м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 911/2787/14 11.09.14
За позовом Комунального підприємства
до Національної акціонерної компанії
про визнання недійсними пунктів
Суддя Бондарчук В.В.
від позивача: не з'явились
від відповідача: Чеботарьова І.Г.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Комунальне підприємство
"Фастівтепломережа" (далі-позивач)
звернулося до Господарського суду
Київської області з позовом до
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (далі-відповідач) про
визнання недійсними з моменту
укладення пункти 7.2. та 9.3 укладеного
між сторонами договору №12/736-ТЕ-17
купівлі-продажу природного газу від
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
спірні пункти договору мають бути
визнані недійсними, як такі, що не
відповідають імперативним нормам
права та не враховують існування
триваючої заборгованості перед КП
«Фастівтепломережа» бюджетів різних
рівнів за спожиті послуги
Ухвалою Господарського суду Київської
області від 08.07.2014 р. справу №911/2787/14
направлено за підсудністю до
Господарського суду міста Києва.
14.07.2014 р. матеріали справи № 911/2787/14
надійшли до Господарського суду міста
Києва та згідно автоматизованої
системи документообігу передані на
розгляд судді Бондарчук В.В.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 15.07.2014 р. порушено провадження
у даній справі, призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 29.07.2014
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
Розгляд справи відкладався через
нез'явлення повноважних представників
відповідача та неналежне виконання
ними вимог суду.
У процесі провадження у справі
представник відповідача проти позову
заперечив та пояснив, що спірні пункти
стосуються виключно відповідальності
за неналежне виконання відповідачем
грошових зобов'язань за укладеним
договором купівлі-продажу природного
У даному судовому засіданні
представник відповідача проти позову
Представники позивача у судове
засідання не з'явилися, причин неявки
суду не повідомили, однак про дату, час
та місце судового засідання були
повідомлені належним чином, що
розпискою представника позивача.
Приймаючи до уваги, що представник
позивача був належним чином
повідомленій про дату та час судового
засідання, враховуючи, що матеріали
справи містять достатньо документів
для розгляду справи по суті, суд вважає,
що неявка у судове засідання
представників позивача не є перешкодою
для прийняття рішення у даній справі.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 11.09.2014 р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представника відповідача,
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.08.2012 р. між Національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України" та
Комунальним підприємством
"Фастівтепломережа" укладено договір
№12/736-ТЕ-17 купівлі-продажу природного
газу, умовами якого передбачено, що
відповідач зобов'язується передати у
власність позивачу у 2012 році природний
газ, ввезений на митну територію
України «ПАТ НАК «Нафтогаз України», а
позивач зобов'язався прийняти та
оплатити цей природний газ на умовах
цього договору.

Відповідно до п. 7.2. договору, у разі
невиконання позивачем умов пункту 6.1.
цього договору відповідач має право не
здійснювати поставку газу відповідачу
або обмежити поставку пропорційно до
кількості несплачених обсягів з
наступною поставкою цих обсягів при
умові їх оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
позивачем пункту 6.1. умов цього
договору він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити відповідачу,
крім суми заборгованості, пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня від суми прострочення
платежу за кожний день прострочення
платежу, а за прострочення понад 30 днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
відсотків від суми прострочення
платежу.

Згідно п. 9.3. договору, строк, у межах
якого сторони можуть звернутися до
суду з вимогою про захист своїх прав за
цим договором, у тому числі щодо
стягнення основної заборгованості,
штрафів, пені, відсотків річних,
інфляційних нарахувань,
встановлюється тривалістю у 5 років.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги
КП "Фастівтепломережа" зазначає, що
умови спірних пунктів 7.2. та 9.3. є такими,
що не відповідають імперативним нормам
права та не враховують існування
триваючої заборгованості перед
позивачем бюджетів різних рівнів за
спожиті послуги теплопостачання.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтуються на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного
кодексу України, цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів (ч.
7 ст. 179 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу
України, правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
встановлено загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину, зокрема:

- зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу
України, правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1
ст. 638 Цивільного кодексу України).
Аналогічні положення містяться і в
статті 180 Господарського кодексу
України.

Зміст господарського договору
становлять умови договору, визначені
угодою його сторін, спрямованою на
встановлення, зміну або припинення
господарських зобов'язань, які
погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.

Отже, господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181
Господарського кодексу України,
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу
України, учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу
України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинення ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведено, що ним вжито усіх
належних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230
Господарського кодексу України,
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частино 1 статті 259 Цивільного кодексу
України (далі-ЦК України) передбачено,
що позовна давність, встановлена
законом, може бути збільшена за
домовленістю сторін. Договір про
збільшення позовної давності
укладається у письмовій формі.

Таким чином, у п. 7.2. договору сторони
погодили нарахування штрафних санкцій
для позивача у випадку невиконання ним
своїх грошових зобов'язань за
договором №12/736-ТЕ-17 купівлі-продажу
природного газу від 28.08.2012 р., а в пункті
9.3. договору визначили більш тривалий
строк позовної давності, реалізувавши
відповідне право, надане статтею 259 ЦК
України.

Підставою для визнання спірних пунктів
правочину недійсними позивач вбачає в
положеннях ч. 1 ст. 215 ЦК України, згідно
якої підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Отже, відповідно до положень чинного
законодавства України, визнання
правочину недійсним ставиться в
залежність від його відповідності
вимогам чинного законодавства та актам
органів державної влади.

Оскільки положення п.п. 7.2. та 9.3.
договору №12/736-ТЕ-17 купівлі-продажу
природного газу від 28.08.2012 р.
відповідають нормам законодавства
України, суд приходить до висновку про
необґрунтованість та безпідставність
вимог позивача, які не підлягають
задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено: 15.09.2014 р.

Суддя
Бондарчук В.В.