ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2014 р.
Справа № 914/2683/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Уніплит", смт. Вигода
Долинського району Івано -
Франківської області;

до відповідача: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1;

про: стягнення 10 953,38 грн.

Суддя Король М.Р.

За участю представників:

від позивача: Пенгрин Л.Й. - представник
(довіреність від 02.01.2014 року);

від відповідача: не з'явився;

В судовому засіданні 25.09.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Суть спору:

Позов заявлено Товариством з обмеженою
відповідальністю "Уніплит" (смт. Вигода
Долинського району Івано -
Франківської області) до Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) про
стягнення 10 953,38 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач своїх обов'язків за
договором поставки № 290/14 не виконав,
зокрема, своєчасно не поставив товар.

Ухвалою суду від 28.07.2014 року порушено
провадження у справі. Розгляд справи
призначено на 11.09.14р. Вимоги до сторін
по підготовці справи до розгляду в
судовому засіданні висвітлено в
зазначеній ухвалі, в тому числі
визнано обов'язковою участь
повноважних представників сторін в
судове засідання.

В судове засідання 11.09.2014 року позивач
участь повноважного представника
забезпечив, вимоги ухвали суду від
28.07.2014 р. виконав, позовні вимоги
підтримав.

Відповідач участь повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив, причини неявки суду не
повідомив, вимоги ухвали суду від 28.07.2014
р. не виконав.

Розгляд справи відкладено на 25.09.2014
року.

В судове засідання 25.09.2014 року позивач
явку повноважного представника
забезпечив, позовні вимоги відповідно
до позовної заяви.

Відповідач участь повноважного
представника в судові засідання не
забезпечив, з заявами чи клопотаннями
не звертався, відзиву не подав, причини
неявки не повідомив.

Відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору. А відповідно до п. 3.9.1.
постанови, особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце розгляду судом справи у
разі виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.

Відповідно до ст. 75 ГПК України якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, повно та об'єктивно
дослідивши докази в їх сукупності, суд
встановив наступне.

25.06.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Уніплит" (покупцем
згідно договору) та Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (постачальником
згідно договору) було укладено договір
поставки лісової сировини № 290/14,
відповідно до п. 1.1 якого постачальник
зобов'язався надати покупцю сировину
(відходи від деревообробки ДСТУ - 2034-92 у
кількості 800 м.куб. та тирса
(технологічна) ДТУ - 2034-92 у кількості 600
м. куб.), а покупець зобов'язався
прийняти сировину та оплатити її
вартість на умовах даного договору.
Умови договору викладаються сторонами
відповідно до вимог Міжнародних правил
щодо тлумачення термінів "Інкотермс".

Відповідно до п. 1.3 договору,
асортимент, кількість, щодо кожного
замовлення визначаються в
рахунку-фактурі. Оплата покупцем
коштів означає, що сторони погодили
асортимент та кількість.

У п. 5.1 сторони визначили, що сума
договору становить 62000,00 грн. без ПДВ.

Відповідно до п. 6.1 договору розрахунки
за поставлену постачальником покупцю
сировину проводяться в безготівковому
порядку, шляхом перерахування покупцем
грошових коштів в національній валюті
України на поточний рахунок
постачальника на умовах 100% переоплати.
Сторони можуть використовувати для
розрахунку також інші способи, не
заборонені законодавством України, в
тому числі шляхом зарахування
зустрічних однорідних вимог.

На виконання умов договору позивач
здійснив перерахунок коштів в розмірі
10000,00 грн., що підтверджується платіжним
дорученням від 15.07.2013 року № 25155.

Відповідно до п. 4.1 договору, сировина
має бути відвантажена покупцеві на
його транспорт протягом двох місяців з
моменту зарахування попередньої
оплати.

В зв'язку з невиконанням відповідачем
обов'язку з поставки сировини, позивач
звернувся з вимогою від 18.06.2014 р. про
повернення коштів (докази поштового
направлення містяться в матеріалах
справи).

Оскільки, станом на 21.07.2014 року поставка
здійснена не була, позивач звернувся до
суду із позовом про стягнення із
відповідача 10000,00 грн. передоплати.

Крім цього, на вказану суму передоплати
позивач нарахував 253,38 грн. -3% річних та
700,00 грн. штрафу.

Оцінивши подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно із частиною 2 ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язання
виникають з підстав, вказаних у ст. 11 ЦК
України, у тому числі з угод,
передбачених законом, а також із угод,
хоча і не передбачених законом, але не
суперечних йому. Виникнення прав та
обов'язків пов'язано з юридичними
фактами, які підтверджують виникнення
між сторонами правовідносин. Таким
чином, між сторонами виникли
правовідносини на підставі договору
поставки лісової сировини № 290/14 від
25.06.2013 року, у силу яких позивач
здійснив передоплату в сумі 10000,00грн., а
відповідач зобов'язався передати
обумовлений товар в строк, визначений
4.1 договору.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 Цивільного
кодексу України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України,
якщо договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором, - у
строк, визначений відповідно до статті
530 цього Кодексу. У разі невиконання
покупцем обов'язку щодо попередньої
оплати товару застосовуються
положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 Цивільного
кодексу України обов'язок продавця
передати товар покупцеві вважається
виконаним у момент: вручення товару
покупцеві, якщо договором встановлений
обов'язок продавця доставити товар.

Як встановлено судом, 15.07.2013 року
позивач здійснив передоплату в розмірі
10000,00 грн. А відповідно до п. 4.1 договору
сировина має бути відвантажена
покупцеві протягом двох місяців з
моменту зарахування попередньої
оплати.

Відповідно ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу
України, якщо продавець, який одержав
суму попередньої оплати товару, не
передав товару у встановлений строк,
покупець має право вимагати передаання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Тому, коли продавець одержав суму
попередньої оплати, а при цьому не
передав товар покупцю відповідно до
умов договору у встановлений строк,
покупець згідно закону має право
вимагати від продавця передання
оплачених товарів, або повернення суми
попередньої оплати. Тобто, у покупця
виникає можливість пред'явлення до
продавця альтернативних вимог - або
передати обумовлені договором товари,
за які вже була здійснена попередня
оплата, або вимагати сплаченої за товар
суми. Право вибору способу захисту
порушеного цивільного права належить
покупцеві.

Стаття 610 Цивільного кодексу України
зазначає, що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язання
недопустима. Частиною 1 ст. 612
Цивільного кодексу України
встановлено, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. А ч. 1 ст. 547 визначає, що
правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі. Виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом згідно ч. 1 ст. 548
ЦК України.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

У відповідності до вимог ст. 216
Господарського кодексу України,
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

У разі порушення учасником
господарських відносин правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання, в даному
випадку зобов'язання щодо своєчасної
поставки товару, учасник зобов'язаний
сплатити штрафні господарські санкції,
якими згідно господарського суду
України є неустойка, штраф, пеня.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу
України, предметом неустойки може бути
грошова сума, рухоме і нерухоме майно.
Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Пунктом 3 ст. 611
Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.
Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України). Згідно ч. 3 ст. 6 Цивільного
кодексу України, сторони в договорі
можуть відступити від положень актів
цивільного законодавства і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд. Пунктом 7.3 договору сторони
визначили, що за порушення строків
виконання зобов'язання стягується пеня
в розмірі 1 відсотка вартості сировини,
з яких допущено прострочення виконання
за кожен день прострочення, а за
прострочення понад тридцять днів
додатково стягується штраф у розмірі
семи відсотків вказаної вартості.
Таким чином, підписавши договір без
будь-яких зауважень, відповідач у
відповідності з п.3 ст.181 Господарського
кодексу України, погодився з його
умовами, у тому числі і застосуванням
штрафних санкцій.

Також Верховний Суд України у
постанові від 22.11.2010 року У справі №
14/80-09-2056 вказав, що суб'єкти
господарських відносин при укладенні
договору наділені законодавцем правом
забезпечення виконання господарських
зобов'язань встановленням окремого
виду відповідальності - договірної
санкції за невиконання чи неналежне
виконання договірних зобов'язань.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов
до висновку про необхідність захисту
порушеного права позивача шляхом
застосування до відповідача
встановленої договором договірної
санкції у спосіб стягнення з
відповідача на користь позивача 700,00
грн. штрафу.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Однак, позовна
вимога про стягнення трьох процентів
річних в розмірі 253,38 грн. не підлягає до
задоволення, оскільки невиконане
зобов'язання відповідача по поставці
товару не є грошовим і застосування до
вказаних правовідносин статті 625
Цивільного кодексу України є
безпідставним.

Відповідно до п. 1.1. Постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" грошовим, за
змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України), є
виражене в грошових одиницях
(національній валюті України чи в
грошовому еквіваленті в іноземній
валюті) зобов'язання сплатити гроші на
користь іншої сторони, яка, відповідно,
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке
зобов'язання, що складається в тому
числі з правовідношення, в якому праву
кредитора вимагати від боржника
виконання певних дій кореспондує
обов'язок боржника сплатити гроші на
користь кредитора. Зокрема, грошовим
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона зобов'язана
оплатити поставлену продукцію,
виконану роботу чи надану послугу в
грошах, а друга сторона вправі вимагати
від першої відповідної оплати, тобто в
якому передбачено передачу грошей як
предмета договору або сплату їх як ціни
договору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Судовий збір покладається на
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог відповідно
до ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.
4, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 82 - 85 ГПК України,
господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1.Позовні вимоги задоволити частково.

2.Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, (82600, АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Уніплит"
(77552, вул. Заводська, буд. 4, смт. Вигода
Долинського району Івано -
Франківської області,
ідентифікаційний код 30905968) 10 000,00 грн.
основного боргу, 700,00 грн. штрафу та 1784,7
грн. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

Повне рішення складено 30.09.2014 р.

Суддя
Король М.Р.