КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2014 р. Справа№ 910/2640/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Самсіна Р.І.

суддів: Скрипки І.М.

Гончарова С.А.

За розглядом апеляційної скарги
Державного підприємства «Донецька
залізниця» на рішення Господарського
суду міста Києва від 24.06.2014р. (суддя
Ярмак О.М.) у справі № 910/2640/14

За позовом Державного підприємства
«Донецька залізниця»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Прем'єр Лізинг»

про повернення авансового
платежу та стягнення штрафних санкцій

За участю Прокуратури міста Києва

Представники сторін:

від позивача (скаржник): Скляревська
Н.О. (довіреність № в.о.Н-01/1151 від
07.05.2014р.);

від відповідача: Діхтяренко О.М.
(довіреність № 2014/08-02 від 08.08.2014р.);

від прокуратури: Янківський С.В.
прокурор відділу, посвідчення № 019586
від 13.08.2013р.;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 24.06.2014р. частково задоволені
позовні вимоги Державного
підприємства «Донецька залізниця»,
вирішено стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Прем'єр
Лізинг» авансовий платіж у сумі 31 275 000
грн. за 3 електровози 2ЕС10, поставка яких
не відбулася, 26 920, 78 грн. судового збору;
в іншій частині в позові відмовлено.

Ухвалою суду від 23.07.2014р. порушено
апеляційне провадження за апеляційною
скаргою Державного підприємства
«Донецька залізниця», у якій, позивач
просив скасувати рішення
Господарського суду міста Києва від
24.06.2014р. по справі № 910/2640/14 частково і
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги позивача у
повному обсязі.

Погоджуючись з рішенням у частині
стягнення авансового платежу 31 275 000
грн., позивач вважає його незаконним в
частині відмови у стягненні з
відповідача суми 185 079, 60 грн. 3% річних за
користування коштами, 13 031 250 грн. пені, 12
162 500 грн. штрафу від вартості трьох
непоставлених у листопаді 2013
електровозів, 17 838 332, 82 грн. пені та 16 216
666, 66 грн. штрафу від вартості чотирьох
непоставлених у грудні 2013
електровозів.

У апеляційній скарзі, скаржником
зазначено, що сторонами при укладенні
спірного договору фінансового лізингу
погоджено відповідальність за
невиконання або неналежне виконання
умов цього договору згідно чинного
законодавства України, що прописано у
розділі 10 договору; у пункті 3.5 договору
лізингу передбачено обов'язок
відповідача сплатити штрафні санкції
за порушення строку поставки предмета
лізингу в лізинг, передбачені
договором та діючим законодавством
України; та оскільки, відповідно до
статутних документів ДП «Донецька
залізниця» є державним підприємством,
заснованим на державній власності,
належить до державного сектору
економіки, застосування до відповідача
відповідальності у вигляді пені та
штрафу, передбачених ч. 2 ст. 231 ГК
України є законним та обґрунтованим.

До справи по розгляду апеляційної
скарги у справі, отримано повідомлення
від Прокуратури міста Києва за вих. №
07/2/2-1223 вих-14 від 01.08.2014р. в якому
повідомлено, що представник
прокуратури прийматиме участь у
розгляді Київським апеляційним
господарським судом справи № 910/2640/14 з
метою представництва інтересів
держави в особі Державного
підприємства «Донецька залізниця».

Представником відповідача в судовому
засіданні відхилялись доводи
апеляційної скарги позивача.

За розглядом матеріалів справи, при
дослідженні наявних доказів,
враховуючи пояснення представників
сторін та доводи скаржника викладені в
апеляційній скарзі, судом
відзначається про відсутність підстав
для скасування судового рішення при
врахуванні наступного.

Під час розгляду справи судом першої
інстанції встановлено, що згідно умов
укладеного 29.08.2013р. між ТОВ «Прем'єр
Лізинг», як лізингодавцем та ДП
«Донецька залізниця», як
лізингоодержувачем, договору
фінансового лізингу № Д/Т-131551/НЮ на
користь відповідача було перераховано
31 275 000 грн. авансового платежу в розмірі
15% від вартості 3-х електровозів 2ЕС10, що
підтверджується платіжним дорученням
№ 8285 від 03.12.2013р. (аркуш справи 41).

У пункті 2.10 договору сторонами
підтверджено, що відповідно до ст. 628 ЦК
України договір є змішаним, та регулює
між лізингодавцем та
лізингоодержувачем лізингові
правовідносини та правовідносини з
переходу права власності щодо предмету
лізингу. В разі повного та належного
виконання лізингоодержувачем своїх
обов'язків відповідно до умов договору,
лізингодавець приймає на себе
зобов'язання передати
лізингоодержувачу предмет лізингу у
власність за відповідним актом.

В силу укладення між сторонами
договору, відповідно до п.1 ст. 174
Господарського кодексу України
виникли господарські зобов'язання
визначені договором лізингу, правове
регулювання яких на законодавчому
рівні визначено ЦК України, ГК України,
спеціальним законом - Законом України
«Про фінансовий лізинг».

Згідно умов договору:

- предметом лізингу є майно вказане в
специфікації (додаток № 1), а саме:
Електровози магістральні вантажні
постійного струму 2ЕС10 у кількості 7
одиниць, яке відповідає чинним в
Україні вимогам експлуатації та
встановленим лізингоодержувачем
технічним вимогам (додаток № 2), ТУ,
тощо, і яке лізингодавець набуває у
власність у продавця, на підставі та на
умовах договору купівлі-продажу та
передає його лізингоодержувачу у
володіння та користування на умовах
цього договору (п.1.1 договору).

- строк передачі лізингодавцем
лізингоодержувачу предмета лізингу
визначається відповідно до Графіку
поставки предмета лізингу (додаток № 3)
(п.2.3 договору).

За узгодженим Графіком поставки
предмета лізингу (додаток № 3 до
договору) у листопаді 2013р. визначено до
поставки 3 одиниці техніки, у грудні
2013р. - 4 одиниці (аркуш справи 32).

Оскільки, у визначені строки поставку
техніки в користування позивача не
було здійснено, позивач у листі до
відповідача за вих. № НЗЕ-10/121 від
24.01.2014р. просив у найкоротший термін
виконати зобов'язання з поставки та
передачі в тимчасове платне володіння
і користування згідно умов договорів
фінансового лізингу запланованої
кількості локомотивів 2ЕС10 та 2ЕЛ4, за
які залізницею перераховано авансові
платежі.

За відсутності виконання
лізингодавцем зобов'язань згідно
договору № Д/Т-131551/НЮ від 29.08.2013р.,
позивач звернувся до суду з позовом у
якому заявив вимоги:

- зобов'язати відповідача повернути ДП
«Донецька залізниця» авансовий платіж
у сумі 31 275 000 грн. за 3 електровози 2 ЕС10,
поставка яких не відбулась та відсотки
за користування коштами з розрахунку 3%
річних від отриманої суми авансу за час
фактичного користування грошовими
коштами в сумі 185 079, 60 грн.;

- стягнути з відповідача пеню на
користь ДП «Донецька залізниця» у
розмірі 0,1 відсотка вартості трьох
непоставлених електровозів 2ЕС10 за
кожний день прострочення станом на
день пред'явлення позову, що становить
13 031 250 грн.;

- стягнути з відповідача штраф 7% від
вартості трьох непоставлених
електровозів 2ЕС10, що становить 12 162 500
грн..

Розгляд справи здійснений судом першої
інстанції за вимогами позивача з
урахуванням заяви про збільшення
розміру позовних вимог від 17.03.2014р., де
позивач, окрім раніше заявлених вимог
просив стягнути з відповідача пеню у
розмірі 0,1 відсотка вартості чотирьох
непоставлених у грудні 2013 року
електровозів 2ЕС10 за кожний день
прострочення, що становить 17 838 332, 82 грн.
та штраф 7% від вартості чотирьох
непоставлених електровозів 2ЕС10, що
становить 16 216 666, 66 грн..

Згідно з ч.1 статті 2 Закону України «Про
фінансовий лізинг» відносини, що
виникають у зв'язку з договором
фінансового лізингу, регулюються
положеннями Цивільного кодексу
України про лізинг, найм (оренду),
купівлю-продаж, поставку з урахуванням
особливостей, що встановлюються цим
Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Вчинення обумовлених дій є правом
покупця, та при врахуванні відсутності
в законі форми пред'явлення
відповідної вимоги продавцю покупець
може здійснити своє право будь-яким
шляхом: як шляхом звернення до боржника
з претензією, листом, телеграмою тощо,
так і шляхом пред'явлення через суд
вимоги у визначеній законом
процесуальній формі - формі позову, про
що вірно, з посиланням на аналогічну
правову позицію викладену у постанові
ВГСУ № 26/097-12 від 27.02.2013р. зазначено у
рішенні суду першої інстанції.

Встановивши обставини невиконання
відповідачем своїх договірних
відносин в частині поставки партії
предмета лізингу, що мала бути
здійснена у листопаді 2013р. згідно
сплаченої позивачем суми авансового
платежу, в тому числі після звернення з
вимогою від 24.01.2014р., судом першої
інстанції правомірно задоволено позов
в частині зобов'язання відповідача
повернути позивачу авансовий платіж у
сумі 31 275 000 грн. за 3 електровози 2ЕС10,
поставка яких не відбулася.

При цьому, судом першої інстанції
обгрунтовано відхилені доводи
відповідача про відсутність права у
позивача вимагати від відповідача
повернення авансового платежу на
заявлену суму, сплаченого за договором
фінансового лізингу № Д/Т-131551/НЮ від
29.08.2013р., від якого позивач не
відмовився у визначеному законом
порядку та який не був розірваний з
ініціативи лізингодавця, оскільки
виконання свого обов'язку однією із
сторін, яке відповідно до договору
обумовлене виконанням другою стороною
свого обов'язку, є зустрічним
виконанням зобов'язання (ст. 538 ЦК
України), а також передбачено п.3.5
договору.

Таким чином, отримавши авансовий
платіж за поставку 3 електровозів
згідно умов договору фінансового
лізингу № Д/Т-131551/НЮ від 29.08.2013р., у
відповідача виник обов'язок виконати
свої зобов'язання з передачі в
користування лізингоодержувача
предмету лізингу, а посилання на
відсутність вини лізингодавця у
неотриманні коштів від
позикодавця-нерезидента за договором
про надання позики № TRL-11/10-2013 від
11.10.2013р., не звільняє відповідача від
виконання своїх зобов'язань за п.3.5
договору фінансового лізингу №
Д/Т-131551/НЮ від 29.08.2013р. щодо повернення
отриманого авансового платежу у разі
не поставки (не передачі в лізинг)
лізингодавцем.

Пунктом 3.5 договору передбачено, що
авансовий платіж, здійснений
лізингоодержувачем на користь
лізингодавця за договором поверненню
не підлягає в жодному випадку після
підписання лізингоодержувачем акту
приймання-передачі предмета лізингу в
лізинг, і відсутність таких обставин
(передачі предмета лізингу з
підписанням акту) сторонами не
заперечується.

Крім того, відповідно до частини
четвертої статті 219 ГК України сторони
зобов'язання можуть передбачити певні
обставини, які через надзвичайний
характер цих обставин є підставою для
звільнення їх від господарської
відповідальності у випадку порушення
зобов'язання через дані обставини, а
також порядок засвідчення факту
виникнення таких обставин.

При укладенні договору № Д/Т-131551/НЮ від
29.08.2013р. сторонами не було погоджено (як
те передбачено ч. 4 ст. 219 ГК України), що
неотримання коштів від
позикодавця-нерезидента за договором
про надання позики № TRL-11/10-2013 від
11.10.2013р. буде підставою для звільнення
лізингодавця від відповідальності у
випадку порушення зобов'язання.

До стягнення з відповідача в межах
позову заявлено також, штрафні санкції
у вигляді відсотків за користування
коштами з розрахунку 3% річних від
отриманої суми авансу за час
фактичного користування грошовими
коштами в сумі 185 079, 60 грн., пені у
розмірі 0,1 відсотка вартості трьох
непоставлених електровозів 2ЕС10 за
кожний день прострочення станом на
день пред'явлення позову, що становить
13 031 250 грн., штрафу 7% від вартості трьох
непоставлених електровозів 2ЕС10, що
становить 12 162 500 грн., пені у розмірі 0,1
відсотка вартості чотирьох
непоставлених у грудні 2013 року
електровозів 2ЕС10 за кожний день
прострочення, що становить 17 838 332, 82 грн.
та штрафу 7% від вартості чотирьох
непоставлених електровозів 2ЕС10, що
становить 16 216 666, 66 грн..

Предметом регулювання ч. 3 ст. 693 ЦК
України є право нарахування процентів
на суму попередньої оплати відповідно
до статті 536 цього Кодексу від дня, коли
товар мав бути переданий, до дня
фактичного передання товару покупцеві
або повернення йому суми попередньої
оплати.

Положення вказаної статті
передбачають також і можливість
встановлення у договорі обов'язку
продавця сплачувати проценти на суму
попередньої оплати від дня одержання
цієї суми від покупця.

Пунктом 3.5 договору передбачено, що у
разі не поставки (не передачі в лізинг)
лізингодавцем Загальної місячної
сукупності одиниць предмету лізингу у
визначений графіком термін, він на
письмову вимогу лізингоодержувача,
повинен повернути авансовий платіж та
сплатити відсотки за користування
коштами з розрахунку 3% річних від
отриманої суми авансу за час
фактичного користування грошовими
коштами лізингоодержувача, починаючи з
дня отримання авансового платежу та
закінчуючи днем зарахування коштів на
повернення авансу на поточний рахунок
лізингоодержувача, а також штрафні
санкції за порушення строку поставки
предмета лізингу в лізинг, передбачені
цим договором та діючим законодавством
України.

Виходячи з договору сторін (п. 3.5) та
наявності відповідного законодавчого
регулювання (ч. 3 ст. 693 ЦК України)
позивачем правомірно здійснено
нарахування 3% річних починаючи з дня
отримання авансового платежу (03.12.2013р.),
однак відповідно до порядку
погодженого у п. 3.5 договору
лізингоодержувач має повернути аванс,
сплатити відсотки за користування
грошовими коштами лізингоодержувача
та відповідні штрафні санкції протягом
20-ти календарних днів з дати
пред'явлення відповідної вимоги
лізингоодержувача.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені законом
або договором.

Таким чином, відповідач вважається
таким, що порушив умови договору згідно
встановлених таким договором правових
наслідків порушення зобов'язання, в
разі несплати відсотків за
користування грошовими коштами
лізингоодержувача та відповідних
штрафних санкцій протягом 20-ти
календарних днів з дати пред'явлення
відповідної вимоги лізингоодержувача.

У листі за вих. № НЗЕ-10/121 від 24.01.2014р. не
міститься вимоги сплатити відсотки за
користування грошовими коштами
лізингоодержувача та відповідні
штрафні санкції в порядку
передбаченому п. 3.5 договору, а мають
місце лише посилання на вказані
положення договору із зазначенням, що
додатково будуть пред'явлені штрафні
санкції, передбачені умовами договорів
та чинним законодавством України за
порушення договірних обов'язків.

Відповідні вимоги про сплату штрафних
санкцій протягом 20 календарних днів з
дати їх пред'явлення викладені у
претензії позивача за вих. № НЗТ-03/253
від 04.02.2014р. та вимозі про виконання
умов договору фінансового лізингу а
вих. № НЗЕ-10/625 від 27.02.2014р., однак
двадцятиденний строк, обумовлений
договором у п. 3.5 для їх сплати, станом
на час звернення позивача з позовом до
суду не настав (вимогу від 04.02.2014р.
пред'явлено 05.02.2014р. (поштове
повідомлення про вручення, квитанція
про відправлення № 2116 від 05.02.2014р.), а
звернення до суду з вимогами про їх
стягнення в судовому порядку відбулось
18.02.2014р., тобто за відсутності
порушеного права на вказану дату, що
підлягає захисту шляхом задоволення
зазначеного позову. Позовом поданим
18.02.2014р. не може бути захищеним право,
порушення якого матиме місце в
майбутньому.

Обов'язок повернути авансовий платіж
обумовлений виконанням другою
стороною свого обов'язку (зустрічним
виконанням зобов'язання (ст. 538 ЦК
України)), випливає з договору
укладеного сторонами, тоді як правовим
наслідком невиконання зазначеного
обов'язку є нарахування процентів на
суму попередньої оплати відповідно до
статті 536 цього Кодексу, що має
відбуватись у відповідності до умов
погоджених договором, в тому числі по
визначеному розміру, порядку
реалізації зазначеного права тощо.

На підставі вищевикладеного,
апеляційний господарський суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги Державного підприємства
«Донецька залізниця» та скасування
рішення Господарського суду м. Києва
від 24.06.2014 року.

Керуючись статтями 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Донецька залізниця»
залишити без задоволення, а рішення
Господарського суду міста Києва від
24.06.2014р. у справі № 910/2640/14- без змін.

2. Матеріали справи № 910/2640/14 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя
Р.І. Самсін

Судді
І.М. Скрипка

С.А. Гончаров