РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року
Справа № 906/784/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Крейбух О.Г.

судді
Коломис В.В. ,

судді
Тимошенко О.М.

при секретарі Михальчук В.К.

за участю представників:

позивача - Станкевич В.О.

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу позивача
публічного акціонерного товариства
комерційний банк "Приватбанк" на
рішення господарського суду
Житомирської області від 08.08.14 р. у
справі № 906/784/14 (суддя Лозинська І.В.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"Приватбанк"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 24919,98 грн.

ВСТАНОВИВ:

В червні 2014 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
"Приватбанк" звернувся до
господарського суду Житомирської
області з позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення
24 919,98 грн. /а.с. 2-5/.

Рішенням господарського суду
Житомирської області від 08.08.2014 року у
справі № 906/784/14 (суддя Лозинська І.В.)
позов ПАТ КБ "Приватбанк" до ФОП ОСОБА_2
про стягнення 24 919, 98 грн. задоволено
частково.

Зменшено розмір пені до 219,71 грн.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
"Приватбанк":

- 14793,62 грн. заборгованості по
простроченому кредиту,

- 6331,67 грн. заборгованості по процентам
за користування кредитом,

- 1597,68 грн. заборгованості по сплаті
комісії за користування кредитом,

- 219,71 грн. пені за несвоєчасність
виконань зобов'язань за договором,

- 1682,03 грн. судового збору /а.с. 87-91/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
позивач ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся
до Рівненського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою в якій просить рішення
господарського суду Житомирської
області від 08.08.2014 року у даній справі
змінити в частині відмови в стягненні
пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором в розмірі - 2
197,01 грн. та прийняти нове рішення в цій
частині, яким позовні вимоги
задоволити в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги,
скаржник вказує наступне:

- з огляду на умови договору, строк
повернення відсотків за користування
кредитними коштами є таким, що настав.
Відповідач доказів повернення
відсотків за користування кредитними
коштами не надав, доводи позивача щодо
наявності боргу, його розміру не
спростував;

- на підтвердженя факту заборгованості
відповідача зі сплати пені у розмірі 2
197,01 грн. за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, матеріали
справи містять виписки по рахункам
відповідно до яких вбачаються періоди
за які нараховувалася пеня та її
ставки, розрахунок заборгованості,
тобто вимоги позивача в цій частині є
обгрунтованими, документально
доведеними, а отже такими, що
підлягають задоволенню.

Таким чином, на думку скаржника,
правові підстави для задоволення
позову відсутні, просить рішення
господарського суду Житомирської
області від 08.08.2014 року у даній справі
змінити в частині відмови в стягненні
пені та прийняти нове рішення в цій
частині, яким позовні вимоги
задоволити в повному обсязі /а.с. 96-98/.

Відповідач відзиву на апеляційну
скаргу до суду не подав.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 04.09.2014 року у
справі № 906/784/14 апеляційну скаргу
прийнято до провадження та призначено
до розгляду на 24.09.2014 року /а.с. 94-95/.

24.09.2014 року відповідач участі
уповноваженого представника в
судовому засіданні не забезпечив; про
причини неявки суд не повідомив. Згідно
повідомлення про вручення поштового
відправлення, остання була належним
чином повідомлена про дату, час і місце
розгляду справи /а.с.111/.

24.09.2014 року в судовому засіданні
сторони повністю підтримали вимоги і
доводи, викладені в апеляційній скарзі
та у відзиві на неї відповідно.

Поскільки ухвалою Рівненського
апеляційного господарського суду від
04.09.2014 року явка представників сторін в
судове засідання 24.09.2014р. обов'язковою
не визнавалась, колегія суддів визнала
за можливе здійснювати розгляд справи
за відсутності представника
відповідача.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу.

Розглянувши матеріали справи,
апеляційну скаргу, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування місцевим
господарським судом при винесенні
рішення норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, апеляційну скаргу слід
задоволити частково, а оскаржуване
рішення змінити, виходячи з наступного.

10.02.2012 року між ПАТ КБ "Приватбанк"
(надалі - банк, позивач, скаржник) та ФОП
ОСОБА_2 (надалі - клієнт, відповідач)
підписана заява про відкриття
поточного рахунку та картка зі
зразками підписів і відбитка печатки
(надалі - заява, а.с.29).

Відповідно до заяви, відповідач
погодився з Умовами та Правилами
надання банківських послуг, в тому
числі з Умовами та Правилами
обслуговування по Розрахунковим
карткам, що розміщені на сайті банку
www.privatbank.ua, https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами
банку, які разом з цією заявою та
карточкою зі зразками підпису та
відбитка печатки складають договір
банківського обслуговування.

Підписавши заяву, сторони
зобов'язуються виконувати умови, що
містяться в Умовах та Правилах надання
банківських послуг, Тарифах
ПриватБанку та Договору банківського
обслуговування.

Відповідно до п.3.18.1.1 "Умов та правил
надання банківських послуг" (далі -
Умови) кредитний ліміт на поточний
рахунок надається на поповнення
обігових коштів та здійснення поточних
платежів клієнта в межах кредитного
ліміту. Про розмір ліміту банк
повідомляє клієнта на власний вибір чи
в письмовій формі, чи через встановлені
засоби електронного зв'язку банку і
клієнта (системи клієнт - банк, Інтернет
клієнт банк, sms-повідомлення чи інших).

Згідно з п.3.18.1.3 Умов, кредит надається в
обмін на зобов'язання клієнта щодо його
повернення, сплаті процентів та
винагороди.

Пунктом 3.18.1.16 Умов встановлено, що при
укладанні договорів та угод, або
вчинення інших дій, що свідчать про
приєднання клієнта до "Умов та правил
надання банківських послуг" (або у
формі "Заяви про відкриття поточного
рахунку та картки із зразками підписів
і відбитка печатки" або у формі
авторизації кредитної угоди в системах
клієнт - банк/Інтернет клієнт-банк, або
у формі обміну паперовій або
електронній інформацією, або в
будь-якій іншій формі), банк і клієнт
допускають використання підписів
клієнта у вигляді електронно-цифрового
підпису та/або підтвердження через
пароль, спрямований банком через
верифікований номер телефону, який
належить уповноваженій особі клієнта з
правом "першого" підпису. Підписання
договорів та угод таким чином
прирівнюється до укладання договорів
та угод у письмовій формі.

Згідно п.3.18.1.8 Умов, проведення платежів
клієнта у порядку обслуговування
кредитного ліміту, проводиться банком
протягом одного року з моменту
підписання угоди про приєднання
клієнта до "Умов і правил надання
банківських послуг" (або у формі "Заяви
про відкриття поточного рахунку та
картки із зразками підписів і відбитка
печатки" або у формі авторизації
кредитної угоди в системах клієнт -
банк/інтернет клієнт-банк, або у формі
обміну паперовій або електронній
інформацією, або в будь-якій іншій
формі - "Угода"). Ліміт може бути
змінений банком в односторонньому
порядку, передбаченому Умовами і
правилами надання банківських послуг,
у разі зниження надходжень грошових
коштів на поточний рахунок або
настання інших факторів, передбачених
внутрішніми нормативними документами
банку. Підписавши угоду, клієнт
висловлює свою згоду на те, що зміна
ліміту проводиться банком в
односторонньому порядку шляхом
повідомлення клієнта на свій вибір або
в письмовій формі, або через
встановлені засоби електронного
зв'язку банку і клієнта (п.3.18.1.6. умов).

Пунктом 3.18.6.1 Умов встановлено, що
обслуговування кредитного ліміту на
поточному рахунку клієнта
здійснюється з моменту подачі клієнтом
до банку заяви на приєднання до "Умов та
правил надання банківських послуг" (або
у формі "Заяви про відкриття поточного
рахунку та картки із зразками підписів
і відбитка печатки" або у формі
авторизації кредитної угоди в системах
клієнт - банк/інтернет клієнт - банк, або
у формі обміну паперовій або
електронною інформацією, або у
будь-якій іншій формі) та/або з моменту
надання клієнтом розрахункових
документів на використання коштів у
рамках кредитного ліміту в межах
зазначених у них сум, і діє в обсязі
перерахованих засобів до повного
виконання зобов'язань сторонами.

В п.п.3.18.2.2.3 Умов та правил надання
банківських послуг встановлено
обов'язок клієнта проводити погашення
кредиту, отриманого в межах
встановленого ліміту, не пізніше
строку закінчення періоду
безперервного користування кредитом.

У разі непогашення кредиту впродовж 90
днів з дати закінчення періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнулінню,
починаючи з 91-го дня після дати
закінчення періоду, в якому дебетове
сальдо підлягало обнулінню, кредит
вважається простроченим, а грошові
зобов'язання клієнта з погашення
заборгованості вважаються порушеними
(п.п.3.18.4.1.3 Умов).

Під "непогашенням кредиту" мається на
увазі не виникнення на поточному
рахунку нульового дебетового сальдо
при закритті банківського дня
(п.п.3.18.4.1.4 Умов).

На виконання умов договору, позивач
надав відповідачу кредитний ліміт в
розмірі 21000,00 грн., що підтверджується
довідкою № 08.7.0.0.0/29 від 27.05.2014 року
про розмір встановленого ліміту
кредитних коштів /а.с. 40/:

- 10.02.2012 року - 1 700,00 грн.;

- 14.12.2012 року - 17 000,00 грн.;

- 04.03.2013 року - 21 000,00 грн.

24.04.2014 року позивачем направлено на
адресу ФОП ОСОБА_2 претензію № 20210ZRS0S05Z з
вимогою погасити борг у розмірі 24 287,15
грн., з яких:

- 14 793,62 грн. - прострочена
заборгованість за тілом кредита;

- 5 956,90 грн. - прострочена заборгованість
за відсотками;

- 1 464,54 грн. - заборгованість з комісії за
користування кредитом;

- 2 072,09 грн. - заборгованість з пені
/а.с.49/.

Вказана претензія залишена
відповідачем без реагування.

Таким чином, відповідач, в порушення
п.п.3.18.2.2.3 Умов, свої зобов'язання по
поверненню кредитних коштів не
виконав, станом на 10.06.2014 року, дату
звернення ПАТ КБ "Приватбанк" з позовом
до суду, заборгованість відповідача
перед позивачем становить 14 793,62 грн., що
підтверджується випискою з рахунку
відповідача № НОМЕР_2 за період з 27.02.2013
року по 13.05.2014 року /а.с.44-47/, випискою з
рахунку № НОМЕР_3 за період з 10.02.2012 року
по 08.07.2014 року /а.с.56-72/.

Відповідно до част.1 ст.1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог , що звичайно
ставляться.

У відповідності до част.1 ст.530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (част.1 ст.628
ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст.629 ЦК України).

Відтак, позовні вимоги про стягнення
заборгованості по поверненню кредиту
у сумі 14793,62 грн. є такими, що
підтверджуються матеріалами справи і
підлягають задоволенню на підставі
ст.ст.526, 530, 628, 629 Цивільного кодексу
України.

Позивач просить стягнути
заборгованість по процентам за
користування кредитом в розмірі 6331,67
грн. та заборгованість по комісії за
користування кредитом в розмірі 1597,68
грн.

Відповідно до част.2 ст.1054 ЦК України, до
відносин за кредитним договором
застосовуються положення про позику,
якщо інше не встановлено параграфом
про кредит і не випливає із суті
кредитного договору.

Згідно ст.1048 ЦК України, позикодавець
має право на одержання від
позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Частинами 1 та 2 ст.1056-1 ЦК України
встановлено, що процентна ставка за
кредитом може бути фіксованою або
змінюваною. Тип процентної ставки
визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної
ставки (фіксована або змінювана) та
порядок їх сплати за кредитним
договором визначаються в договорі
залежно від кредитного ризику,
наданого забезпечення, попиту і
пропозицій, які склалися на кредитному
ринку, строку користування кредитом,
розміру облікової ставки та інших
факторів.

Відповідно до п.3.18.4.1 Умов, кредитом в
період з дати виникнення дебетового
сальдо на поточному рахунку клієнта
при закритті банківського дня клієнт
виплачує відсотки, виходячи з
процентної ставки, розмір якої
залежить від терміну користування
кредитом (диференційована процентна
ставка).

Згідно п.п.3.18.4.1.1 Умов, за період
користування кредитом з моменту
виникнення дебетового сальдо до дати
обнуління дебетового сальдо в одну з
дат з наступного 20-го до 25-го числа
місяця (далі - "період, в який дебетове
сальдо підлягає обнуленню"), розрахунок
відсотків здійснюється за процентною
ставкою в розмірі 0% річних від суми
залишку непогашеної заборгованості.

При не обнулінні дебетового сальдо в
одну з дат періоду, в якому дебетове
сальдо підлягає обнулінню, протягом 90
днів з останньої дати періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнулінню,
клієнт виплачує банку за користування
кредитом відсотки в розмірі 24 % річних,
починаючи з останньої дати періоду, в
яку дебетове сальдо підлягало
обнулінню (п.п. 3.18.4.1.2 Умов).

Відповідно до пп.3.18.4.1.3 Умов, у разі
непогашення кредиту впродовж 90 днів з
дати закінчення періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнулінню,
починаючи з 91-го дня після дати
закінчення періоду, в якому дебетове
сальдо підлягало обнулінню, кредит
вважається простроченим, а грошові
зобов'язання клієнта з погашення
заборгованості вважаються порушеними.

Водночас, п.п.3.18.4.1.3 Умов встановлено, що
при порушенні клієнтом будь-якого
грошового зобов'язання, клієнт сплачує
банку відсотки за користування
кредитом у розмірі 48 % річних від суми
залишку непогашеної заборгованості.

Розрахунок відсотків за користування
кредитом проводиться щодня, починаючи
з моменту утворення на поточному
рахунку дебетового сальдо при закритті
банківського дня, за кількість днів
користування кредитними коштами,
виходячи з 360 днів у році. Розрахунок
відсотків проводиться до повного
погашення заборгованості за кредитом,
на суму залишку заборгованості за
кредитом. День повернення кредиту в
часовий інтервал нарахування
відсотків не включається (п.3.18.4.9 Умов).

Відповідно до п.3.18.4.4 Умов, клієнт
сплачує банку винагороду за
використання ліміту відповідно до
п.п.3.18.1.6, 3.18.2.3.2, 1-го числа кожного
місяця в розмірі 0,9 % від суми
максимального сальдо кредиту, що
існував на кінець банківського дня за
попередній місяць, в порядку,
передбаченому умовами і правилами
надання банківських послуг.

При несплаті винагороди, відсотків у
відповідні строки, вони вважаються
простроченими (п.3.18.4.10 Умов).

Відповідно до п.п.3.18.2.3.4 Умов, банк має
право при порушенні клієнтом
будь-якого із зобов'язань,
передбаченого Умовами, змінити умови
кредитування, вимагати від клієнта
дострокового повернення кредиту,
сплати відсотків за його користування,
виконання інших зобов'язань за
кредитом в повному обсязі.

Колегією суддів перевірено розрахунок
заборгованості по відсоткам та
заборгованості з комісії, виконаного
позивачем та визнано його вірним /а.
с.41-43/.

Відтак, невиконання відповідачем
взятих на себе зобов'язань по
поверненню кредитних коштів має місце,
тому позовні вимоги про стягнення
боргу по прострочених процентах за
користування кредитом в сумі 6 331,67 грн.
та боргу по сплаті комісії за
користування кредитом в сумі 1 597,68 грн.
є підставними та пыдлягають
задоволенню.

Позивач просить стягнути 2197,01 грн. пені.

Виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком (част.1 ст.546 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(част.1, 3 ст.549 ЦК України).

Відповідно до п.3.18.5.1 Умов, при
порушенні клієнтом будь-якого із
зобов'язань по сплаті відсотків за
користування кредитом, передбачених
п.п.3.18.2.2.2, 3.18.4.1, 3.18.4.2, 3.18.4.3, термінів
повернення кредиту, передбачених
п.п.3.18.1.8, 3.18.2.2.3, 3.18.2.3.4, винагороди,
передбаченої п.п.3.18.2.2.5, 3.18.4.4, 3.18.4.5, 3.18.4.6,
клієнт сплачує банку за кожний випадок
порушення пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, яка діяла в
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу. А в разі
реалізації банком права на
встановлення іншого строку повернення
кредиту, клієнт сплачує банку пеню у
розмірі, зазначеному в п.3.18.4.1.3 від суми
заборгованості за кожен день
прострочення. Сплата пені здійснюється
у гривні.

Згідно з п.3.18.5.4 Умов, нарахування
неустойки за кожний випадок порушення
зобов'язань, передбаченої
п.3.18.0.5.1,3.18.5.2,3.18.5.3 здійснюється
протягом 3 (трьох) років з дня, коли
відповідне зобов'язання мало бути
виконано клієнтом.

Колегією судді перевірено розрахунок
пені, виконаний позивачем в розмірі
2197,01 грн. та визнано його вірним.

Відповідачем заявлено клопотання про
зменшення розміру пені /а.с.79/.

Част.1 ст.550 ЦК України встановлено,
кредитор має право на стягнення
неустойки у всіх випадках порушення
боржником зобов'язання, незалежно від
того, виникли чи ні у зв'язку з цим
порушенням збитки на стороні
кредитора.

Водночас, розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення (част.3 ст.551 ЦК
України).

У випадку нарахування пені, яка є явно
завищеною, не відповідає передбаченим
у п.6 ст.3, част.3 ст.509 та ч.ч.1-2 ст.627 ЦК
України засадам справедливості,
добросовісності, розумності як
складовим елементам загального
конституційного принципу верховенства
права, суд має право її зменшувати.
Наявність у кредитора можливості
стягувати із споживача надмірні
грошові суми як неустойку, спотворює її
дійсне правове призначення, оскільки
із засобу розумного стимулювання
боржника виконувати основне грошове
зобов'язання неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого господарського суду
України від 12.12.2013 року у справі №
910/8826/13.

Згідно ст.233 ГК України, у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало
збитків іншим учасникам господарських
відносин, суд може з урахуванням
інтересів боржника зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічні приписи містить п.3 ст.83 ГПК
України.

Відповідно до п.п.3.17.4 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції",
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (п.3 ст.83 ГПК),
господарський суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеню
виконання зобов'язання, причини
(причин) неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає, що зменшення неустойки
відповідає вимогам співрозмірності та
враховує інтереси відповідача, що у
свою чергу, не суперечить принципу
рівності сторін у господарському
процесі, поскільки боржник допустив
неправомірну поведінку, тобто
невиконавши зобов'язання у строк, він в
будь-якому разі не повинен отримувати
перевагу зі своєї неправомірної
поведінки.

З огляду на те, що відповідач є
інвалідом 3 групи загального
захворювання, що підтверджується
Пенсійним посвідченням серії АГ № 318976
від 16.06.2005 року /а.с.74/, підприємницьку
діяльність не здійснює згідно з
податковими деклараціями за півріччя
та 3 квартали 2014 року /а.с.81-84/, а також те,
що до стягнення з відповідача, окрім
пені, нараховано 6331,67 грн.
заборгованості по процентам за
користування кредитом та 1597,68 грн.
комісії, колегія суддів вважає
нараховану суму пені неспіврозмірною
порівняно із збитками кредитора, а тому
зменшує її розмір на 90 % до 219,71 грн.,
виходячи із розрахунку суми пені,
здійсненої позивачем.

Таким чином, позовні вимоги про
стягнення 14 793,62 грн. заборгованості по
простроченому кредиту, 6 331,67 грн.
заборгованості по процентам за
користування кредитом, 1 597, 68 грн.
заборгованості по сплаті комісії за
користування кредитом підлягають
задовленню в повному в обсязі; позовні
вимоги про стягнення пені підлягають
задовленню частково в розмірі 219,71 грн.;
в позові про стягнення 1977,30 грн. пені
слід відмовити.

Згідно п.10 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про
судове рішення" від 23.03.2012 року № 6,
результати розгляду господарським
судом заяв (клопотань) учасників
судового процесу повинні зазначатися в
мотивувальній, а не в резолютивній
частині рішення суду, прийнятого по
суті справи, за винятком тих випадків,
коли суд вирішує питання про вжиття
заходів до забезпечення позову (статті
67, 68 ГПК), відстрочку або розстрочку
виконання рішення (стаття 121 ГПК).

Згідно абз.2 п.9, п.п.9.4 п.9 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про судове рішення", у
резолютивній частині рішення має бути
остаточна відповідь щодо усіх вимог,
які були предметом судового розгляду.
При цьому господарські суди повинні
зазначати у рішеннях про часткове
задоволення майнових вимог, у тому
числі в разі зменшення розміру
неустойки згідно з пунктом 3 статті 83
ГПК, - про відмову в позові в решті
вимог, припинення провадження або
залишення без розгляду позову у цій
частині.

Згідно п.3 ст.83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Отже, п.3 ст.83 ГПК України надає суду
право на зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), а не зменшення позовних
вимог щодо пені, а тому п.2 резолютивної
частини рішення господарського суду
Житомирської області від 08.08.2014 року у
даній справі, яким зменшено позовні
вимоги щодо пені із суми 2197,01 грн. до
суми 219,71 грн. слід виключити, та,
відповідно, доповнити резолютивну
частину рішення пунктом про відмову в
задоволенні позовних вимог про
стягнення 1 977,30 грн. пені.

Одночасно, колегія суддів не
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про стягнення з
відповідача судового збору у розмірі 1
682,03 грн. пропорційно розміру
задоволених позовних вимог з огляду на
п.4.3 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
року № 7 «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України»,
згідно якого у разі коли господарський
суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК
зменшує розмір неустойки (штрафу, пені),
витрати позивача, пов'язані зі сплатою
судового збору, відшкодовуються за
рахунок відповідача у сумі, сплаченій
позивачем за позовною вимогою, яка
підлягала б задоволенню, якби
зазначений розмір судом не було
зменшено.

Відтак, на відповідача покладається 1
827,00 грн. витрат по сплаті судового
збору за подання позовної заяви.

Відповідно до п.4 част.1 ст.103 ГПК
України, апеляційна інстанція за
результатами розгляду апеляційної
скарги має право змінити рішення.

Згідно із п.4 ч.1 ст.104 ГПК України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України
кожна сторона належними і допустимими
доказами повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на зазначене, колегія суддів
апеляційного господарського суду
приходить до висновку, що в задоволенні
апеляційної скарги ПАТ КБ «Приватбанк»
слід відмовити, рішення господарського
суду Житомирської області від 08.08.2014
року необхідно змінити в частині
розподілу судових витрат, виключити п.2
резолютивної частини рішення та
вказати про відмову в решті позовних
вимог (1977,30 грн. пені), в решті - залишити
без змін .

На підставі ст.49 ГПК України судовий
збір за подання апеляційної скарги у
сумі 913,50 грн. покладається на позивача.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" на рішення
господарського суду Житомирської
області від 08.08.14 р. у справі № 906/784/14
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Житомирської області від 08.08.14 р. у
справі № 906/784/14 змінити в частині
розподілу судових витрат, виключити п.2
резолютивної частини рішення, у зв'язку
з чим пункт 3 вважати пунктом 2, та
доповнити пунктом 3 про відмову в
частині стягнення 1977,30 грн. пені.

В решті рішення господарського суду
Житомирської області від 08.08.14 р. у
справі № 906/784/14 залишити без змін.

Викласти резолютивну частину рішення
господарського суду Житомирської
області від 08.08.14 р. у справі № 906/784/14 в
такій редакції:

"1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 (10002, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"Приватбанк" (49094, м. Дніпропетровськ,
Жовтневий район, вул. Набережна
Перемоги, буд.50, ):

- 14793,62 грн. заборгованості по
простроченому кредиту,

- 6331,67 грн. заборгованості по процентам
за користування кредитом,

- 1597,68 грн. заборгованості по сплаті
комісії за користування кредитом,

- 219,71 грн. пені за несвоєчасність
виконань зобов'язань за договором,

- 1827,00 грн. судового збору.

3. В позові про стягнення 1977,30 грн. пені
відмовити."

Доручити господарському суду
Житомирської області видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу № 906/784/14 повернути
господарському суду Житомирської
області.

Головуючий суддя
Крейбух О.Г.

Суддя
Коломис В.В.

Суддя
Тимошенко О.М.