КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2014 р. Справа№ 910/5762/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Лобаня О.І.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання
Марчуку О.Л.,

за участю представників сторін, згідно
протоколу судового засідання від 10.09.2014
року

розглянувши матеріали апеляційної
скарги

публічного акціонерного товариства
"Київський
суднобудівний-судноремонтний завод"

на рішення господарського суду міста
Києва від 11.06.2014 року

у справі №910/5762/14 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом публічного акціонерного
товариства "Київський
суднобудівний-судноремонтний завод"

до публічного акціонерного товариства
"Київський річковий порт"

про зобов'язання укласти договір, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 11.06.2014 року у справі №910/5762/14 в
позові відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням,
позивач подав до Київського
апеляційного господарського суду
скаргу, в якій просить скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 11.06.2014 року у справі №910/5762/14
та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 11.07.2014 року у
справі №910/5762/14 апеляційну скаргу ПАТ
"Київський
суднобудівний-судноремонтний завод"
прийнято до провадження та призначено
розгляд справи за участю уповноважених
представників сторін.

Представник позивача у судовому
засіданні 10.09.2014 року надав пояснення,
якими підтримав доводи викладені в
апеляційній скарзі та просив скаргу
задовольнити. Представник відповідача
у судовому засіданні 10.09.2014 року надав
пояснення, якими заперечив проти
доводів викладених в апеляційній
скарзі та просив скаргу залишити без
задоволення.

Перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, 10.11.2011 року між ПАТ
«Київський річковий порт» (далі -
замовник, відповідач) та ЗАТ «Київський
суднобудівний-судноремонтний завод»
(правонаступник якого ПАТ «Київський
суднобудівний-судноремонтний завод»,
далі - виконавець) було укладено
договір №142291/1315 (далі - договір),
відповідно до умов якого виконавець
бере на себе зобов'язання виконати
"Роботи", в обсязі та в строк згідно
додатку №1 до цього договору,
"Плавдоку-3" розмірами: довжиною 49,3 м,
шириною 17,0 м, повною осадкою 0,97 м, а
також надати послуги відстою
плавзасобу за необхідністю. Роботи,
потреба в яких виникла після
підписання цього договору, підлягають
узгодженню з замовником, з наступним
оформленням письмових додаткових угод,
які, після підписання їх сторонами,
стають невід'ємною чистиною цього
договору (п. 1.1. договору).

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2, 2.3 договору
вартість робіт на момент підписання
договору складає 1 758 881,57 грн. з
урахуванням ПДВ. Вартість робіт та сума
договору, за згодою сторін, можуть бути
переглянуті при зміні обсягів та
складності робіт, економічних норм та
нормативів, а також при змінах вартості
матеріалів та комплектуючих. Зміна
вартості робіт оформлюється шляхом
укладання додаткових угоди до цього
договору.

Пунктами 3.1, 3.2 договору встановлено, що
замовник здійснює оплату вартості
робіт на поточний рахунок виконавця
відповідно до графіку фінансування
(додаток №2). Оплата всіх додаткових
робіт здійснюється у відповідності з
підписаними додатковими угодами.

Додатками №1, №2, №3 від 10.11.2011 року до
договору сторонами було погоджено
Календарний графік ремонту "Плавдока-3",
Календарний графік фінансування та
Кошторис розрахунку вартості
ремонтних робіт "Плавдока-3" (49,3х17,0 м з
осадкою 0,97 м) відповідно.

Як слідує із матеріалів справи, у
період з 22.12.2011 року по 24.07.2012 року між
сторонами було укладено додаткові
угоди №№1, 2, 3, 4, 6, 7-1365, 8-1378, 9-1386, 10, 11, 12, 13
та 14 (надалі -"Додаткові угоди") за
змістом яких сторонами було погоджено
обсяг додаткових робіт та їх вартість.

На виконання умов договору та
додаткових угод у період з 10.11.2011 року
по 17.09.2012 року позивачем було виконано
та передано, а відповідачем прийнято
роботи на загальну суму 3 375 138,31 грн., що
підтверджується актами №81/11 від 23.12.2011
р., №82/11 від 23.12.2011 р., №118.12 від 15.03.2012 р.,
№160.12 від 16.07.2012 р., №171.12 від 16.07.2012 р.,
№175.12 від 16.07.2012 р., №179.12 від 27.07.2012 р.,
№191.12 від 29.08.2012 р., №192.12 від 29.08.2012 р.,
№195.12 від 17.09.2012 р.

Згідно з п. 4.3.10 договору замовник
зобов'язаний після закінчення робіт, що
оформлюються актами, відповідно до п.
4.2.3, 4.3.8, 4.3.9, 6.6, укласти договір на
відстій плавзасобу. У випадку, якщо
замовник не укладає договір відстою, то
він сплачує вартість даної послуги
відповідно до діючих тарифів на
підприємстві за весь час перебування.

26.11.2013 року позивач звернувся до
відповідача з листом вих. №537/41, в якому
запропонував відповідачеві укласти
договір оренди частини стапельного
майданчика площею 905,4 кв.м., що буде
використовуватись для відстою
«Плавдоку-3», а також сплатити
заборгованість за надані послуги з
відстою та охорони плавзасобу в
розмірі 261 962,40 грн.

Листом від 19.12.13 вих. № 01-29-753 відповідач
повідомив позивача про відмову
підписати проект договору, направлений
позивачем, оскільки вказана у ньому
ціна є завищеною та неприйнятною. Крім
того відповідач просив повернути
плавзасіб «Плавдок-3», який є його
власністю та утримується позивачем.

У зв'язку із недосягненням між
сторонами згоди щодо укладення
договору оренди частини стапельного
майданчика для відстою «Плавдоку-3»,
позивач звернувся до суду.

За приписами ст.509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу
України зобов'язання виникають,
зокрема, з договору.

Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

За змістом ст.ст. 6, 627 Цивільного
кодексу України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно з п.4 ст.179 Господарського
кодексу України при укладенні
господарських договорів сторони
можуть визначати зміст договору на
основі вільного волевиявлення,
зокрема, мають право погоджувати на
свій розсуд будь-які умови договору, що
не суперечать законодавству.

Як слідує із умов договору, судом
першої інстанції вірно встановлено
диспозитивність п.п. 4.3.10 договору щодо
укладення договору на відстій
плавзасобу, оскільки в п.п. 1.1 розділу 1
«Предмет договору» визначено, що
виконавець бере на себе зобов'язання
надати послуги відстою плавзасобу за
необхідністю.

Тобто, із наведеного слідує, що
укладення спірного договору оренди не
є обов'язковим для позивача та
відповідача.

Відповідно до ст. 187 Господарського
кодексу України спори, що виникають при
укладанні господарських договорів за
державним замовленням, або договорів,
укладення яких є обов'язковим на
підставі закону та в інших випадках,
встановлених законом, розглядаються
судом. Інші переддоговірні спори
можуть бути предметом розгляду суду у
разі якщо це передбачено угодою сторін
або якщо сторони зобов'язані укласти
певний господарський договір на
підставі укладеного між ними
попереднього договору.

Позивач, звернувшись до суду, просить
суд зобов'язати відповідача укласти з
позивачем договір оренди на умовах та у
редакції, запропонованій саме
позивачем, мотивуючи свої вимоги тим,
що підписання відповідачем зі своєї
сторони відповідного договору в
редакції позивача є обов'язком
відповідача, який виник внаслідок
укладення сторонами договору №142291/1315
від 10.11.2011 року.

Проте, договір №142291/1315 від 10.11.2011 року
не є попереднім в розумінні ст. 182 ГК
України та не конкретизує жодних
істотних умов договору на відстій
плавзасобу, який мав би бути укладений
в майбутньому.

Судом першої інстанції вірно
зазначено, що вчинення стороною дій,
направлених на укладення і, відповідно,
підписання будь-якого правочину - є
правом сторони, яке реалізується у
встановленому законом порядку, а не її
зобов'язанням, що узгоджується зокрема
з приписами ст. ст. 6, 203,627, 628, 638
Цивільного кодексу України та ст. ст. 180,
181 Господарського кодексу України

Отже, виходячи з обумовлених законом
прав та охоронюваних інтересів сторін
договору, зокрема свободи укладення
договору, і, відповідно, підписання
будь-якого цивільно-правового
договору, зокрема договору оренди у
відповідній редакції, запропонованій
саме позивачем, - є правом, а не
обов'язком сторони, а відтак, підстави
для зобов'язання відповідача вчинити
дії по укладенню вказаного правочину в
редакції позивача з підстав,
викладених у позовній заяві, - відсутні.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК
України обставини, встановлені
рішенням суду у господарській,
цивільній або адміністративній справі,
що набрало законної сили, крім
встановлених рішенням третейського
суду, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Преюдиційне значення процесуальним
законом надається саме фактам,
встановленим судовими рішеннями (в
тому числі в їх мотивувальних
частинах), але не правовій оцінці таких
фактів, здійсненій іншим судом чи іншим
органом, який вирішує господарський
спір (п. 26. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" від
26.12.2011 року №18).

15.01.2013 року набрало законної сили
рішення Господарського суду м. Києва
від 27.12.2012 року у справі №5011-48/16253-2012 за
позовом ЗАТ "Київський
суднобудівний-судноремонтний завод" до
ПАТ "Київський річковий порт" про
стягнення 2 604 448,31 грн. заборгованості
за договором №142291/1315 від 10.11.2011 року.

Вказаним рішенням встановлено
наявність у відповідача грошового
зобов'язання по сплаті на користь
позивача 1 842 138,31 грн. за виконані згідно
договору №142291/1315 та додаткових угод
роботи, а також той факт, що листом №136/41
від 23.03.2012 року позивач повідомив
відповідача про притримання в силу
положень ст.ст. 594-597 Цивільного кодексу
України "Плавдоку-3" на території Заводу
до виконання відповідачем зобов'язань
за договором, що унеможливлювало його
спуск на воду та звільнення
стапельного майданчика до погашення
відповідачем заборгованості за
виконані роботи.

Отже, наведені обставини мають
преюдиційне значення та не підлягають
повторному доведенню.

Таким чином, судом першої інстанції
вірно встановлено, що після підписання
актів здачі-приймання виконаних робіт
за договором №142291/1315 від 10.11.2011 року
плавзасіб "Плавдоку-3" залишився на
стапельному місці позивача поза волею
відповідача.

З огляду на викладене вище, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог
щодо зобов'язання відповідача укласти
договір оренди на умовах, викладених у
проекті договору в редакції
запропонованій позивачем, оскільки це
є правом сторін, а не обов'язком.

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Доводи скаржника зводяться до намагань
надати їм перевагу над встановленими
судом першої інстанції обставинами, та
переоцінити ці обставини, що не впливає
на результат розгляду справи.

Таким чином, судовою колегією
встановлено відсутність належних
доказів щодо обставин, передбачених ст.
104 Господарського процесуального
кодексу України, які підтверджували б
наявність підстав для задоволення
апеляційної скарги.

Отже, враховуючи наведене, колегія
суддів апеляційного господарського
суду дійшла висновку про те, що рішення
господарського суду міста Києва від
11.06.2014 року у справі №910/5762/14 відповідає
обставинам справи, є законним та
обгрунтованим, а тому не підлягає
скасуванню. У зв'язку з цим апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Київський
суднобудівний-судноремонтний завод" на
рішення господарського суду міста
Києва від 11.06.2014 року у справі №910/5762/14
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 11.06.2014 року у справі
№910/5762/14 залишити без змін.

3. Справу №910/5762/14 повернути до
господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного
господарського суду набирає законної
сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського
апеляційного господарського суду може
бути оскаржено протягом 20 днів до
Вищого господарського суду України у
порядку, передбаченому ст. 109
Господарського процесуального кодексу
України.

Головуючий суддя
Р.В. Федорчук

Судді
О.І. Лобань

А.Г. Майданевич