ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.09.14р. Справа № 904/5859/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "РН-КАРТ Україна",
м. Київ

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
м. Дніпропетровськ

про стягнення 25 990,96 грн.

Суддя Колісник І.І.

Представники:

від позивача: Кривошеєва Г.О.,
довіреність № 100 від 03.06.2014 року,
представник;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "РН-КАРТ Україна"
звернулось до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом та
з урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог № 1796 від 19.09.2014 року (а.с.
165-166 том 1) просить стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1
заборгованість у сумі 25 990,96 грн., з яких:
20 012,03 грн. - основний борг, 1 365,20 грн. - 3%
річних, 2 561,54 грн. - інфляційні втрати, 2
052,19 грн. - пеня. Судовий збір у сумі 1 827,00
грн. позивач просить покласти на
відповідача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
посилається на те, що ним на підставі
договору поставки № 2803 від 26.12.2008 року
та за видатковими накладними № 11211 від
та № 11238 від 31.05.2012 року було поставлено
відповідачу дизпаливо та бензин А-92 на
загальну суму 21 052,96 грн., але у зв'язку з
частковою його оплатою відповідач
заборгував 20 012,03 грн., на які позивач
нарахував пеню у сумі 2 052,19 грн., 3%
річних у сумі 1 365,20 грн., інфляційні
втрати у сумі 2 561,54 грн.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав вимоги позову з
наведених у ньому підстав.

Відзиву на позов відповідач суду не
надав, повноважного представника у
судове засідання не направив, про час
та місце розгляду справи повідомлявся
належним чином відповідно до вимог
частини першої статті 64 Господарського
процесуального кодексу України за
адресою, зазначеною у позові, яка
збігається з адресою місцезнаходження
відповідно до Спеціального витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
станом на 07.08.2014 року (а.с. 121-122 том 1).

Направлені господарським судом на
адресу відповідача ухвали про
призначення розгляду справи на 02.09.2014
року, 23.09.2014 року повернулися з
відміткою підприємства поштового
зв'язку: "за закінченням терміну
зберігання" (а.с. 124-125, 162-164 том 1).

Відповідно до підпункту 3.9.1. пункту 3.9.
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України.

У разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин, а також беручи до
уваги, що відповідно до статті 33
Господарського процесуального України
обов'язок доказування і подання
доказів покладено на сторони, суд
згідно зі статтею 75 Господарського
процесуального кодексу України
розглядає справу за наявними доказами.

Розгляд справи призначався на 02.09.2014
року, 23.09.2014 року.

У судовому засіданні 23.09.2014 року
проголошені вступна та резолютивна
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

26.12.2008 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «ТНК-Транс»,
правонаступником якого відповідно до
змін до статуту (а.с. 154 - 157 том 1),
затверджених загальними зборами
учасників Товариства 21.11.2013 року і
зареєстрованих державним реєстратором
16.01.2014 року, є Товариство з обмеженою
відповідальністю "РН-КАРТ Україна"
(далі - Позивач, Постачальник) та
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1
(далі - Відповідач, Покупець) було
укладено договір поставки № 2803 (далі -
Договір).

Відповідно до пункту 2.1. договору
постачальник протягом строку дії цього
договору зобов'язується здійснювати
постачання палива та/або надавати
послуги покупцю на умовах EXW за
місцезнаходженням АЗС, а покупець
зобов'язується приймати таке паливо
та/або такі послуги та оплачувати їх на
умовах цього договору. Умови поставки
палива та/або надання послуг
визначаються сторонами у договорі та
відповідних додатках до нього. При
визначені базисних умов постачання
палива та/або надання послуг сторони
керуються міжнародними правилами
тлумачення комерційних термінів
(ІНКОТЕРМС) в редакції 2000 року, в
частині, що не суперечить умовами
даного договору.

Передача/отримання палива та/або
надання/отримання послуг здійснюється
виключно з використанням смарт-карток
(пункт 2.2. договору).

Згідно з пунктом 2.3. договору з метою
визначення (уточнення) розмірів
виконаних зобов'язань за договором
сторони зобов'язані оформлювати
видаткові накладні або акти
приймання-передачі палива та/або
послуг за звітний період. Фактична
кількість, асортимент і ціна
поставленого покупцю палива та/або
отриманих послуг визначається
виходячи з даних, що містяться в
електронних базах даних про
використання відповідної смарт-картки,
а саме в програмному апаратному
комплексі Petrol (виробником даного
програмного забезпечення є "ДП центр
автоматичної ідентифікації" дочірнє
підприємство "Нові комп'ютерні
технології" м. Москва) та фіксується в
інформаційних чеках наданих
відповідною АЗС. В разі виникнення
спірних моментів щодо положень
відповідної видаткової накладної або
акту приймання-передачі та/або послуг,
сторони визначають і погоджуються з
даними, що фіксуються вищезазначеним
програмним забезпеченням,
автентичність даних яких гарантується
компанією виробником зазначеного
програмного забезпечення та/або
даними, що містяться у інформаційних
чеках, наданих відповідною АЗС.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що
паливо вважається поставленим, а
послуги наданими з моменту фактичного
отримання палива/послуг та оформлення
інформаційного чеку (або іншого
документи, що підтверджує отримання
палива/послуг). Перехід права власності
на паливо на ризик випадкової загибелі
(псування) палива відбувається в момент
фактичного отримання палива/послуг та
оформлення чеку.

Цей договір набуває чинності з моменту
його підписання сторонами та
засвідчення сторін та діє до 31.12.2009
року, а в частині розрахунків до
повного виконання. Строк дії цього
договору автоматично продовжується на
наступний календарних рік у разі, якщо
жодна зі сторін не направила
повідомлення про припинення дії
договору за 15 календарних днів до
закінчення строку дії договору (пункти
7.1,7.2. договору).

На підставі договору позивач поставив,
а відповідач прийняв пальне на
загальну суму 21 052,96 грн., що
підтверджується накладними № 11211 від
31.05.2012 року на суму 3835,14 грн. та № 11238 від
31.05.2012 року на суму 17 217,82 грн. (а.с. 105-106
том 1).

Відповідно до пункту 6.4.1. додаткової
угоди № 1 від 26.12.2008 року до договору
покупець може здійснювати попередню
оплату палива/послуг. Сума та строки
внесення попередньої оплати
визначаються покупцем самостійно
виходячи з його потреб у
паливі/послугах.

За умовами пункту 6.4.2. додаткової угоди
№ 1 від 26.12.2008 року до договору за
отримані паливо/послуги протягом
відповідного періоду, який складає
вісім календарних днів, в межах ліміту,
визначеного пунктом 6.4.3. додаткової
угоди № 1 від 26.12.2008 року до договору,
покупець зобов'язаний провести повний
розрахунок за отримане паливо/послуги
за зазначений період, не пізніше 2-го
(другого) банківського дня, наступного
за періодом, в якому покупець отримав
паливо/послуги.

Пунктом 6.4.3. додаткової угоди № 1 від
26.12.2008 року до договору передбачено, що
розмір ліміту, що надається покупцеві
не може перевищувати 15 000,00 грн.

В разі досягнення/перевищення розміру
ліміту, покупець зобов'язаний провести
повний розрахунок за поставлене
паливо/надані послуги протягом 1
(одного) банківського дня з моменту
досягнення/перевищення визначеного в
пункті 6.4.3. додаткової угоди № 1 від
26.12.2008 року до договору ліміту.

Таким чином, за умовами договору
паливо, поставлене за накладною № 11211
від 31.05.2012 року на суму 3 835,14 грн. (без
перевищення ліміту) мало бути сплачене
у строк до 05.06.2012 року, а за накладною №
11238 від 31.05.2012 року на суму 17 217,82 грн. (з
перевищенням ліміту) - до 02.06.2012 року.

Відповідач за отримане паливо
розрахувався частково 12.10.2012 року у
сумі 400,00 грн., що підтверджується
банківською довідкою № 73230-28.1-174567 від
18.08.2014 року (а.с. 137 том 1).

Отже, несплаченим є залишок палива за
накладними №№ 11211, 11238 від 31.05.2012 року на
суму 20 652,96 грн. (21052,96 - 400,00 = 20 652,96).

Заявлена до стягнення з відповідача
сума основного боргу менша і складає 20
012,03 грн., що є правом позивача.

На адресу відповідача позивачем були
надіслані накладні на спірну суму
боргу, а також претензія № 336 від 04.06.2014
року з вимогою про сплату
заборгованості, яка останнім залишена
без відповіді та задоволення (а.с. 107-110
том 1).

Невиконання відповідачем у повному
обсязі зобов'язань щодо оплати
поставленого палива і стало причиною
виникнення спору.

Згідно з частиною першою статті 692
Цивільного кодексу України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Суб'єкти господарювання повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином, відповідно до закону,
інших правових актів, договору (частина
перша статті 193 Господарського кодексу
України).

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (стаття 525
Цивільного кодексу України).

За умовами частини першої статті 530
Цивільного кодексу України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи встановлені обставини
справи і відповідно до умов договору
строк оплати є таким, що настав, а тому
заборгованість відповідача у сумі 20
012,03 грн. є належним чином
обґрунтованою.

Відповідно до частини першої статті 199
Господарського кодексу України
виконання господарських зобов'язань
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбаченими
цим Кодексом та іншими законами. До
відносин щодо забезпечення виконання
зобов'язань учасників господарських
відносин застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

За частиною першою статті 546 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Позивачем розрахована та заявлена до
стягнення з відповідача пеня у сумі 2
052,19 грн. із основної суми
заборгованості 20 012,03 грн. за період з
19.03.2014 року по 09.09.2014 року.

Перевіркою розрахунку пені
встановлено, що вона здійснена з
порушенням частини шостої статті 232
Господарського кодексу України
стосовно нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання зобов'язання
протягом шести місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

З урахуванням обставин справи можливий
строк для нарахування пені охоплює
період:

з 02.06.2012 року по 02.12.2012 року щодо
заборгованості за накладною № 11238 від
31.05.2012 року на суму 17 217,82 грн.;

з 05.06.2012 року по 05.12.2012 року щодо
заборгованості за накладною № 11211 від
31.05.2012 року на суму 3 835,14 грн.

Всупереч викладеному пеня нарахована
позивачем поза межами шестимісячного
строку, а тому є неправомірною і
задоволенню не підлягає.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позивачем розраховано та заявлено до
стягнення з відповідача 3% річних у сумі
1365,20 грн. із загальної суми
заборгованості 20 012,03 грн. за період з
12.06.2012 року по 19.09.2014 року.

Перевіркою здійсненого позивачем
розрахунку встановлено, що 3% річних за
вказаний період через допущену
арифметичну помилку під час розрахунку
фактично складають 1364,29 грн., а тому
позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача 3% річних підлягають
задоволенню частково у сумі 1364,29 грн.

Заявлені позивачем до стягнення
інфляційні втрати у загальній сумі 2
561,54 грн. розраховані на суму
заборгованості 20 012,03 грн. та за період з
12.06.2012 року по 19.09.2014 року.

Відповідно до пункту 3.2. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" розмір
боргу з урахуванням індексу інфляції
визначається виходячи з суми боргу, що
існувала на останній день місяця, в
якому платіж мав бути здійснений,
помноженої на індекс інфляції,
визначений названою Державною службою,
за період прострочення, починаючи з
місяця, наступного за місяцем, у якому
мав бути здійснений платіж, і за
будь-який місяць (місяці), у якому (яких)
мала місце інфляція. При цьому в
розрахунок мають включатися й періоди
часу, в які індекс інфляції становив
менше одиниці (тобто мала місце
дефляція).

За таких обставин інфляційні втрати за
період з липня 2012 року по серпень 2014
року із заборгованості на суму 20 012,03
грн. та з урахуванням сукупного індексу
інфляції за цей період - 113,12859636%
фактично складають 2 627,30 грн.

За змістом статті 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право виходити за межі позовних
вимог, якщо це необхідно для захисту
прав і законних інтересів позивачів
або третіх осіб з самостійними
вимогами на предмет спору і про це є
клопотання заінтересованої сторони.

Позивачем не подавалось відповідного
клопотання, а тому інфляційні втрати
підлягають задоволенню у сумі,
заявленій позивачем - 2 561,54 грн.

За викладеного позовні вимоги
підлягають задоволенню частково у
загальній сумі 23937,86 грн., з яких: 20 012,03
грн. - основний борг, 2 561,54 грн. -
інфляційні втрати, 1364,29 грн. - 3% річних.

Відповідно до частини першої статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покладається на
відповідача у сумі 1 682,68 грн.
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 32-34, 36, 43-44, 49, 82-85,
115-117 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (49041, АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "РН-КАРТ
Україна" (03110,
м. Київ, вул. Солом'янська, 11,
ідентифікаційний код 32489155) основний
борг у сумі 20 012,03 грн., 3%
річних у сумі 1 364,29 грн., інфляційні
втрати у сумі 2 561,54 грн., судовий збір у
сумі 1 682,68 грн.

У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня підписання
рішення шляхом подання апеляційної
скарги до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
через господарський суд
Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 26.09.2014 року.

Суддя І.І. Колісник