м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/4293/14 20.08.14
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрліфтсервіс"
До Департаменту житлово -
комунальної інфраструктури
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
Про стягнення 701 594, 00 грн.
Суддя
Від позивача Гарапач Н.Є. -
представник (дов. № 59 від 03.03.2014)
Від відповідача Трокоз О.В. -
представник (дов. № 058/10-1937 від 14.03.2014)
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Укрліфтсервіс"
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовною заявою до
Департаменту житлово - комунальної
інфраструктури виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) про
стягнення 701 594, 00 грн.
Ухвалою Господарського суду
міста Києва від 19.03.2014 було порушено
провадження у справі № 910/4293/14 та
призначено розгляд справи на 16.04.2014.
10.04.2014 відділом діловодства суду
отримано від представника відповідача
відзив на позовну заяву, в якому
заперечив проти позовних вимог.
15.04.2014 відділом діловодства суду
отримано від представника позивача
клопотання про приєднання документів
до матеріалів справи.
16.04.2014 відділом діловодства суду
отримано від представника позивача
пояснення по справі.
В судове засідання 16.04.2014
представник позивача з'явився,
підтримав позовні вимоги в повному
В судове засідання 16.04.2014
представник відповідача з'явився та
надав клопотання про витребування
доказів у Департаменту фінансів
виконавчого органу Київської міської
ради та Головного управління
державної казначейської служби
України у місті Києві.
Суд задовольнив клопотання
представника відповідача та направив
судовий запит до Київської міської
ради та Головного управління державної
казначейської служби України у місті
В судовому засіданні оголошена
перерва до 16.045.2014.
24.04.2014 відділом діловодства суду
отримано від представника позивача
клопотання про витребування доказів.
В судове засідання 01.07.2014 представник
позивача з'явився, підтримав позовні
вимоги в повному обсязі.
Представником позивача у судовому
засіданні 01.07.2014 підтримано клопотання
про витребування у Головного
управління державної казначейської
служби України у місті Києві наступної
1. надходження у 2009 році на
реєстраційні рахунки Головного
управління житлового господарства
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) коштів спеціального
фонду бюджету розвитку м. Києва.
2. надходження у 2010 році на
реєстраційні рахунки Головного
управління житлового господарства
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) коштів бюджету м. Києва
2010 р., коштів бюджету розвитку на
капітальні вкладення, коштів бюджету
розвитку (КФК 150101),
3. надходження у 2011 році на
реєстраційні рахунки Головного
управління житлового господарства
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) коштів за КФК 100102.
4. надходження у 2012 році на
реєстраційні рахунки Головного
управління житлового господарства
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) коштів за кодом
тимчасової класифікації видатків та
кредитування місцевих бюджетів: 150101
«Капітальні вкладення».
5. надходження у 2012 році на
реєстраційні рахунки Головного
управління комунального господарства
виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) коштів за
кодом тимчасової класифікації
видатків та кредитування місцевих
бюджетів: 150101 «Капітальні вкладення».
6. надходження у 2013 році на
реєстраційні рахунки Головного
управління комунального господарства
виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) коштів за
кодом тимчасової класифікації
видатків та кредитування місцевих
бюджетів: 150101 «Капітальні вкладення».
7. надходження у 2013 році на
реєстраційні рахунки Департаменту
житлово-комунальної інфраструктури
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) коштів за кодом
тимчасової класифікації видатків та
кредитування місцевих бюджетів: 150101
«Капітальні вкладення».
8. надходження коштів (та їх
розміри) на реєстраційні рахунки:
Головного управління житлового
господарства виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації),
правонаступника - Головного управління
комунального господарства виконавчого
органу Київської міської ради
(київської міської державної
адміністрації), згодом (в зв'язку зі
зміною назви) Департаменту
житлово-комунальної інфраструктури
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) для фінансування робіт
передбачених договором № 119/12 від
14.07.2009р. за період з березня 2009 року до 31
грудня 2013 року включно та для
фінансування робіт по заміні та
модернізації ліфтів у житловому фонді
м. Києва за іншими КФК (що не зазначені
вище) за період з березня 2009 року до 31
грудня 2013 року включно.
Відповідно до ст. 38 ГПК України, сторона
або прокурор у разі неможливості
самостійно надати докази вправі подати
клопотання про витребування
господарським судом доказів. У разі
задоволення клопотання суд своєю
ухвалою витребовує необхідні докази.
Суд приходить до висновку про
необхідність витребування у Головного
управління державної казначейської
служби України у місті Києві
додаткової інформації.
В судове засідання 01.07.2014 представник
відповідача не з'явився, причини неявки
суду не повідомив, про час та місце
судового засідання повідомлений
Ухвалою суду від 01.07.2014 відкладено
розгляд справи на 20.08.2014 та направлено
судовий запит до Головного управління
Державного казначейства у місті Києві
У судовому засіданні 20.08.2014
представник позивача надав пояснення
по суті спору, позовні вимоги підтримав
У судовому засіданні 20.08.2014
представник відповідача заперечив
проти задоволення позовних вимог.
У судовому засіданні 20.08.2014 відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України (далі - ГПК України)
судом оголошено вступну та резолютивну
Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення
у даній справі прийнято у нарадчій
Оцінивши наявні в матеріалах справи
докази, які мають значення для розгляду
справи по суті, заслухавши пояснення
представників сторін, проаналізувавши
встановлені фактичні обставини справи
в їх сукупності, суд, -
14.07.2009 року між відповідачем
(замовник) та позивачем(підрядник) було
укладено Договір підряду № 119/12 (далі -
Предметом договору є роботи із
зміни та модернізації ліфтів у
житловому фонді м. Києва у 2009 році,
згідно технічних вимог тендерної
документації, які замовник доручає, а
підрядник приймає до виконання за
рахунок коштів спеціального фонду
бюджету розвитку м. Києва. Виконання
робіт здійснюється згідно
календарного плану (додаток № 1), в
житлових будинках Шевченківського та
Голосіївського районів м. Києва, який є
невід'ємною частиною договору. Після
прийняття ліфтів в експлуатацію
здійснюється передача обладнання та
витрат по заміні та модернізації
ліфтів від замовника до
балансоутримувачів будинків, якими є:
комунальні підприємства по утриманню
житлового господарства
Шевченківського та Голосіївького
районів м. Києва. ( п. 1.1-1.2 Договору)
Відповідно до п. 2.3 Договору ціна
за результатами проведених торгів на
закупівлю робіт з заміни та
модернізації ліфтів за рахунок - коштів
спеціального фонду бюджету розвитку м.
Києва складає: 3 601 562,40 грн.
Згідно п. 3.1 Договору відповідач
зобов'язався сплачувати вартість
обладнання та здійснювати розрахунки
за виконані позивачем роботи на
підставі підписаних позивачем,
відповідачем та службою технічного
нагляду актів прийому-передачі
обладнання, актів прийому передачі
проектно-кошторисної документації,
актів виконаних робіт форми КБ-2В та
Довідки про вартість виконаних робіт
форми КБ-3 протягом 10 днів з дати
отримання відповідачем бюджетного
фінансування на реєстраційний рахунок.
Відповідно до умов договору,
роботи по заміні та модернізації
ліфтів в житлових будинках
Шевченківського та Голосіївського
районів міста Києва було виконано
відповідно до календарного плану, що
підтверджується підписаним позивачем,
відповідачем та службою технічного
нагляду Актами виконаних робіт форми
КБ-2в та Довідками про вартість
виконаних робіт форми КБ-3, що датовані
10.04.2012 між позивачем та відповідачем
було укладено Додаткову угоду № 9 до
Договору № 119/12 від14.07.2009 року ,
відповідно до умов якої сторони
погодили викласти п. 2.3 Договору № 119/12
від 14.07.2009 у наступній редакції: оплата
на момент укладання даної Додаткової
угоди сплачено за фактично виконані
роботи в 2010 році - 1258327,46 грн., в 2011 році -
1319545,44 грн. На момент укладання даної
Додаткової угоди підлягає оплаті за
фактично виконані роботи в 2010 р.- 979 099
грн. 97 коп. Оплата робіт буде
здійснюватися в 2012 році.
У 17.04.2012, як зазначає позивач та не
заперечується відповідачем, на рахунок
позивача перераховано оплату за
виконані роботи по Договору в розмірі
28.12.2013 між позивачем та
відповідачем було укладено Додаткову
угоду № 10 до Договору № 119/12 від 14.07.2009,
відповідно до п. 2 якої узгодили,
доповнити Договір № 119/12 від 14.07.2009
наступним пунктом: оплату фактично
виконаних у 2010 р. робіт у сумі 679 099,97 грн.
буде здійснено у 2013 р. на умовах
відстрочки платежу після затвердження
річних кошторисних призначень та
фактичного надходження коштів
Однак, як зазначає позивач, виконані
позивачем роботи відповідачем не були
Заперечуючи проти задоволення
позовних вимог, відповідач зазначає, що
оплата виконаних робіт замовником
здійснюється з урахуванням ст. ст. 48, 49
Бюджетного кодексу України. Відповідач
вказує, що у зв'язку з відсутністю
бюджетних коштів затримка бюджетного
фінансування відбулась не з його вини,
а тому просить суд відмовити у
задоволенні позовних вимог.
Однак, заперечення відповідача,
що ґрунтуються на відсутності
бюджетного фінансування та
ненадходженні бюджетних коштів
відповідачу, як на підставу для відмови
у задоволенні позовних вимог, судом до
уваги не беруться, з огляду на наступне.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, відповідно до ст. 11 ЦК
України є, зокрема, договори. Договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
Частиною 1 ст. 179 Господарського кодексу
України (далі - ГК України) встановлено,
що господарсько-договірними
зобов'язаннями є майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і не
господарюючими суб'єктами - юридичними
особами на підставі господарських
договорів. Частиною 7 вказаної норми
передбачено, що господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.
Статтею 627 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) передбачено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.
Судом встановлено, що за своєю правовою
природою укладений сторонами Договір є
Стаття 837 ЦК України передбачає,
що за договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.
Відповідно до ч.1 ст.853 ЦК України, якщо
договором підряду не передбачена
попередня оплата виконаної роботи або
окремих її етапів, замовник
зобов'язаний сплатити підрядникові
обумовлену ціну після остаточної здачі
роботи за умови, що роботу виконано
належним чином і в погоджений строк
або, за згодою замовника, - достроково.
Тобто, законодавець покладає на
підрядника обов'язок виконати роботу, а
замовник зобов'язаний її прийняти і
Згідно ч.1 ст. 96 ЦК України юридична
особа самостійно відповідає за своїми
Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.
Відповідно ст. 526 ЦК України та ч.1 ст.
193 ГК України зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
законодавства, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.
Згідно з ч.2 ст.193 ГК України, кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.
Частина 2 ст. 617 ЦК України та ч. 2 ст. 218 ГК
України передбачають, що відсутність у
боржника необхідних коштів, а також
порушення зобов'язань контрагентами
правопорушника не вважаються
обставинами, які є підставою для
звільнення боржника від
відповідальності за порушення
Окрім того, статтею 1 ЦК України
визначено, що однією із ознак майнових
відносин є юридична рівність їх
учасників, в тому числі й органів
державної влади, а тому самі лише
обставини, пов'язані з фінансуванням
установи чи організації з місцевого
бюджету та відсутністю у ньому коштів,
не виправдовують замовника та не
заперечують обов'язку такого органу,
який виступає стороною зобов'язального
правовідношення, від його виконання
Таким чином, відсутність бюджетного
фінансування не може бути підставою
для звільнення відповідача від оплати
підрядних робіт, оскільки в разі
відсутності коштів для оплати
зазначених робіт, відповідач мав
фактичну можливість призупинити
виконання умов договору з моменту
виявлення відсутності коштів для
оплати робіт, а не чекати виконання
Аналогічна правова позиція наведена в
Постановах Вищого господарського суду
№914/1760/13 від 13.11.2013, №913/851/13 від
05.08.2013, рішенні Європейського суду з
прав людини у справі "Терем ЛТД,
Чечеткін та Оліус проти України" від
18.10.2005 та Оглядовому листі Вищого
господарського суду України "Про
практику вирішення спорів, пов'язаних
із виконанням договорів підряду" №
01-06/374/201 від 18.02.2013.

Також в Постанові Верховного Суду
України від 15.05.2012 у справі № 11/446
вказується на те, що відсутність
бюджетних коштів, передбачених у
видатках Державного бюджету України на
черговий рік, не виправдовує
бездіяльність установи яка
фінансується з державного бюджету, і не
є підставою для звільнення від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до Додаткової угоди № 10 до
Договору № 119/12 від 14.07.2009, відповідно до
п. 2 якої узгодили, доповнити Договіро №
119/12 від 14.07.2009 наступним пунктом: оплату
фактично виконаних у 2010 р. робіт у сумі
679 099,97 грн. буде здійснено у 2013 р.

Доказів оплати виконаних позивачем
робіт в термін до 20.08.2014 відповідачем
суду не надано.

Враховуючи те, що наявність
заборгованості відповідача перед
позивачем за виконані роботи
підтверджується матеріалами справи та
приймаючи до уваги те, що відповідачем
в порядку ст.4-3 та ст.33 Господарського
процесуального кодексу України не було
спростовано наявність заборгованості
та не доведено припинення зобов'язання
будь-яким передбаченим законом
способом в частині суми боргу, суд
вважає за можливе задовольнити позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача заборгованості за
виконані позивачем роботи у розмірі
679099,97 грн.

У зв'язку з невиконанням відповідачем
зобов'язань по оплаті за виконані
позивачем роботи, останнім нараховано
відповідачу 3 % річних в розмірі
3962,97 грн., інфляційні втрати в розмірі
1358,20 грн. та пеню в сумі 17172,86 грн.

Згідно частини 1 та 2 ст.193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частинами 1 та 2 ст. 612 ЦК
України визначено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. Боржник, який прострочив
виконання зобов'язання, відповідає
перед кредитором за завдані
простроченням збитки і за неможливість
виконання, що випадково настала після
прострочення.

Як визначено ч. 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Отже, позивач має право вимагати сплату
боргу з урахування індексу інфляції та
трьох процентів річних, що є способом
захисту його майнового права та
інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредитору.

При цьому судом береться до уваги п. 1.10.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" № 14 від
17.12.2013, в якому Вищий господарський
суд України зазначив, що за загальним
правилом, закріпленим у частині першій
статті 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання через відсутність у нього
необхідних коштів, оскільки згадане
правило обумовлено замінністю грошей
як їх юридичною властивістю. Тому у
випадках порушення грошового
зобов'язання суди не повинні приймати
доводи боржника з посилання на
неможливість виконання грошового
зобов'язання через відсутність
необхідних коштів (ст. 607 ЦК України) або
на відсутність вини (ст. ст. 614, 617 ЦК
України чи ст. 218 ГК України).

Перевіривши розрахунок позивача
збитків від інфляції та 3% річних з
простроченої суми, суд вважає його
обґрунтованим, а тому вимоги позивача
про стягнення з відповідача 1358,20 грн.
-збитків від інфляції та 3962,97 грн. - 3%
річних, підлягають задоволенню.

Крім того, у зв'язку з несвоєчасним
виконанням відповідачем грошового
зобов'язання за Договором позивач,
просить суд стягнути з відповідача
пеню в розмірі 17 172,86 грн.

Пунктом 6.2 Договору, передбачено що за
порушення термінів оплати Договору,
згідно д розділом 3, замовник сплачує
підряднику пеню у розмірі подвійної
ставки НБУ від суми боргу за кожний
день затримки оплати.

Статтею 230 Господарського кодексу
України визначено, що штрафними
санкціями визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу
України передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки, відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Згідно статті 624 ЦК України, якщо за
порушення зобов'язання встановлено
неустойку, то вона підлягає стягненню у
повному розмірі, незалежно від
відшкодування збитків. Договором може
бути встановлено обов'язок
відшкодувати збитки лише в тій частині,
в якій вони не покриті неустойкою.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно розрахунку позивача сума пені
складає 17 172,86 грн. Проте враховуючи
тяжке фінансове положення відповідача.

У відповідності до частини 3 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Застосовуючи цей припис, слід
враховувати вказівку, що міститься в п.
2.4. Роз'яснення Вищого арбітражного
суду України від 29.04.1994 р. № 02-5/293 «Про
деякі питання практики застосування
майнової відповідальності за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань». Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені, яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, арбітражний суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеня виконання зобов'язань,
причини неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Виходячи із зазначеного вище, суд
дійшов висновку про можливість
зменшення розміру пені.

Таким чином, враховуючи вищевказані
обставини, керуючись ч. 1 ст. 233 ГК
України, п. 3 ст. 83 ГПК України, суд
вважає за необхідне реалізувати надане
йому право та зменшити розмір
неустойки, що підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача до
8586,43грн. (50 % від заявленої позивачем
суми неустойки).

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати
по сплаті судового збору підлягають
стягненню з відповідача на користь
позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 33, 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути із Департаменту
житлово-комунальної інфраструктури
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) (01601, м. Київ, вул. В.
Житомирська, 15-А, ) на
користь Товариства з додатковою
відповідальністю "Укрліфтсервіс" (02093,
вул.. Бориспільська, 24-А, ) основну заборгованість у розмірі
679 099 ( шістсот сімдесят дев'ять тисяч
дев'яносто дев'ять ) грн..97 коп., 3 % річних
в розмірі 3962 ( три тисячі дев'ятсот
шістдесят дві) грн.. 97 коп., інфляційних
втрат в розмірі 1358 ( одна тисяча триста
п'ятдесят вісім) грн.. 20 коп., пеню в
розмірі 8586 ( вісім тисяч п'ятсот
вісімдесят шість) грн.. 43 коп., судовий
збір в розмірі 14 031 ( чотирнадцять
тисяч тридцять одна) грн.88 коп.

3 В іншій частині позовних вимог
відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата складання повного рішення 27.08.2014.

Суддя

Л.В. Прокопенко