ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
РІШЕННЯ

09.09.2014
Справа № 907/625/14

Господарський суд Закарпатської
області у складі головуючого судді
Ушак І.Г. у відкритому судовому
засіданні розглянув справу за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1) до
управління освіти, молоді та спорту
Тячівської районної державної
адміністрації, м. Тячів (далі -
відповідач, управління) про визнання
недійсними рішень комітету з
конкурсних торгів управління від 14.05.14
(протокол № 45) із змінами внесеними
16.06.14 (протокол № 50) про торги із
закупівлі вугілля кам'яного (далі -
оспорюване рішення)

представники сторін:

позивача - ОСОБА_2, представник за
довіреністю;

відповідача - Шеверя І.І., представник
за довіреністю

Позивач звернувся до суду з даним
позовом, а представник його у ході
судового розгляду наполягає на
задоволенні позовних вимог про
визнання недійсним оспорюваного
рішення комітету конкурсних торгів
управління про торги із закупівлі
вугілля кам'яного, оскільки
відповідачем у документації
конкурсних торгів неправильно та
всупереч вимог державних стандартів
визначено марку вугілля для закупівлі
(вугілля кам'яне ДГ/Ж/А/КОМ (13-100) - 210 тон),
внаслідок чого таке не може бути
предметом закупівлі. Крім того, вважає
неправомірним визначення предмету
торгів - одним лотом одночасно двох
марок вугілля - вугілля кам'яне ДГР
(0-200) 1890 тон та вугілля кам'яне
ДГ/Ж/А/КОМ (13-100) - 210 тон - до того ж
остання марка - нестандарта. Вважає, що
за таких обставин документація
конкурсних торгів перешкоджає
конкуренції, призводить до
дискримінації учасників торгів,
зокрема, позивача.

У ході судового розгляду справи
відповідач повідомив суд про внесення
змін до документації спірних торгів,
долучивши до матеріалів справи
відповідний протокол комітету з
конкурсних торгів від 15.08.14. За змістом
протоколу відповідачем внесено зміни
до документації та визначено, що
предметом закупівлі є вугілля кам'яне Г
(0-200) - 1820 тон, вугілля кам'яне Г (25-200) - 210
тон, вугілля кам'яне А (13-50) - 70 тон, чим
приведено у відповідність до вимог
державних стандартів визначення марок
вугілля, що закуповуються. Щодо інших
тверджень позивача, якими
обґрунтовані позовні вимоги про
визнання недійсним оспорюваного
рішення, то відповідач вважає їх
безпідставними з огляду на те, що
спосіб визначення предмета спірних
торгів відповідає затвердженому
Порядку визначення предмета закупівлі.
За таких обставин вважає відсутніми
підстави для задоволення позовних
вимог та просить у позові відмовити.

Представник позивача у судовому
засіданні погодився з тим, що із
внесенням відповідачем змін до
документації спірних торгів приведено
у відповідність до вимолг державних
стандартів визначення марок
закуповуваного вугілля, та наполягає
на задоволенні позовних вимог з
підстав неправомірного визначення
предмету торгів шляхом об'єднання в
один лот кількох марок вугілля.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін у ході
судового розгляду, керуючись законом,
суд дійшов висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог.

При цьому суд виходив з наступного.

Спірні відносини сторін у даній
справі є відносинами у сфері державних
закупівель, правові та економічні
засади здійснення яких встановлені
Законом України „Про здійснення
державних закупівель" (далі - Закон) та
стосуються питання визначення
предмету спірних закупівель.

Ст. 1 Закону визначено, що предмет
закупівлі це - товари, роботи чи
послуги, які закуповуються замовником
у межах єдиної процедури закупівлі, на
які учасникам дозволяється подавати
пропозиції конкурсних торгів
(кваліфікаційні, цінові пропозиції) або
пропозиції на переговорах (у разі
застосування переговорної процедури
закупівлі). Даною нормою врегульовано,
що предмет закупівлі визначається
замовником у порядку, встановленому
Уповноваженим органом - центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері державних
закупівель; яким відповідно до Указу
Президента України від 31.05.11 за № 634/11 є
Міністерство економічного розвитку і
торгівлі України (Мінекономрозвитку
України, раніше Мінекономіки України).

Наказом Мінекономіки України від
26.07.10 за № 921, зареєстрованим у
Міністерстві юстиції України 6.08.14 за №
623/17918, чинним станом на час виникнення
спірних відносин та на час судового
розгляду даної справи, відповідно до
приписів Закону затверджено Порядок
визначення предмета закупівлі (далі -
Порядок). Згідно п. 2.1 Порядку предмет
закупівлі товарів і послуг
визначається замовником на основі
Державного класифікатора продукції
та послуг ДК 016:2010, затвердженого
наказом Державного комітету України
з питань технічного регулювання та
споживчої політики від 11 жовтня 2010
року N 457 (далі - Класифікатор), за
показником п'ятого знака
(класифікаційне угруповання
"категорія") із зазначенням у дужках
конкретної назви товару чи послуги.
При цьому замовник може визначити
окремі частини предмета закупівлі
(лоти) за показниками шостого -
десятого знаків зазначеного
Класифікатора, а також за обсягом,
номенклатурою та місцем поставки
товарів, виконання робіт або надання
послуг.

Матеріалами даної справи
встановлено, що замовник - відповідач у
справі - за текстом оспорюваного
рішення вирішив провести закупівлю
вугілля кам'яного код ДК
016-2010: 05.10.1 із застосуванням процедури
закупівлі відкриті торги, тобто
визначив предметом закупівлі товар,
який згідно Класифікатора значиться в
секції В «Продукція добування корисних
копалин і розробляння кар'єрів» з кодом
до показника п'ятого знака 05.10.1 - як
вугілля кам'яне, не визначаючи окремими
частинами предмет закупівлі (лотами) за
показниками шостого-десятого знаків
Класифікатора.

Наведене відповідає встановленому
Порядку визначення предмета закупівлі
згідно Класифікатора за показником
п'ятого знака, праву замовника
визначати предмет закупівлі лотами за
показниками шостого-десятого знаків
Класифікатора та спростовує
твердження позивача про
неправомірність визначення
відповідачем предмету торгів шляхом
об'єднання в один лот кількох марок
вугілля як підставу позовних вимог про
визнання недійсним оспорюваного
рішення відповідача.

За таких обставин належить відмовити у
задоволенні позову за недоведеністю
підстав, на яких він грунтується. При
цьому суд керується приписами ст. 33
Господарського процесуального
кодексу України про те, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

За змістом ст.ст. 44-49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір за розгляд справи
покладається на позивача, судовий збір
сплачений за заяву про забезпечення
позову підлягає поверненню позивачеві
з бюджету за ухвалою суду.

З огляду на викладене та керуючись
Законом України «Про здійснення
державних закупівель», ст.ст. 1, 4-3, 33, 35,
43, 44-49, 75, 82, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. У позові - відмовити повністю.

Дане рішення набирає
законної сили в порядку ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України та може бути оскаржено до
Львівського апеляційного
господарського суду в порядку
передбаченому цим же кодексом. Повний
текст рішення виготовлено 17.09.14.

Суддя
Ушак І.Г.