КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2014 р. Справа№ 910/12355/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Сухового В.Г.

Ткаченка Б.О.

секретар судового засідання: Кац О.В.,

в судове засідання з'явились
представники:

від позивача: ОСОБА_2 - адвокат (дог. 01-2014
від 05.02.2014р.);

від відповідача: Соляник Н.В. - дов. №
ЦХП -15/69 від 11.06.2014р.;

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Державного підприємства
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
«Укрзалізничпостач»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 28 липня 2014 року

у справі № 910/12355/14 (Суддя Гумега О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Євроінвестстрой»

до Державного підприємства
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
«Укрзалізничпостач»

про стягнення 576 570,80 грн.

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Євроінвестстрой» звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовною заявою до ДП
«Укрзалізничпостач» про стягнення 576
570,80 грн. (а.с.4-8).

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 28 липня 2014 року по справі №
910/12355/14 позов задоволено повністю (а.с.
49-55).

Не погоджуючись із вказаним рішенням
місцевого господарського суду
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою в якій просить,
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 28 липня 2014 року у справі
№ 910/12355/14 та прийняти нове, яким
відмовити у позові повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції при прийнятті
рішення порушено норми матеріального
та процесуального права, оскільки
безпідставно відмовлено в задоволенні
клопотання про відкладення розгляду
справи та розглянуто справу за
відсутності представника відповідача,
також апелянт зазначає, що судом першої
інстанції не взято до уваги, що
відповідач є державне підприємство та
його важке фінансове становище, яке
виникло через недофінансування ДАЗТУ
«Укрзалізниця», а також, що вказане є
підставою для зменшення розміру пені.

Автоматизованою системою
документообігу суду здійснено
розподіл справ між суддями, відповідно
до якого апеляційну скаргу ДП
«Укрзалізничпостач» по справі №
910/12355/14 передано на розгляд колегії
суддів у складі: головуючий суддя:
Чорногуз М.Г., судді: Агрикова О.В.,
Рудченко С.Г.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 04 вересня 2014
року прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено справу №
910/12355/14 до розгляду на 16 вересня 2014 року.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду Шевченка Е.О. від 16
вересня 2014 року, у зв'язку з
перебуванням суддів Агрикової О.В. та
Рудченка С.Г. у відпустці, встановлено
розглядати справу № 910/12355/14 у складі
колегії: головуючий суддя: Чорногуз
М.Г., судді: Суховий В.Г., Ткаченко Б.О.

Ухвалою від 16 вересня 2014 року вказана
колегія прийняла справу № 910/12355/14 до
свого провадження.

В судовому засіданні 16 вересня 2014 року
представник відповідача надав суду
пояснення в яких підтримав апеляційну
скаргу, просив рішення Господарського
суду міста Києва від 28 липня 2014 року по
справі №910/12355/14 скасувати та прийняти
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Представник позивача теж надав суду
свої пояснення в яких заперечував
проти задоволення апеляційної скарги,
просив залишити оскаржуване рішення
без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Згідно з частиною першою статті 99
Господарського процесуального кодексу
України, в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні
матеріали, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку фактичних обставин
даної господарської справи та повноту
їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм процесуального
та матеріального права встановила
наступне.

27 червня 2013 року між ДП
«Укрзалізничпостач» (замовник) та ТОВ
«Євроінвестстрой» (постачальник) був
укладений договір поставки №
ЦХП-02-04813-01 (надалі - договір), (а.с. 11-16).

Пунктами 1.1 та 1.2 вказаного договору
погоджено, що постачальник
зобов'язувався поставити та передати у
власність, а замовник прийняти та
оплатити продукцію, найменування,
марка й кількість якої вказується в
специфікаціях, які є невід'ємною
частиною договору, на умовах, що
викладені у цьому договорі.
Найменування продукції: одяг робочий
чоловічий (жилети з центральною
застібкою…).

В пункті 4.1 договору сторони погодили,
що ціна визначається даним договором і
приймається сторонами в національній
валюті України - гривні. Постачання
здійснюється за цінами передбаченими у
специфікаціях до даного договору.

Відповідно до п. 5.2 договору поставка
продукції проводиться партіями
протягом терміну дії договору, тільки
після письмової рознарядки замовника
(відповідача), яка вважається дозволом
на поставку та є підтвердженням
готовності замовника до прийому
продукції. Відповідальність за
достовірність інформації, яка
вказується у рознарядці, несе замовник.

Згідно п. 5.3 договору, датою поставки
продукції вважається дата приймання
цієї продукції вантажоодержувачем -
кінцевим одержувачем - структурним
підрозділом залізниці, зазначеним в
рознарядці замовника (відповідача), що
підтверджується належно оформленим
Актом прийому-передачі, який
підписується представниками
вантажоодержувача, постачальника та
затверджується керівництвом служби
залізниці вантажоодержувача, оригінал
якого надається замовнику.

Пунктом 6.1 договору визначено, що
оплата за кожну партію поставленої
продукції по даному договору
проводиться замовником (відповідачем)
протягом 75 (сімдесят п'ять) банківських
днів після дати поставки партії
продукції, у відповідності з
рахунком-фактурою на дану партію,
обумовлену згідно з п. 5.2.

Як зазначає позивач ним поставлено, а
відповідачем отримано продукцію на
загальну суму 567 559,80 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№ 1059 від 30 грудня 2013 року на суму 291 469,20
грн. (прийнято ДП «Донецька залізниця»)
та видатковою накладною № 1060 від 30
грудня 2013 року на суму 276 090,60 грн.
(прийнято ДП «Одеська залізниця»), (а.с.
24-25).

Разом з видатковими накладними
позивачем були передані відповідачу
рахунки № ЕИ000000939 від 30 грудня 2013 року і
№ ЕИ000000940 від 30 грудня 2013 року на оплату
сум 291 469,20 грн. та 276 090,60 грн. відповідно
(а.с. 19-20).

Також, на підтвердження передачі
погодженої договором продукції
позивач надав акти прийому-передачі
від 30 грудня 2013 року, які підтверджують
отримання представниками відповідача
вказаної продукції (а.с. 27-28).

Позивач зазначає, що всупереч умов
договору, за поставлену продукцію
відповідач не розрахувався у зв'язку з
чим він звернувся на адресу
відповідача з претензією № 87/5-2014 від 06
травня 2014 року на суму 567 559,80 грн. (а.с.
21-23).

Відповідь на вказану претензію в
матеріалах справи відсутня.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 629
Цивільного кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами, а зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Позивачем поставлено продукцію
належним чином та прийнято
відповідачем, що підтверджується
видатковими накладними та актами
прийому-передачі які підписані
уповноваженими представниками сторін
без зауважень та скріплені печатками.

Також, в матеріалах справи міститься
акт звірки поставок та розрахунків між
ДП «Укрзалізничпостач» та ТОВ
«Євроінвестстрой» згідно якого станом
на 28 лютого 2014 року заборгованість
відповідача перед позивачем складає 567
559,80 грн. Вказаний акт підписаний
сторонами та скріплений печатками (а.с.
26).

Відповідач, всупереч умов договору, за
поставлену продукцію не розрахувався,
доказів на підтвердження оплати
заявленої суми боргу чи спростування
такої заборгованості суду не надав.

Колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
дослідивши матеріали справи та
апеляційну скаргу погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про правомірність та
обґрунтованість вимог ТОВ
«Євроінвестстрой» про стягнення
коштів за поставлену продукцію, а
відтак про необхідність їх
задоволення.

Також колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, щодо
підставності стягнення з відповідача
на користь позивача пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин у разі порушення ним
грошового зобов'язання не звільняється
від відповідальності через
неможливість виконання і зобов'язаний
відшкодувати збитки, завдані
невиконанням зобов'язання, а також
сплатити штрафні санкції відповідно до
вимог, встановлених цим Кодексом та
іншими законами.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

В пункті 10.6 договору сторони узгодили,
що в разі несвоєчасної оплати за
поставлену продукцію, замовник сплачує
постачальнику пеню в розмірі облікової
ставки НБУ від вартості несплаченої
продукції за кожен день прострочення.

Провівши повторний розрахунок суми
пені за допомогою «калькулятора
підрахунку ЛІГА:ЗАКОН», колегія суддів
київського апеляційного суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що сума пені, яка підлягає до
стягнення з відповідача на користь
позивача становить 9 011 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт посилається на те, що йому
безпідставно відмовлено в задоволенні
клопотання про відкладення розгляду
справи та розглянуто справу за
відсутності його представника.

Вказані доводи апелянта є
безпідставними та необґрунтованими,
оскільки як вбачається з матеріалів
справи клопотання про відкладення
розгляду справи було подане до
канцелярії суду в той же день, в який
проводилось судове засідання по даній
справі (а.с.44), що свідчить про те, що
представник відповідача 28 липня 2014
року знаходився в суді. Крім того до
вказаного клопотання не додано доказів
перебування представника відповідача
на лікарняному.

Колегія суддів звертає увагу, що в
пункті 3.9.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» роз'яснено, що у
випадку нез'явлення в засідання
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України,
господарський суд відкладає розгляд
справи, коли за якихось обставин спір
не може бути вирішено в даному
засіданні.

Представник відповідача належним
чином повідомлений про час та місце
судового засідання, а нез'явлення його
в судове засідання не є обставиною, за
якою спір не міг бути вирішений в
даному засіданні, тому доводи
відповідача про порушення його прав,
так як розглянуто справу за його
відсутності є безпідставними.

Крім того, представник відповідача не
був позбавлений права надіслати на
адресу суду письмові заперечення чи
додаткові докази по праві.

Щодо тверджень апелянта, що судом
першої інстанції не взято до уваги, що у
відповідача важке фінансове становище,
яке виникло через недофінансування
ДАЗТУ «Укрзалізниця», колегія суддів
зазначає, що важке фінансове становище
не позбавляє відповідача обов'язку
виконувати свої фінансові
зобов'язання. Крім того, виконання
фінансових зобов'язань за договорами
не може ставитись в залежність від
виконання своїх зобов'язань третіми
особами.

Також колегія суддів зазначає, що в
матеріалах справи відсутні будь які
докази важкого матеріального
становища відповідача, які б могли
стати підставою для зменшення розміру
пені.

У відповідності з пунктом 4 частини
третьої статті 129 Конституції України
та статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Виходячи з вищевикладеного колегія
суддів зазначає, що скаржник не надав
суду достатніх доказів в розумінні
статті 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України, які б
могли стати підставою для задоволення
апеляційної скарги.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду стосовно встановлених
обставин і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія
суддів апеляційного господарського
суду дійшла висновку, що місцевий
господарський суд виконавши всі вимоги
процесуального закону і всебічно
перевіривши обставини, вирішив спір у
відповідності з нормами матеріального
права, в рішенні господарського суду
міста Києва повно відображені
обставини, що мають значення для даної
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними доказами
дослідженими в судовому засіданні.

Рішення Господарського суду міста
Києва від 28 липня 2014 року по справі №
910/12355/14 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга ДП
«Укрзалізничпостач» на рішення
Господарського міста Києва від 28 липня
2014 року по справі № 910/12355/14 задоволенню
не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 1 ч.1 ст. 103, ст. 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного
підприємства матеріально-технічного
забезпечення залізничного транспорту
України «Укрзалізничпостач» на
рішення Господарського суду міста
Києва від 28 липня 2014 року по справі №
910/12355/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду
міста Києва від 28 липня 2014 року по
справі № 910/12355/14 залишити без змін.

3. Справу № 910/12355/14 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського
суду набирає законної сили з дня її
прийняття. Постанову Київського
апеляційного господарського суду може
бути оскаржено протягом 20 днів до
Вищого господарського суду України у
порядку, передбаченому ст. 109 ГПК
України.

Головуючий суддя
М.Г. Чорногуз

Судді
В.Г. Суховий

Б.О. Ткаченко