м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №910/15662/14 08.09.14

За позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю
"Виробничо-комерційна фірма
Салд"доФірми "Ronalor Entertainment Ltd" в особі
Представництва "Роналор Інтертеймент
ЛТД"простягнення 15 090,71 грн. Суддя Бойко
Р.В.

Представники сторін:

Від позивача:Квасниця Н.М. Від
відповідача: Руденко С.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю
"Виробничо-комерційна фірма Салд"
(надалі - "Товариство") звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом до Фірми "Ronalor Entertainment Ltd" в особі
Представництва "Роналор Інтертеймент
ЛТД" (надалі - "Фірма") про стягнення 15
090,71 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
виконання умов договору №189/11 від 10.06.2011
р. позивач виконав проектно-кошторисні
роботи, а відповідач належним чином
грошове зобов'язання по оплаті
виконаних робіт не виконав, в зв'язку з
чим виникла заборгованість у розмірі 12
349,08 грн. Крім того, позивачем заявлено
вимогу про стягнення з відповідача
пені у розмірі 845,15 грн., інфляційних
витрат у розмірі 1 524,99 грн. та 3% річних у
розмірі 371,49 грн. за прострочення
виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 01.08.2014 р. порушено провадження
у справі №910/15662/14 та призначено її до
розгляду на 04.09.2014 р.

Представник позивача в судове
засідання 04.09.2014 р прибула позов
підтримала та просила його
задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання 04.09.2014 р. з'явився, надав суду
відзив на позовну заяву, в якому
заперечував проти задоволення позову
посилаючись на невиконання позивачем
свого зобов'язання з сплати на користь
Фірми неустойки, що була нарахована за
порушення позивачем строків виконання
робіт, у зв'язку з чим відповідач
зарахував своє зобов'язання по виплаті
частини вартості виконаних робіт у
розмірі 12 349,08 грн. в рахунок сплати
позивачем неустойки, та надав
клопотання про припинення провадження
у даній справі у зв'язку з відсутністю
предмету спору.

В судовому засіданні 04.09.2014 р. оголошено
перерву до 08.09.2014 р.

08.09.2014 р. до канцелярії суду надійшли
заперечення позивача на відзив
відповідача, в яких Товариство вказує,
що зарахування зустрічних вимог у
господарських відносинах не
допускається щодо вимог, за якими
сплинув строк позовної давності.

В судове засідання 08.09.2014 р. представник
позивача з'явилась, проти задоволення
клопотання відповідача про припинення
провадження заперечувала та просила
відмовити у його задоволенні, позов
підтримала та просила задовольнити
його в повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, клопотання про
припинення провадження підтримав,
проти позову заперечував та просив
відмовити у його задоволенні.

Суд вважає за необхідне відмовити
представнику відповідача у
задоволенні клопотання про припинення
провадження у справі, оскільки
відповідачем не доведено існування
обставин, які згідно ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України є підставою для припинення
провадження.

Суд відзначає, що враховуючи існування
у Фірми "Ronalor Entertainment Ltd" постійного
Представництва "Роналор Інтертеймент
ЛТД" в Україна та положення п. 8.2
договору №189/11 від 10.06.2011 р., то в силу ч. 1
ст. 76 Закону України "Про міжнародне
приватне право" даний спір підлягає
вирішенню господарським судом міста
Києва.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складались
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.06.2011 р. між Фірмою (замовник) та
Товариством (виконавець) було укладено
договір №189/11 на виконання
проектно-кошторисних робіт (надалі -
"Договір"), відповідно до п. 1.1 якого
замовник доручає, а виконавець приймає
на себе зобов'язання виконати наступні
роботи: - розробити робочу документацію
стадії "Р" (проектну документацію
стадії "Робоча документація") систем
автоматичної пожежної сигналізації,
оповіщення про пожежу, диспетчеризації
інженерних систем та систем
протипожежного захисту, автоматичного
водного, порошкового та газового
пожежогасіння, відео нагляду,
охоронної сигналізації та контролю
доступу, телебачення, СКМ та
внутрішньої телефонізації в об'ємах,
вказаних в додатку №3 ("Кошторис на
проектні роботи"), що є невід'ємною
частиною Договору, на об'єкті -
"будівництво
Торгівельно-розважального центру
"Мануфактура" по вул. Харківській, 2 в
м. Суми" (проектну документацію); -
погодити з замовником та Генеральним
проектувальником - Приватним
акціонерним товариством "Сумський
Промпроект" (Генпроектувальник)
проектну документацію, розроблену
виконавцем на виконання цього
Договору; - погодити в порядку,
передбаченому чинним в Україні
законодавством, з органами державного
пожежного нагляду проектну
документацію, розроблену виконавцем на
виконання цього Договору; - розробити
кошторис виконання робіт, передбачених
робочою документацією стадії "Р" систем
автоматичної пожежної сигналізації,
оповіщення про пожежу, диспетчеризації
систем та систем протипожежного
захисту, автоматичного водного,
порошкового та газового пожежогасіння
на об'єкті - "будівництво
Торгівельно-розважального центру
"Мануфактура" по вул. Харківській, 2 в м.
Суми" (кошторисну документацію); надалі
по тексту - роботи, а замовник
зобов'язується вчасно прийняти та
оплатити виконані роботи у
відповідності з умовами цього
Договору.

Загальна вартість робіт, що
виконуються за даним Договором,
становить 212 536,80 грн. (в тому числі ПДВ у
розмірі 35 422,80 грн.) (п. 2.1 Договору).

Пунктами 2.2. та 2.3 Договору передбачено
обов'язок замовника протягом 3
банківських днів з моменту підписання
сторонами даного Договору на підставі
рахунку-фактури виконавця
перерахувати виконавцю аванс у розмірі
50% від загальної вартості робіт,
визначеної п. 2.1 Договору в сумі, що
складає 106 268,40 грн. (в тому числі ПДВ у
розмір 17 711,40 грн.) та протягом 3
банківських днів з моменту підписання
сторонами акту здачі-приймання
виконаних робіт відповідно до розділу 3
даного Договору здійснити з виконавцем
кінцевий розрахунок за виконані роботи
у розмірі 50% від загальної вартості
робіт, визначеної п. 2.1 цього Договору в
сумі, що складає 106 268,40 грн. (в тому числі
ПДВ у розмір 17 711,40 грн.).

Розрахунки проводяться у
безготівковому вигляді шляхом
перерахування грошових коштів (п. 2.5
Договору).

У пункті 3.8 Договору вказано, що
приймання виконаних робіт за цим
Договором оформлюється двохстороннім
актом здачі-приймання виконаних робіт,
який підписується сторонами та
скріплюється печатками.

Сторонами у п.п. 4.1 та 4.5 Договору
погоджено, що строк виконання робіт за
даним Договором становить 90
календарних днів з дати перерахування
замовником авансового платежу,
передбаченого п. 2.2 Договору та надання
замовником вихідних даних, необхідних
для початку робіт за цим Договором (у п.
1.7 Договору зазначено, що підписанням
цього Договору сторони підтверджують,
що виконавець отримав від замовника
наступні вихідні дані та проектну
документацію). Датою закінчення робіт
за цим Договором є дата підписання
сторонами акту виконаних робіт у
порядку, встановленому розділом 3 цього
Договору, за умови передачі замовнику
комплекту проектно-кошторисної
документації, затвердженої та
погодженої згідно умов даного
Договору, чинного законодавства
України та державних будівельних норм,
стандартів і правил.

У п.п. 6.1.1 та 6.1.4 Договору встановлено, що
у разі порушення строків виконання
робіт з власної вини, виконавець на
вимогу замовника, сплачує замовнику
неустойку у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України, яка діяла на період, за який
стягується неустойка, від вартості
невиконаних робіт за цим Договором за
кожен день такого прострочення, а у
разі прострочення замовником з власної
вини строків оплати робіт згідно з
умовами Договору, він, на вимогу
виконавця, сплачує виконавцю пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діяла
на період, за який стягується пеня, від
суми простроченого платежу за
Договором за кожен день такого
прострочення.

На виконання п. 2.2 Договору замовником
будо перераховано 24.06.2011 р. виконавцю
передоплату у розмірі 100 268,40 грн.
(платіжне доручення №21) та 18.07.2011 р. - 6
000,00 грн. (платіжне доручення №39), що
разом складає - 106 268,40 грн.

28.09.2012 р. сторонами було підписано акт
№1 здачі-приймання виконаних робіт,
відповідно до якого вартість фактично
виконаних робіт складає 191 283,12 грн. (в
тому числі ПДВ у розмірі 31 880,52 грн.).

31.10.2013 р. сторонами було підписано акт
№2 здачі-приймання виконаних робіт,
відповідно до якого вартість фактично
виконаних робіт складає 21 253,68 грн. (в
тому числі ПДВ у розмірі 3 542,28 грн.).

Відповідачем було перераховано в
якості оплати за проектно-кошторисні
роботи позивачу 29.08.2012 р. кошти у
розмірі 11 900,40 грн. (платіжне доручення
№568), 15.10.2012 р. - 73 114,32 грн. (платіжне
доручення №619) та 12.02.2013 р. - 8 904,60 грн.
(платіжне доручення №863), що разом
складає - 200 187,72 грн.

У зв'язку з несплатою відповідачем
вартості виконаних робіт в повному
обсязі, Товариство звернулось до Фірми
з листом №939-ю від 30.01.2014 р., в якому
просило сплатити вказану
заборгованість та вказало новий
розрахунковий рахунок.

Спір у справі виник у зв'язку із
неналежним невиконанням, на думку
позивача, відповідачем зобов'язання по
оплаті виконаних на підставі Договору
робіт, у зв'язку з чим у Фірми виникла
заборгованість перед товариством у
розмірі 12 349,08 грн. Крім того, позивачем
за прострочення виконання грошового
зобов'язання нараховано відповідачу
пеню у розмірі 845,15 грн., інфляційні
витрати у розмірі 1 524,99 грн. та 3% річних
у розмірі 371,49 грн.

Договір згідно ст. 629 Цивільного
кодексу України є обов'язковим для
виконання сторонами та згідно ст. ст. 173,
174, 175 Господарського кодексу України,
ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу
України є підставою для виникнення у
його сторін господарських зобов'язань.

Укладений між Товариством та Фірмою
Договір є договором підряду, а тому
права та обов'язки сторін визначаються
в тому числі положеннями глави 61
Цивільного кодексу України.

Пункт 1 статті 837 Цивільного кодексу
України визначає, що за договором
підряду одна сторона (підрядник)
зобов'язується на свій ризик виконати
певну роботу за завданням другої
сторони (замовника), а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
виконану роботу.

Матеріалами справи (актами
здачі-приймання виконаних робіт №1 від
28.09.2012 р. та №2 від 31.10.2013 р., підписаними
представниками та скріпленими
печатками сторін без зауважень)
підтверджується виконання позивачем
підрядних робіт на загальну суму
212 536,80 грн.

На виконання п. 2.2 Договору, яким
передбачено попередню оплату
виконаної роботи у розмірі 50% від
загальної вартості робіт, Фірмою було
перераховано двома платежами - 24.06.2011 р.
та 18.07.2011 р. (платіжні доручення №21 та
№39), кошти у загальному розмірі 106
268,40 грн.,що складають 50% від загальної
вартості робіт - 212 536,80 грн.

Частиною 1 статті 846 Цивільного кодексу
України передбачено, що строки
виконання роботи або її окремих етапів
встановлюються у договорі підряду.

Згідно пункту 4.1 Договору строк
виконання робіт за даним Договором
становить 90 календарних днів з дати
перерахування замовником авансового
платежу, передбаченого п. 2.2 Договору та
надання замовником вихідних даних,
необхідних для початку робіт за цим
Договором

Оскільки у п. 1.7 Договору зазначено, що
підписанням цього Договору сторони
підтверджують, що виконавець отримав
від замовника вихідні дані та проектну
документацію та у відповідності до
статті 253 Цивільного кодексу України,
якою передбачено, що перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок, то перебіг строку виконання
робіт починається з наступного дня від
дати перерахування замовником
авансового платежу у повному обсязі,
тобто з 19.07.2011 р.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Таким чином, позивач повинен був
виконати роботи за Договором до 17.10.2011
р. (відповідно до вимог ч. 5 ст. 254
Цивільного кодексу України, оскільки
останній день закінчення строку - 16.10.2011
р. перепадає на вихідний день - неділя),
а з 18.10.2011 р. є таким, що прострочив
виконання свого зобов'язання з
виконання робіт за Договором.

В той же час, пунктом 2.3 Договору
передбачено обов'язок замовника
протягом 3 банківських днів з моменту
підписання сторонами акту
здачі-приймання виконаних робіт
відповідно до розділу 3 даного Договору
здійснити з виконавцем кінцевий
розрахунок за виконані роботи у
розмірі 50% від загальної вартості
робіт, визначеної п. 2.1 цього Договору в
сумі, що складає 106 268,40 грн. (в тому числі
ПДВ у розмір 17 711,40 грн.).

Отже, замовник зобов'язаний був
сплатити в повному обсязі за роботи,
виконані згідно акту №1
здачі-приймання робіт від 28.09.2012 р., до
03.10.2012 р., а за роботи, виконані згідно
акту №2 здачі-приймання робіт від 31.10.2013
р. - до 05.11.2013 р.

Відповідачем на виконання п. 2.3
Договору було перераховано виконавцю
29.08.2012 р. кошти у розмірі 11 900,40 грн.,
15.10.2012 р. - 73 114,32 грн. та 12.02.2013 р. - 8 904,60
грн. (платіжні доручення №568, №619 та
№863).

З наведеного вбачається, що
відповідачем було сплачено за виконані
роботи згідно акту №1 від 28.09.2012 р. в
повному обсязі, а за виконані роботи
згідно акту №2 від 31.10.2013 р. - частково, а
саме у розмірі 8 904,60 грн.

Щодо сплати заборгованості за виконані
згідно акту №2 від 31.10.2013 р. роботи у
розмірі 12 349,08 грн., то відповідач
вказує, що ним було нараховано позивачу
за прострочення виконання робіт
неустойку у розмір 16 356,60 грн. та
погашено вказану заборгованість
шляхом надсилання на адресу Товариства
заяви про зарахування зустрічних вимог
від 03.09.2014 р.

Така правова позиція відповідача судом
відхиляється з огляду на наступне.

Згідно п. 6.1.1 Договору у разі порушення
строків виконання робіт з власної вини,
виконавець на вимогу замовника,
сплачує замовнику неустойку у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діяла
на період, за який стягується
неустойка, від вартості невиконаних
робіт за цим Договором за кожен день
такого прострочення.

Слід зазначити, що передбачений п.п. 6.1.1
та 6.1.4 Договору порядок нарахування
неустойки свідчить, що дана неустойка
за своїм змістом є пенею.

З наведеного пункту Договору
вбачається, що сторонами було
визначено розмір та порядок
нарахування пені, проте не визначено
строку, протягом якого дана пеня
повинна нараховуватись, а тому у
відповідності до ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України
нарахування пені за Договором
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Судом встановлено, що позивач є таким,
що прострочив виконання робіт з 18.10.2011
р., а тому правомірним є нарахування
відповідачем позивачу пені за
прострочення виконання зобов'язання у
період з 18.10.2011 р. до 17.04.2012 р.

Пунктом 1 частини 2 статті 258 Цивільного
кодексу України встановлено, що
позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

З наявної в матеріалах справи заяви
відповідача про зарахування
зустрічних вимог вбачається, що Фірма
звернулась до Товариства лише у 2014
році, тобто після сливу позовної
давності. Доказів звернення із такою
заявою, або із вимогою про сплату
неустойки до позивача в строк, у межах
якого відповідач міг звернутися до
суду з такими вимогами до Товариства,
суду надано не було.

Частиною 1 статті 601 Цивільного кодексу
України передбачено можливість
припинення зобов'язання шляхом
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги.

У пункті 4 частини 1 статті 602 Цивільного
кодексу України вказано, що не
допускається зарахування зустрічних
вимог у разі спливу позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного
кодексу України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Оскільки відповідачем було вчинено
правочин щодо зарахування зустрічних
однорідних вимог, строк позовної
давності щодо яких сплив, що в свою
чергу суперечить приписам ст. 602
Цивільного кодексу України, то
відповідно є підстави для визнання
даного правочину недійсним.

Пунктом 1 частини 1 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України передбачено право
господарського суду, приймаючи
рішення, визнати недійсним повністю чи
у певній частині пов'язаний з предметом
спору договір, який суперечить
законодавству.

Судом встановлено, що вчинений
відповідачем правочин - зарахування
зустрічних вимог шляхом надсилання
заяви від 03.09.2014 р., суперечить приписам
статті 602 Цивільного кодексу України, а
відтак на підставі п. 1 ч. 1 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України, суд приходить до висновку про
необхідність визнати його недійсним.

Таким чином, Фірма свої зобов'язання з
оплати виконаних робіт згідно акту №2
від 31.10.2013 р. належним чином у
встановлений Договором строк не
виконала у зв'язку з чим у неї виникла
заборгованість перед Товариством у
розмірі 12 349,08 грн.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується
заборгованість відповідача у розмірі 12
349,08 грн., а встановлені судом обставини
свідчать, що на дату розгляду справи
строк виконання грошового зобов'язання
настав. Доказів оплати вказаної
заборгованості відповідачем не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне
законодавство пов'язує можливість
звільнення його від відповідальності
за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги в
частині стягнення заборгованості за
виконані згідно Договору роботи у
розмірі 12 349,08 грн. визнаються судом
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу
про стягнення з відповідача пені у
розмірі 845,15 грн., інфляційних
витрат у розмірі 1 524,99 грн. та 3% річних у
розмірі 371,49 грн. за прострочення
виконання грошового зобов'язання.

Судом встановлено, що відповідач
обов'язку по сплаті грошових коштів у
визначений строк не виконав,
допустивши прострочення виконання
зобов'язання, тому дії відповідача є
порушенням договірних зобов'язань (ст.
610 Цивільного кодексу України), і він
вважається таким, що прострочив (ст. 612
Цивільного кодексу України),
відповідно є підстави для застосування
встановленої законом або договором
відповідальності.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного
кодексу України встановлено, що у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки. Згідно ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Сторонами у пункті 6.1.4 Договору було
погоджено, що у разі прострочення
замовником з власної вини строків
оплати робіт згідно з умовами
Договору, він, на вимогу виконавця,
сплачує виконавцю пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діяла
на період, за який стягується пеня, від
суми простроченого платежу за
Договором за кожен день такого
прострочення.

З наведеного пункту Договору
вбачається, що сторонами було
визначено розмір та порядок
нарахування пені, проте не визначено
строку, протягом якого дана пеня
повинна нараховуватись, а тому у
відповідності до ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України
нарахування пені за Договором
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Проте, з вказаного у позовній заяві
розрахунку вбачається, що Товариством
не було дотримано приписів ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України та
нараховано пеню Фірмі за шість місяців
та 1 день, а тому правомірним буде
нарахування пені за період з 06.11.2013 р. по
05.05.2014 р.

Суд, здійснивши перерахунок заявленої
до стягнення позивачем пені з
урахуванням встановленого судом
періоду такого нарахування, прийшов до
висновку про правомірність стягнення
пені у розмірі 838,72 грн.

В іншій частині заявлена до стягнення
пеня у розмірі 6,43 грн. (845,15 грн. - 838,72
грн.) обрахована невірно та не підлягає
задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд, перевіривши правильність
здійсненних позивачем розрахунків 3%
річних та інфляційних витрат,
нарахованих позивачем за період з
06.11.2013 р. по 17.07.2014 р., за відсутності
правових підстав для виходу за межі
позовних вимог в частині стягнення
інфляційних витрат, прийшов до
висновку, що правомірним буде
стягнення з Фірми 3% річних у розмірі
257,81 грн. та інфляційні витрати у
розмірі 1 524,99 грн.

В іншій частині заявлені до стягнення 3%
річних у розмірі 113,68 грн. (371,49 грн. -
257,81 грн.) обраховані невірно та не
підлягають задоволенню.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про необхідність
задовольнити позов частково та
стягнути Фірми на користь Товариства
заборгованість у розмірі 12 349,08 грн.,
пеню у розмірі 838,72 грн., інфляційні
витрати у розмірі 1 524,99 та 3% річних у
розмірі 257,81 грн.

Згідно пункту 3.17.3 постанови пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" №18 від 26.12.2011 р.
визнаючи недійсним повністю чи в
певній частині пов'язаний з предметом
спору договір (пункт 1 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України) або виходячи у разі
необхідності за межі позовних вимог
(пункт 2 тієї ж статті), господарський
суд за результатами розгляду справи
повинен з урахуванням вимог частин
першої - четвертої статті 49 названого
Кодексу вирішувати питання про
стягнення та розподіл відповідних сум
судового збору.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
сторін пропорційно розміру
задоволених позовних вимог, а в частині
визнання недійсним правочин Фірми "Ronalor
Entertainment Ltd" в особі Представництва
"Роналор Інтертеймент ЛТД" щодо
зарахування зустрічних однорідних
вимог - на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Визнати недійсним правочин Фірми
"Ronalor Entertainment Ltd" в особі Представництва
"Роналор Інтертеймент ЛТД" щодо
зарахування зустрічних однорідних
вимог, вчинений шляхом надсилання на
адресу Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Виробничо-комерційна фірма Салд" заяви
про зарахування зустрічних вимог по
договору №189/11 від 10.06.2011 р. на виконання
проектно-кошторисних робіт від 03.09.2014 р.

2. Позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Виробничо-комерційна фірма Салд"
задовольнити частково.

3. Стягнути з Фірми "Ronalor Entertainment Ltd"
(Еріктеіу, 10 А, п/с 3075, Лімассол, Кіпр) в
особі Представництва "Роналор
Інтертеймент ЛТД" (01001, м. Київ, пров.
Музейний, 10; ідентифікаційний код 26611296)
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Виробничо-комерційна фірма Салд" (08150,
Київська область, Києво-Святошинський
район, м. Боярка, вул. Білогородська, 61;
ідентифікаційний код 37360757)
заборгованість у розмірі 12 349
(дванадцять тисяч триста сорок дев'ять)
грн. 08 коп., пеню у розмірі 838 (вісімсот
тридцять вісім) грн. 72 коп., 3% річних у
розмірі 257 (двісті п'ятдесят сім) грн. 81
коп., інфляційні витрати у розмірі 1 524
(одна тисяча п'ятсот двадцять чотири)
грн. 99 коп. та судовий збір у розмірі 1 812
(одна тисяча вісімсот дванадцять) грн. 46
коп. Видати наказ.

4. В іншій частині в задоволенні
позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Фірми "Ronalor Entertainment Ltd"
(Еріктеіу, 10 А, п/с 3075, Лімассол, Кіпр) в
особі Представництва "Роналор
Інтертеймент ЛТД" (01001, м. Київ, пров.
Музейний, 10; ідентифікаційний код 26611296)
в дохід Державного бюджету України
судовий збір у розмірі

1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять)
грн. 00 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 15.09.2014 р.

Суддя
Р.В.Бойко