м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
розглянувши справу
за позовом товариства з обмеежною
відповідальністю "Дітрейд"
до товариства з обмеженою
відповідальністю "Масіс Сар"
про стягнення 5 803,19 грн.
Представники сторін:
від позивача: Сліпченко М.С. -
представник за довіреністю № 36 від
від відповідача: н е з'явився.
На розгляд господарського суду м. Києва
передані позовні вимоги товариства з
обмеежною відповідальністю "Дітрейд"
до товариства з обмеженою
відповідальністю "Масіс Сар" про
стягнення 5 803,19грн.
Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 19.07.2013 року між ним
та товариства з обмеженою
відповідальністю "Масіс Сар" укладено
договір поставки №1339.
Позивач виконував свої зобов'язання з
поставки товару у відповідності з
Однак, відповідач свої зобов'язання
щодо оплати не здійснив, у зв'язку з чим
позивач просить стягнути з відповідача
заборгованість в розмірі 5 803,19 грн.
Ухвалою господарського суду м. Києва
від 22.07.2014 року порушено провадження у
справі, розгляд справи призначено на
В судове засідання 16.09.2014 року
представник відповідача не з'явився,
вимоги ухвали від 22.07.2014 року не
виконав, про поважні причини неявки суд
не повідомив, хоча про час та дату
судового засідання повідомлений
Як вбачається з повернутого конверта
порушення провадження у справі, він
повернувся в суд у зв'язку з тим , що за
зазначеною адресою не проживає
(організація вибула).
Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011 р. «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
За змістом зазначеної статті 64 ГПК,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.
У відповідності до ст. 87 ГПК України
ухвали суду було надіслано відповідачу
рекомендованою кореспонденцією з
повідомленням про вручення на адресу,
що зазначена в позовній заяві, а саме:
буд. 68, яка згідно спеціального витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
станом на 21.07.2014 є місцезнаходженням
Стаття 64 ГПК України встановлює, що у
разі відсутності сторін за адресою
місцезнаходження, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб -підприємців
ухвала про порушення провадження у
справі вважається врученою їм належним
чином.

Представник позивача виконав вимоги
ухвали від 22.07.2014 року, позовні вимоги
підтримав, просив суд задовольнити
позов.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа
розглядається за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні дані, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позовні вимоги
позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України
передбачає, що зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

19.07.2013 року між товариством з обмеежною
відповідальністю "Дітрейд"
(постачальник) та товариством з
обмеженою відповідальністю "Масіс Сар"
(покупець) укладено договір поставки
№1339.

Згідно з п.1.1 договору, постачальник
зобов'язується постачати товар
(передавати у власність покупця) для
використання у підприємницькій
діяльності, а покупець зобов'язується
прийняти товар та сплатити за нього на
умовах договору.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України, за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Строк цього договору починає свій
перебіг у момент, визначений у п.9.1
цього договору, та закінчується 31
грудня 2013 року (п.9.3 договору).

Закінчення строку цього договору не
звільняє сторони від відповідальності
за його порушення, яке мало місце під
час дії цього договору (п.9.3 договору).

Товар відповідно до п.2.1 договору
поставляється покупцю партіями.

Відповідно до п.2.6 договору право
власності на товар, а разом з ним і
ризик його випадкової загибелі
переходить до покупця з моменту
підписання уповноваженими
представниками сторін накладної, яка
засвідчує момент отримання товару.

На виконання умов договору
уповноваженими особами сторін
підписані та скріплені їхніми
печатками/штампами
товарно-транспортні накладні на
поставку товару на загальну суму 5 803,19
грн., а саме:

- № 08294086 від 29.08.2013 року на суму 1 494,16
грн.;

- № 08294075 від 29.08.2013 року на суму 1 507,08
грн.;

- № 08303146 від 30.08.2013 року на суму 1 404,00
грн.;

- № 09253756 від 25.09.2013 року на суму 1 397,95
грн.

Відповідно до п.4.1 договору, ціна
договору складається із усіх сум
накладних на товар, який постачається
за даним договором окремими партіями.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України, до
відносин поставки, не врегульованих
цим Кодексом, застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Положеннями ч. 1 ст. 656 ЦК України
встановлено, що предметом договору
купівлі-продажу може бути товар, який є
у продавця на момент укладення
договору або буде створений (придбаний,
набутий) продавцем у майбутньому.

Частинами 1-3 ст. 692 ЦК України
передбачено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Покупець зобов'язаний здійснювати
оплату протягом 30 (тридцяти)
календарних днів з моменту поставки
товару (п.4.3 договору).

Згідно з ч.1 статті 530 ЦК України
зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Враховуючи вищезазначене, факт
наявності заборгованості за договором
поставки №1339 від 19.07.2013 року у
відповідача перед позивачем в сумі 5
803,19 грн. належним чином доведений,
документально підтверджений та не
спростований відповідачем, тому
позовні вимоги визнаються судом
обґрунтовані та такими, що підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України,
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи. Розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати
по сплаті судового збору покладаються
на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1
с. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49, ст.ст. 75,
82 - 85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Масіс Сар" (03040, м.
Київ, проспект 40-річчя Жовтня, будинок
68, ) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Дітрейд" (04073, м. Київ,
вулиця Куренівська, будинок 14-Б, ) заборгованість в розмірі 5
803 (п'ять тисяч вісімсот три) грн. 19 коп.
та судовий збір в розмірі 1 827 (одна
тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00
коп.

3. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК
України, рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання рішення: 30.09.2014 року

Суддя
С.М. Мудрий