РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

24 вересня 2014 року
Справа № 902/924/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді Саврій
В.А.

судді Дужич
С.П. ,

судді
Мамченко Ю.А.

при секретарі судового засідання
Баклан Н.С.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 ( довіреність № б/н
від 20.06.2014 р. );

ОСОБА_2 ( довіреність № б/н
від 20.06.2014 р. )

відповідача - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
відповідача - фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 на рішення
господарського суду Вінницької
області від 18.08.14 р. у справі №902/924/14

за позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, м. Тульчин, Вінницька
обл.,23600)

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3
(АДРЕСА_2, м.Ладижин, Вінницька обл., 24321;
АДРЕСА_3

про усунення перешкод у користуванні
та розпорядженні майном

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Вінницької області від 18.08.14 р. у справі
№902/924/14 (суддя Кожухар М.С.) позов
фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про
усунення перешкод у користуванні та
розпорядженні майном - задоволено .

Зобов'язано усунути перешкоди у
здійсненні фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_4 права користування
та розпорядження належним йому майном
шляхом звільнення фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_3 на користь фізичної
особи - підприємця ОСОБА_4 приміщення в
розмірі 991кв.м., яке розташовано в
підвальному приміщенні другої черги за
адресою: м.Ладижин, АДРЕСА_3. Стягнуто з
відповідача на користь позивача 1218,00
грн. витрат на сплату судового збору.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що позовні
вимоги відповідають чинному
законодавству і фактичним обставинам
справи, підтверджені належними
доказами (арк.справи 64-66).

Відповідно до додаткового рішення та
ухвали від 08.08.2014р. фізичній особі -
підприємцю повернуто з Державного
бюджету України судовий збір у розмірі
1206,74 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач - фізична особа -
підприємець ОСОБА_3 звернувся до
Рівненського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою (арк.справи 76-80).

В скарзі апелянт зазначає, що, всупереч
нормам ст.ст.64, 87, п.3.9 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.11р. №18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», його не було
повідомлено належним чином про час та
місце розгляду судом справи.

Вважає, що зазначене позбавило
відповідача можливості скористатися,
відповідно правом на подачу
зустрічного позову про застосування
наслідків нікчемного правочину.

На підставі викладеного просить суд
скасувати рішення господарського суду
Вінницької області від 08.08.2014р. у справі
№902/924/14, а справу направити на новий
розгляд в господарський суд Вінницької
області.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 04.09.2014р.
апеляційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 прийнято до
провадження, справу призначено до
слухання (арк.справи 75).

Позивач надіслав на адресу
Рівненського апеляційного суду відзив
на апеляційну скаргу (вх.17910/14 від
08.09.2014р.), в якому заперечує проти
доводів скаржника (арк.справи 94-96).

У відзиві зазначає, що в матеріалах
справи наявні належні докази
повідомлення відповідача про час та
місце розгляду справи.

Зазначає, що договір оренди №ТРК Л-2 від
20.12.2011р. є неукладеним в силу норм ч.1
ст.210, ч.3 ст.640 ЦК України, а тому у
відповідача не було правових підстав
для вимог щодо застосування наслідків
нікчемності правочину.

Просить суд залишити рішення
господарського суду Вінницької
області без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції 24.09.2014р. представники
позивача заперечили доводи та вимоги
апеляційної скарги, з підстав
викладених у відзиві на апеляційну
скаргу. Просили суд рішення
господарського суду Вінницької
області від 18.08.14 р. у справі №902/924/14
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Відповідач не забезпечив явку свого
представника в судове засідання,
причини неявки суду не повідомив, хоч
про час та місце розгляду скарги був
повідомлений у встановленому порядку
(арк.справи 91, 92).

Враховуючи приписи ст. 101 ГПК України
про межі перегляду справ в апеляційній
інстанції, ст. 102 ГПК України про строки
розгляду апеляційної скарги та той
факт, що неявка в засідання суду
представників сторін, належним чином
та відповідно до законодавства
повідомлених про дату, час та місце
розгляду справи, не перешкоджає
перегляду оскарженого рішення, судова
колегія визнала за можливе розглянути
апеляційну скаргу за відсутності
представника відповідачів.

Розглядом матеріалів справи
встановлено:

Торгівельно-розважальний комплекс за
адресою: АДРЕСА_3 - належить на праві
приватної власності ОСОБА_4, як
вбачається з свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 20.01.2012р.

20.12.2011р. фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_4 (орендодавець) та фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_3 (орендар)
підписано договір оренди приміщення №
ТРК Л-2, відповідно до якого,
орендодавець зобов'язується передати
орендарю у строкове володіння та
користування, а орендар зобов'язується
прийняти нерухоме майно та
зобов'язується сплачувати орендодавцю
орендну плату.

Відповідно до п.1.2. договору
орендодавець передає орендарю
нерухоме майно, а саме: нежитлове
приміщення, розташоване в підвальному
приміщенні другої черги загальною
площею 991,0 (дев'ятсот дев'яносто один)
кв.м., яке знаходиться за адресою:
АДРЕСА_3 на території
Торгівельно-розважального комплексу
"Європейський" (надалі іменується -
об'єкт оренди).

Приміщення, що орендується,
передається орендодавцем для
розміщення в ньому відділу "дискотека,
боулінг" орендаря (п. 2.1. договору).

Приміщення що орендується, відповідно
п.3.1. договору, передається орендарю 20
грудня 2011р.

Передача приміщення в оренду
здійснюється за актом
приймання-передачі (п. 3.2. договору).

Строк оренди складає з дати підписання
сторонами договору шістдесят
календарних місяців (п. 4.1. договору).

Цей договір набирає чинності з моменту
його укладення і діє до 20.12.2016р.

20.12.2011р. за актом прийому-передачі
майна № 2 позивач передав, а відповідач
прийняв приміщення у розмірі 991,00 кв.м.
(арк.справи 11)

25.03.2014 р. позивач звернувся до
відповідача з вимогою нотаріального
посвідчення договору оренди, або
звільнити приміщення (арк.справи 15, 16).

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
вивчивши матеріали справи, наявні в ній
докази, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, Рівненський апеляційний
господарський суд прийшов до висновку
про наступне:

Підставою виникнення господарських
зобов'язань, цивільних прав та
обов'язків, відповідно до ст.174
Господарського кодексу України, ст. 11
Цивільного кодексу України, зокрема, є
договір.

Господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів (ч.7
ст.179 ГК України).

Згідно статті 759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.
Законом можуть бути передбачені
особливості укладення та виконання
договору найму (оренди).

Договір найму укладається на строк,
встановлений договором (стаття 763 ЦК
України).

Відповідно до умов договору оренди
приміщення №ТРК Л-2 від 20.12.2011 р., строк
оренди за цим договором складає 60
календарних місяців (п.4.1 договору), а
договір набирає чинності з моменту
його укладення і діє до 20.12.2016р. (п.13.1
договору). Тобто договір оренди
приміщення № ТРК Л-2 від 20.12.2011р.
укладено терміном на п'ять років.

Згідно ч.1 ст. 209 Цивільного кодексу
України, правочин, який вчинений у
письмовій формі, підлягає
нотаріальному посвідченню у випадках,
встановлених законом або домовленістю
сторін.

Частиною 1 статті 210 Цивільного кодексу
України встановлено, що правочин
підлягає державній реєстрації у
випадках, встановлених законом. Такий
правочин є вчиненим з моменту його
державної реєстрації.

У відповідності до ч.2 ст. 793 Цивільного
кодексу України, договір найму будівлі
або іншої капітальної споруди (їх
окремої частини) строком на три роки і
більше підлягає нотаріальному
посвідченню.

В силу вимог ст.794 Цивільного кодексу
України (в редакції, що діяла на момент
підписання договору), договір найму
будівлі або іншої капітальної споруди
(їх окремої частини), укладений на
строк не менше ніж на три роки, підлягає
державній реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.220 Цивільного
кодексу України, у разі недодержання
сторонами вимоги закону про
нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" (в
редакції, що діяла на момент підписання
договору), передбачено, що обов'язковій
державній реєстрації підлягають
речові права та обтяження на нерухоме
майно, розміщене на території України,
що належить фізичним та юридичним
особам, державі в особі органів,
уповноважених управляти державним
майном, іноземцям та особам без
громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право користування (найму,
оренди) будівлею або іншими
капітальними спорудами, їх окремими
частинами; іпотека; довірче управління
майном.

Частиною 2 статті 215 Цивільного кодексу
України встановлено, що недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним не вимагається.

Відповідно до ч.1 ст.216 Цивільного
кодексу України, недійсний правочин не
створює наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що
договір оренди приміщення № ТРК Л-2 від
20.12.2011р, укладений терміном на 5 років, а
тому, відповідно до вимог ст.ст.793, 794 ЦК
України (в редакції, що діяла на момент
підписання договору) підлягав
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації у встановленому
законом порядку.

Однак, даний договір не посвідчений
нотаріально і відповідно не пройшов
державну реєстрацію, а відтак є
нікчемним.

Тому колегія суддів погоджується, що у
відповідача немає жодних правових
підстав займати приміщення площею 991
кв.м., яке розташовано в підвальному
приміщенні другої черги за адресою: м.
Ладижин, вул. Будівельників,15, на
території торгівельно-розважального
комплексу "Європейський", що належить
позивачу на праві приватної власності.

Статтею 391 Цивільного кодексу України
встановлено, що власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на викладене, господарський
суд Вінницької області дійшов вірного
висновку про задоволення позовних
вимог фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні та розпорядженні майном.

Матеріалами справи спростовуються
твердження скаржника про те, що його не
було повідомлено належним чином про
час та місце розгляду судом справи.

Зокрема, відповідно до рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення (арк.справи 18) ОСОБА_3
отримав за адресою АДРЕСА_3, ухвалу про
відкриття провадження у справі
особисто; відповідно до заяви від
21.07.2014р. (арк.справи 19), ОСОБА_3 особисто
ознайомився з матеріалами справи.
Ухвалою суду від 24.07.2014р. розгляд справи
було відкладено на 08 серпня 2014 року о
09:30 год. Як вбачається з реєстру №833
(арк.справи 60) зазначену ухвалу було
направлено на адреси: АДРЕСА_3

Тому колегія суддів вважає, що судом
першої інстанції жодним чином не було
порушено господарські процесуальні
права про повідомлення відповідача про
час та місце розгляду справи.

Доводи скаржника зазначені в
апеляційній скарзі, апеляційним судом
не визнаються такими, що можуть бути
підставою згідно ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України для
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення, тому суд апеляційної
інстанції вважає, що рішення місцевого
господарського суду прийняте у
відповідності до норм матеріального та
процесуального права і його слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Рівненський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 на рішення
господарського суду Вінницької
області від 18.08.14 р. у справі №902/924/14 -
залишити без задоволення, а рішення
суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Саврій В.А.

Суддя
Дужич С.П.

Суддя
Мамченко Ю.А.