучення у боржника і передача
стягувану певних предметів, зазначених
у рішенні;

- інші заходи, передбаченні рішенням.

Відповідно до п.2.1 Інструкції -
державний виконавець при здійсненні
виконавчого провад-ження зобов'язаний
використовувати всі надані йому права
та повноваження, необхідні для
забез-печення своєчасного виконання
рішення.

В свою чергу, ст.52 Закону визначено
порядок звернення стягнення на кошти
та інше майно боржника, а саме
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
при-мусовій реалізації. Стягнення за
виконавчими документами звертається в
першу чергу на кошти боржника у гривнях
та іноземній валюті, інші цінності, у
тому числі кошти на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитаріях цінних паперів,
готівкові кошти виявленні у боржника,
на кошти та інші цінності боржника, що
зна-ходяться на рахунках, вкладах на
зберіганні у банках чи інших
фінансових установах, накладаєть-ся
арешт. Арешт поширюється також на кошти
на рахунках, які будуть відкриті після
винесення постанови про накладення
арешту.

Витрати виконавчого провадження та
виконавчий збір стягуються за
постановою державно-го виконавця з
боржника, якщо останній не виконав
рішення добровільно в установлений для
цього строк і воно було виконано
примусово. Така практика вбачається з
п.20 постанови Пленуму Вер-ховного суду
України «Про практику розгляду судами
скарг та рішення, дії або бездільність
орга-нів і посадових осіб державної
виконавчої служби та звернень
учасників виконавчого проваджен-ня».

При цьому, надсилання державним
виконавцем до державних та інших
органів запитів про наявність поточних
та кореспонденських рахунків боржника
колегія суддів не вважає доказом
вчи-нення ним дій примусового
характеру, оскільки такі дії не
свідчать про примусове стягнення
кош-тів з боржника. Здійснення запитів
не віднесено ні Законом, ні Інструкцією
до дій примусового характеру
державного виконавця щодо виконання
судового рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що
оскільки стягнення виконавчого збору
пов'язане з передба-ченими Законом
фактично здійсненими під час
виконавчого провадження заходами
примусового виконання рішення, то
відмовляючи Відповідачу у задоволенні
зазначеної скарги, суд першої
інс-танції не звернув уваги на
відсутність здійснення органом ДВС
будь-яких заходів примусового
ви-конання рішення суду і, як наслідок -
на безпідставність постанови про
стягнення з боржника ви-конавчого
збору. Такої ж правової позиції
дотримується Вищий господарський суд
України, що знайшло відображення у
постанові від 17.03.2014р. у справі №31/271.

Колегія суддів вважає, що в порушення
зазначених вище норм, місцевим
господарським судом не враховано, що
Відділом ДВС фактично не вчинялося дій
примусового характеру, спря-мованих на
виконання рішення суду в примусовому
порядку відповідно до Закону. Місцевий
суд залишивши поза увагою, що ФОП
ОСОБА_3 самостійно погашав
заборгованість у повній відпо-відності
до графіку, затвердженого судом в
ухвалі про розстрочку від 20.02.2014р. Разом
з тим, фактичного стягнення грошових
коштів Відділ ДВС не проводив, а тому не
набув права на стяг-нення виконавчого
збору, передбаченого оспорюваною
постановою від 06.06.2011р., позаяк
вико-навчий збір стягується
пропорційно від фактично стягнутої
органом Державної виконавчої служ-би
грошової суми або вартості майна
боржника.

Так, в силу ст.ст. 44, 45 Закону, грошові
суми, стягнені з боржника,
зараховуються держав-ним виконавцем на
депозитний рахунок відповідного
органу державної виконавчої служби.
Стя-гувачам - юридичним особам стягнуті
суми перераховуються державним
виконавцем у встанов-леному порядку на
вказані стягувачами належні рахунки.

З грошової суми, яка стягнута державним
виконавцем з боржника, в першу чергу
поверта-ється авансовий внесок сторін
та інших осіб на проведення виконавчих
дій, в другу чергу компен-суються
витрати Державної виконавчої служби на
здійснення виконавчих дій, не покриті
авансо-вим внеском сторін та інших
осіб, у третю чергу задовольняються
вимоги стягувача та стягується
виконавчий збір.(ст.43 Закону).

Системний аналіз змісту зазначених
норм дає підстави для висновку, що у
виконавчому провадженні при зверненні
стягнення на грошові кошти боржника
всі операції пов'язані з рухом грошових
коштів від боржника до стягувача
здійснюється через депозитний рахунок
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Аналогічна правова позиція викладена в
Постанові Вищого господарського суду
України від 05.04.2012р. у справі №14/54.

Однак, як зазначалось вище, борг
сплачений Відповідачем добровільно в
порядку, встанов-леному судом. Належні
до сплати суми шляхом безготівкового
переводу через кореспондентсь-кий
рахунок боржника коштів були
зараховані на рахунок Головного
управління Державної казна-чейської
служби України, що стверджується
матеріалами справи.

Із зазначених мотивів, доводи
Відповідача щодо оскарження дій органу
виконання судових рішень визнаються
правомірними, оскільки під час
виконавчого провадження Відділ ДВС не
вчи-няв стосовно ФОП ОСОБА_3 дій
примусового характеру, примусового
стягнення коштів в по-рядку
визначеному Законом - не здійснював, а
тому підстави для стягнення
виконавчого збору із суми, зазначеної у
наказі №906/693/13 від 21.01.2014р. відсутні.

Матеріалами справи стверджується
обґрунтованість доводів Скаржника,
наявність підстав для задоволення
апеляційної скарги, що зумовлює
скасування ухвали господарського суду
Жито-мирської області від 21.07.2014р. у
данній справі з підстав п.п. 3, 4 ч.1 ст.104
ГПК України через невідповідність
обставинам справи висновків,
викладених в ухвалі та неправильне
застосування норм матеріального права.

Скасування ухвали зумовлює, згідно ст.49
ГПК України, перерозподіл судових
витрат.

Керуючись ст.ст. 33, 42, 46, 49, 99, 101, 103, 104, 105,
106, 1212 Господарського процесу-ального
кодексу України, Рівненський
апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на ухвалу
господарського суду Житомирської
області від 21.07.2014р. у справі №906/693/13 -
задоволити, а ухвалу суду першої
інстанції - скасувати.

2. Визнати неправомірною та скасувати
постанову державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Новоград-Волинського міськрайонного
управління юстиції Житомирської
об-ласті від 06.06.2014р. ВП №41781194 про
стягнення з ФОП ОСОБА_3 13 600 грн.
виконавчого збору.

3. Стягнути з Відділу державної
виконавчої служби
Новоград-Волинського міськрайонного
управління юстиції Житомирської
області на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 609 грн. витрат
зі сплати судового збору за подання
апеляційної скарги.

4. Доручити місцевому господарському
суду видати відповідний наказ.

5. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку згідно з Розділом
ХІІ-1 Господарського процесуального
кодексу України.

6. Справу №906/693/13 повернути до
господарського суду Житомирської
області.

Головуючий суддя
Грязнов В.В.

Суддя
Мельник О.В.

Суддя
Розізнана І.В.