ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
Справа №40/124-10

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя
Ільїн О.В., суддя Россолов В.В.

при секретарі Голозубовій О.І.,

за участю представників сторін :

1-й позивач - Колотілова Н.В.;

2-й позивач - Колотілова Н.В.;

відповідач - Василенко І.Ю.;

третя особа - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивачів (вх.
№1163Х/1-35) на рішення господарського
суду Харківської області від 17 квітня
2014 року у справі №40/124-10

за позовом 1. Міністерства юстиції
України, м. Київ,

2. Головного управління юстиції у
Харківський області, м. Харків,

до Харківської міської ради, м. Харків,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - ОСОБА_3, м. Харків,

про визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2010 року Держава в особі
Міністерства юстиції України та
Головного управління юстиції у
Харківський області звернулась до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою до
Харківської міської ради, в якій
просила визнати за Державою Україна в
особі Міністерства юстиції України
право власності на гараж, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 17 квітня 2014
року у справі №40/124-10 (суддя Хотенець
П.В.) у позові відмовлено повністю.

Позивачі з рішенням місцевого
господарського суду не погодилися та
подали до Харківського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу,
в якій просять рішення господарського
суду Харківської області від 17 квітня
2014 року у справі №40/124-10 скасувати та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позов.

В обґрунтування апеляційної скарги
позивачі посилаються на те, що рішення
суду першої інстанції прийнято при
неповному з'ясуванні обставин, що мають
значення для справи, з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а висновки, викладені, в оскаржуваному
рішенні, не відповідають обставинам
справи.

У відзиві на апеляційну скаргу, наданим
через канцелярію суду, третя особа
підтримала апеляційну скаргу,
зазначила, що вважає апеляційну скаргу
обґрунтованою і такою, що підлягає
задоволенню.

Справа слухалась на умовах оголошення
перерви в судовому засіданні 08 вересня
2014 року до 17 вересня 2014 року до 09:15.

Третя особа, будучи належним чином
повідомлена про місце та час розгляду
апеляційної скарги, не реалізувала
своє право на участь у судовому процесі
та не забезпечила явку свого
представника у призначене судове
засідання.

Враховуючи те, що явка третьої особи не
була визнана обов'язковою, а також те,
що її неявка не перешкоджає розгляду
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає за можливе розглянути
апеляційну скаргу за відсутності
представника третьої особи за наявними
матеріалами у справі.

В судовому засіданні позивачі
підтримали апеляційну скаргу та
просили її задовольнити.

Відповідач просив рішення суду
попередньої інстанції залишити без
змін.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі доводи,
заслухавши у судовому засіданні
пояснення уповноважених представників
сторін, перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлення обставин справи та
відповідність їх наданим доказам,
розглянувши справу у відповідності до
вимог статті 101 ГПК України, колегія
суддів Харківського апеляційного
господарського суду зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено місцевим господарським
судом при прийнятті оскаржуваного
рішення, рішенням 13 сесії 5 скликання
Харківської міської ради від 25 квітня
2007 року № 82/07 було припинено право
користування Харківській філії курсів
підвищення кваліфікації працівників
юстиції (на цей час приміщення
перебувають у користуванні Головного
управління юстиції в Харківській
області) земельною ділянкою площею 0,0027
га по АДРЕСА_1 за її добровільною
відмовою. Цю ж ділянку, але за адресою
АДРЕСА_1, 62) було надано в
користування ОСОБА_3 в оренду для
обслуговування нежитлової будівлі
складу літ. "Л-1" загальною площею 20,6
кв.м.

Рішенням 46 сесії 5 скликання
Харківської міської ради від 11 серпня
2010 року зазначене рішення від 25 квітня
2007 року було скасовано, в зв'язку з
відсутністю на той час у ОСОБА_3 права
власності на об'єкт нерухомого майна,
для експлуатації та обслуговування
якого надавалась в оренду земельна
ділянка площею 0, 0027 га по АДРЕСА_1.

Рішенням 27 сесії 6 скликання
Харківської міської ради від 20
листопада 2013 року № 1308/13 скасоване
рішення 46 сесії 5 скликання Харківської
міської ради від 11 серпня 2010 року у
зв'язку з вирішенням питання щодо права
власності на об'єкт нерухомого майна по
АДРЕСА_1.

Таким чином, на момент розгляду справи
земельна ділянка загальною площею 0,0027
га надана в користування ОСОБА_3 для
обслуговування нежитлової будівлі
складу літ. "Л-1" загальною площею 20,6
кв.м.

Господарський суд у рішенні зазначив,
що позивачі в позовній заяві як на
підставу свої вимог посилаються на
набуття саме Головним управлінням
юстиції в Харківській області права
власності на складське приміщення літ.
"Л-1" загальною площею 20,6 кв.м на наказ
Міністерства юстиції України №1462/7 від
14 жовтня 2004 року про безоплатну
передачу майна Харківського філіалу
центру перепідготовки та підвищення
кваліфікації працівників юстиції
Харківському обласному управлінню
юстиції.

Додатком до цього наказу є акт
прийому-передачі, в якому в рукописному
вигляді зазначений перелік майна,
серед якого вказаний, в тому числі,
гараж без зазначення його технічних
характеристик та адреси розташування.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 08 лютого
2012 року встановлено, що Харківське
обласне управління юстиції (нині -
Головне управління юстиції в
Харківській області) не довів факту
належного прийняття ним на баланс
державної установи нежитлового
приміщення літ. "Л-1" загальною площею 20,6
кв.м по АДРЕСА_1, оскільки не надав
жодного правоустанавлюючого
документа, який би свідчив про належне
володіння предметом нерухомості, а
посилання на акт приймання-передачу в
експлуатацію гаража, як на підставу
прийняття його на баланс, визнано
неналежним доказом.

Зазначені обставини не дозволяють
визнати наказ Міністерства юстиції
України №1462/7 від 14 жовтня 2004 року та
акт прийому-передачі в якості
правовстановлюючих документів.

Інших документів позивачі не надали.

Також, місцевий господарський суд
дійшов висновку про безпідставність
тверджень Головного управління
юстиції у Харківській області на те, що
спірне нежитлове приміщення перебуває
у їх безстроковому користуванні,
оскільки відповідно до наказу
Міністерства юстиції України № 57/5 від
02 липня 2004 року Харківському обласному
управлінню юстиції були передані на
баланс: будівля по АДРЕСА_1 загальною
площею 1298 кв.м, будівля по вул.
Петровського, 26 в м. Харкові загальною
площею 1360,9 кв.м.

Відповідно до акту приймання-передачі
від 09 липня 2004 року Харківському
обласному управлінню юстиції була
передана трьохповерхова будівля та
підвальні приміщення по АДРЕСА_1
загальною площею 1298 кв.м.

Будь-яких інших об'єктів нерухомості, в
тому числі нежитлове приміщення складу
літ. "Л-1" площею 20,6 кв.м або гараж за
адресою: АДРЕСА_1 в користування
Харківського обласного управління
юстиції не передавалося.

Враховуючи приписи статей 15, 16
Цивільного кодексу України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання; одним із способів
захисту права є його визнання.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу
України, правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 317 Цивільного
кодексу України власникові належать
права володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

За змістом статті 319 Цивільного
кодексу України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Власник має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону. Право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений в його здійсненні.

Також, статтею 328 Цивільного кодексу
України передбачено, що право
власності набувається на підставах,
що не заборонені законом. Право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 1 ст. 134 Господарського
кодексу України: „суб'єкт
господарювання, який здійснює
господарську діяльність на основі
права власності, на свій розсуд,
одноосібно або спільно з іншими
суб'єктами володіє, користується і
розпоряджається належним йому (їм)
майном, у тому числі має право надати
майно іншим суб'єктам для використання
його на праві власності, праві
господарського відання чи праві
оперативного управління, або на основі
інших форм правового режиму майна,
передбачених цим Кодексом".

У статті 144 Господарського кодексу
України зазначено, що майнові права та
майнові обов'язки суб'єкта
господарювання можуть виникати: з угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать; з актів органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, їх посадових осіб у
випадках, передбачених законом;
внаслідок створення та придбання майна
з підстав, не заборонених законом;
внаслідок заподіяння шкоди іншій
особі, придбання або збереження майна
за рахунок іншої особи без достатніх
підстав; внаслідок порушення вимог
закону при здійсненні господарської
діяльності; з інших обставин, з якими
закон пов'язує виникнення майнових
прав та обов'язків суб'єктів
господарювання. Право на майно, що
підлягає державній реєстрації, виникає
з дня реєстрації цього майна або
відповідних прав на нього, якщо інше не
встановлено законом.

Отже, з аналізу викладених норм
вбачається, що особа набуває право
власності на майно в результаті
створення нею такого майна або його
набуття за правочинами або іншими
правомірними шляхами.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, позивачем не надано достатніх
доказів, які б підтверджували право
власності на спірні об'єкти
нерухомості.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

У відповідності до статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень. Згідно статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному і об"єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Статтею 129 Конституції України
зазначено, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкорюються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості -є однією з основних
засад судочинства.

Системний аналіз наведених норм
законодавства та вивчення обставин
справи дає колегії суддів підстави
зробити висновок про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги позивачів і скасування рішення
суду першої інстанції.

У зв'язку з чим, рішенням
господарського суду Харківської
області від 17 квітня 2014 року у справі
№40/124-10 слід залишити без змін.

Керуючись статтями 43, 99, 101, 102, пунктом 1
статті 103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивачів залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 17 квітня 2014
року у справі №40/124-10 залишити без змін.

Повний текст постанови підписаний
22.09.2014 року.

Головуючий суддя
Бондаренко В.П.

Суддя
Ільїн О.В.

Суддя
Россолов В.В.