КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2014 р. Справа№ 910/7220/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Сухового В.Г.

Ткаченка Б.О.

секретар судового засідання: Кац О.В.,

в судове засідання з'явились
представники:

від позивача: Рябко А.О. - дов. б/н від
21.03.2014р.;

від відповідача: не з'явились;

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВВ ІМЕКС»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 04 серпня 2014 року

у справі №910/7220/14 (Суддя Босий В.П.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «АД ШИНА»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВВ ІМЕКС»

про стягнення 25 646,98 грн.

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «АД ШИНА» звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовною заявою до ТОВ «ВВ ІМЕКС» про
стягнення 25 646,98 грн. (а.с.5-8).

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 04 серпня 2014 року по справі
№910/7220/14 позов задоволено частково,
стягнуто з відповідача на користь
позивача 23 864,04 грн. - суму основного
боргу, 1 498,20 грн. - пені, 23,86 грн.
інфляційних втрат (а.с. 120-124).

Не погоджуючись із вказаним рішенням
місцевого господарського суду
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою в якій просить,
рішення Господарського суду міста
Києва від 04 серпня 2014 року у справі
№910/7220/14 скасувати частково та прийняти
нове рішення яким відмовити позивачу в
задоволенні вимог про стягнення 11 932,08
грн. - основного боргу, 1 498,20 грн. - пені
та 23,86 грн. інфляційних втрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
оскаржуване рішення прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, оскільки
місцевим господарським судом не взято
до уваги, що в матеріалах справи
відсутні належні докази поставки та
передачі шин на суму 1 932,08 грн.

Автоматизованою системою
документообігу суду здійснено
розподіл справ між суддями, відповідно
до якого апеляційну скаргу ТОВ «ВВ
ІМЕКС» по справі № 910/7220/14 передано на
розгляд колегії суддів у складі:
головуючий суддя: Чорногуз М.Г., судді:
Агрикова О.В., Рудченко С.Г.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 02 вересня 2014
року прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено справу №
910/7220/14 до розгляду на 16 вересня 2014 року.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду Шевченка Е.О. від 16
вересня 2014 року, у зв'язку з
перебуванням суддів Агрикової О.В. та
Рудченка С.Г. у відпустці, встановлено
розглядати справу № 910/7220/14 у складі
колегії: головуючий суддя: Чорногуз
М.Г., судді: Суховий В.Г., Ткаченко Б.О.

Ухвалою від 16 вересня 2014 року вказана
колегія прийняла справу № 910/7220/14 до
свого провадження.

В судовому засіданні 16 вересня 2014 року
представник позивача надав суду свої
пояснення в яких заперечував проти
задоволення апеляційної скарги, просив
залишити оскаржуване рішення без змін,
а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, на адресу суду
надіслав клопотання (вих. № 29 від
09.09.2014р.) про розгляд апеляційної скарги
без представника відповідача.

Враховуючи ту обставину, що ухвалою про
прийняття апеляційної скарги до
провадження учасників процесу було
попереджено, що у разі неявки у судове
засідання їх представників, справа
буде розглянута за наявними
матеріалами, а неявка представника
відповідача не перешкоджає повному,
всебічному та об'єктивному розгляду
справи, колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку про можливість
розгляду справи за наявними
матеріалами та за відсутності
представника відповідача.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК
України, апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні
матеріали, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку фактичних обставин
даної господарської справи та повноту
їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм процесуального
та матеріального права встановила
наступне.

02 березня 2012 року між ТОВ «АД Шина»
(постачальник) та ТОВ «ВВ ІМЕКС»
(покупець) було укладено договір
довгострокового постачання №1134 (далі -
договір), (а.с.16-17).

Згідно з п. 1.1 вказаного договору
постачальник зобов'язується на протязі
дії договору поставляти покупцю товар
за його замовленнями окремими партіями
за цінами, в асортименті (за
номенклатурою) та кількості, що
остаточно погоджуються сторонами в
накладних, які є невід'ємною частиною
договору, та, також виконувати
шиномонтажні послуги, а покупець
зобов'язується приймати товар та
оплачувати на встановлених договором
умовах.

Відповідно до п. 2.1 договору, договір
вступає в дію з моменту його підписання
повноваженими особами обох сторін та
діє до 31 грудня поточного року включно.

В пункті 4.2 договору сторони погодили,
що покупець зобов'язаний провести
повний розрахунок за отриману по
накладній партію товару в термін 14 днів
від дати зазначеної у видатковій
накладній.

Як зазначає позивач, на виконання умов
договору він поставив, а відповідач
прийняв товар на загальну суму 78 052,65
грн. Відповідач оплатив за поставлений
товар частково, а саме в сумі 54 188,61 грн.
Заборгованість в сумі 23 864,04 грн.
залишилась неоплаченою.

Також, позивач зазначає, що вказана
заборгованість виникла на підставі
неоплачених видаткових накладних
№ABSI007418 від 11 грудня 2012 року на суму 11
931,96 грн. (а.с. 37), та №ABSI007521 від 14 грудня
2012 року на суму 11 932,08 грн. (а.с. 34).

Позивач звернувся до відповідача з
листом - вимогою № 26/04 від 26 лютого 2014
року про оплату вказаної
заборгованості (а.с. 13). Відповідь на
вказаний лист - вимогу в матеріалах
справи відсутня.

За своєю правовою природою договір,
який укладений між позивачем та
відповідачем є договором поставки.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 629 ЦК
України та ст. 193 Господарського
кодексу України, договір є обов'язковим
для виконання сторонами, а зобов'язання
мають виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

На виконання умов договору, 11 грудня 2012
року позивач поставив відповідачу
товар на суму 11 931,96 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№ABSI007418 (а.с. 37), вказана накладні
підписані вповноваженим
представниками сторін та скріплені
печатками. Повноваження представника
отримувача підтверджується
довіреністю № 000000075 (а.с. 35).

Відповідачем свої зобов'язання за
договором в частині оплати
поставленого товару за видатковою
накладною №ABSI007418 не виконано,
заборгованість в сумі 11 931,96 грн. не
сплачено.

Відповідач проти вказаної
заборгованості не заперечує. В
матеріалах справи міститься акт звірки
взаєморозрахунків станом на 19 травня
2014 року з якого вбачається, що
відповідач визнає вказану
заборгованість (а.с. 84).

Враховуючи наведене, колегія суддів
апеляційного господарського суду
дійшла висновку про правомірність та
обґрунтованість вимог ТОВ «АД ШИНА»
про стягнення заборгованості за
договором поставки за видатковою
накладною №ABSI007418 в сумі 11 931,96 грн.

Що ж до вимог про стягнення
заборгованості в сумі 11 932,08 грн. за
видатковою накладною №ABSI007521 від 14
грудня 2012 року, колегія суддів
зазначає, що вказані вимоги не
підлягають задоволенню, оскільки на
вказаній накладні відсутній підпис
уповноваженого представника
відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Законом України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» визначено, що первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Вимоги до первинного документа
встановленні ст. 9 цього ж закону, якою
передбачено, що первинні та зведені
облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Отже, вказаний Закон передбачає
обов'язковим реквізитом первинного
документа підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

У видатковій накладні №ABSI007521 від 14
грудня 2012 року відсутній підпис
отримувача, а отже неможливо
ідентифікувати особу, яка прийняла
товар.

Також, вказане спростовує посилання
позивача та суду першої інстанції на
податкові накладні, як на доказ
отримання спірного товару, оскільки
податкова накладна не є первинним
документом в розумінні статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в України».

Крім того, колегія суддів звертає
увагу, що у податкові накладні (а.с. 108),
на яку посилається позивач та суд
першої інстанції як на доказ поставки
спірного товару відсутні посилання на
видаткові накладні, а в пункті «Вид
цивільно-правового договору»
зазначено «Договір поставки від 02.03.2011»
тоді як підставою для виникнення
правовідносин у даній справі є Договір
поставки від 02.03.2012 року.

Також, не є первинним документом
довіреність, на яку посилається
позивач та суд першої інстанції,
оскільки Інструкцією про порядок
реєстрації виданих, повернутих і
використаних довіреностей на
одержання цінностей, затвердженою
наказом Міністерства фінансів України
від 16.05.1996 р. №99 встановлено, що
сировина, матеріали, паливо,
запчастини, інвентар, худоба, насіння,
добрива, інструмент, товари, основні
засоби та інші товарно-матеріальні
цінності, а також нематеріальні активи,
грошові документи і цінні папери
відпускаються покупцям або
передаються безплатно тільки за
довіреністю одержувачів. Довіреність
видається довіреній особі під розписку
та реєструється у журналі реєстрації
довіреностей.

Отже, довіреність - це документ, яким
вповноважують особу на отримання
матеріальних цінностей та не може бути
доказом отримання таких цінностей.

За таких умов відсутні підстави для
задоволення позовних вимог в частині
стягнення основного боргу в сумі 11 932,08
грн.

Що ж до вимог про стягнення пені та
інфляційних втрат колегія суддів
зазначає, що вимоги в цій частині
підлягають частковому задоволенню, а
саме за прострочення оплати за
поставлений товар на суму 11 931,96 грн., за
видатковою накладною №ABSI007418.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ГК України,
учасник господарських відносин у разі
порушення ним грошового зобов'язання
не звільняється від відповідальності
через неможливість виконання і
зобов'язаний відшкодувати збитки,
завдані невиконанням зобов'язання, а
також сплатити штрафні санкції
відповідно до вимог, встановлених цим
Кодексом та іншими законами.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено,
що штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Пунктом 8.3 договору встановлено, що при
прострочені оплати товару покупець
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за кожен календарний день
періоду прострочення платежу, а також
пеню, нараховану на суму
заборгованості за кожен календарний
день періоду прострочення платежу у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період прострочення.

Провівши повторний математичний
розрахунок за допомогою «калькулятора
підрахунку ЛІГА:ЗАКОН», колегія суддів
київського апеляційного
господарського суду зазначає, що сума
пені, яка підлягає до стягнення
становить 872,83 грн., сума інфляційних
втрат становить 11,93 грн.

У відповідності з пунктом 4 частини
третьої статті 129 Конституції України
та статтею 33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду стосовно встановлених
обставин і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
обставин, зокрема, чи мали місце
обставини, на які посилаються особи, що
беруть участь у процесі, та якими
доказами вони підтверджуються, та чи не
виявлено у процесі розгляду справи
інших фактичних обставин, що мають
суттєве значення для правильного
вирішення спору, і доказів на
підтвердження цих обставин; та яка
правова кваліфікація відносин сторін,
виходячи з фактів, установлених у
процесі розгляду справи, та яка правова
норма підлягає застосуванню для
вирішення спору.

Виходячи з вищевикладеного колегія
судів Київського апеляційного
господарського суду приходить до
висновку, що апеляційна скарга
відповідача підлягає частковому
задоволенню, рішення Господарського
суду міста Києва від 04 серпня 2014 року по
справі № 910/7220/14 необхідно скасувати
частково, в задоволені позовних вимог в
частині стягнення основного боргу на
суму 11 932,08 грн., а також в частині
стягнення пені та інфляційних втрат, за
прострочення сплати вказаної суми
відмовити повністю.

Судові витрати, згідно до ст. 49 ГПК
України розподіляються пропорційно
розміру задоволених вимог (позов
задоволено на 50 % та апеляційну скаргу
задоволено на 93 %).

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 2 ч. 1 ст. 103, ст.
104 та ст. 105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «ВВ ІМЕКС»
на рішення господарського суду міста
Києва від 04 серпня 2014 року по справі №
910/7220/14 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 04 серпня 2014 року по
справі № 910/7220/14 скасувати частково.

3. Викласти резолютивну частину
рішення в наступній редакції :

« І. Позовні вимоги задовольнити
частково.

ІІ. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВВ ІМЕКС» (02093, м.
Київ, вул. Бориспільська, 11; ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «АД Шина» (02660, м. Київ,
вул. Закревського, 16; )
заборгованість у розмірі 11 931 грн. 96
коп., пеню у розмірі 872 грн. 83 коп.,
інфляційні втрати у розмірі 11 грн. 93
коп.

ІІІ. В решті позовних вимог - відмовити.

IV. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВВ ІМЕКС» (02093, м.
Київ, вул. Бориспільська, 11; ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «АД Шина» (02660, м. Київ,
вул. Закревського, 16; ) 913
грн. 50 коп. - судового збору, за розгляд
справи в суді першої інстанції.»

4. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «АД Шина»
(02660, м. Київ, вул. Закревського, 16; ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «ВВ ІМЕКС»
(02093, м. Київ, вул. Бориспільська, 11; ) 886 грн. 10 коп. - судового
збору, за розгляд справи в Київському
апеляційному господарському суді.

5. Доручити господарському суду
міста Києва видати відповідні накази.

6. Справу № 910/7220/14 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського
суду набирає законної сили з дня її
прийняття. Постанову Київського
апеляційного господарського суду
протягом двадцяти днів може бути
оскаржено до Вищого господарського
суду України у порядку, передбаченому
ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя
М.Г. Чорногуз

Судді
В.Г. Суховий

Б.О. Ткаченко