КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2014 р. Справа№ 910/4692/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Лобаня О.І.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання
Марчуку О.Л.,

за участю представників сторін, згідно
протоколу судового засідання від 13.08.2014
року розглянувши матеріали
апеляційної скарги

товариства з обмеженою
відповідальністю "АЛЬЯНС ОЙЛ УКРАЇНА"

на рішення господарського суду міста
Києва від 27.05.2014 року

у справі №910/4692/14 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

за позовом заступника
Білоцерківського прокурора з нагляду
за додержанням законів у воєнній сфері
в інтересах держави

в особі аварійно-рятувального загону
спеціального призначення ГУ ДСНС
України у Київській області

до товариство з обмеженою
відповідальністю "АЛЬЯНС ОЙЛ УКРАЇНА"

про стягнення 10 029,21 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 27.05.2014 року у справі №910/4692/14
позов задоволено повністю. Вирішено
стягнути з ТОВ «АЛЬЯНС ОЙЛ УКРАЇНА» на
користь аварійно-рятувального загону
спеціального призначення Головного
Управління Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Київській
області 9 799,62 грн. основного боргу, 107,73
грн. пені, 97,02 грн. інфляційні втрати та
24,84 грн. 3% річних.

Не погодившись із вказаним рішенням,
відповідач подав до Київського
апеляційного господарського суду
скаргу, в якій просить скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 27.05.2014 року у справі №910/4692/14
та прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 04.07.2014 року у
справі №910/4692/14 апеляційну скаргу ТОВ
«АЛЬЯНС ОЙЛ УКРАЇНА» прийнято до
провадження та призначено розгляд
справи за участю уповноважених
представників сторін.

Представник відповідача у судове
засідання 13.08.2014 року надав пояснення,
якими підтримав доводи викладені в
апеляційній скарзі та просив скаргу
задовольнити. Представник позивача у
судовому засіданні 13.08.2014 року надав
пояснення, якими заперечив проти
доводів викладених в апеляційній
скарзі та просив скаргу залишити без
задоволення.

Прокурор у судове засідання 13.08.2014 року
не з'явився, про причини неявки колегію
суддів апеляційної інстанції не
повідомив, хоча про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року №18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що прокуратура повідомлена про час та
місце судового розгляду належним
чином, а отже наявні підстави щодо
можливості розгляду справи за
відсутності їх представника.

Перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, 05.06.2009 року між
аварійно-рятувальним загоном
спеціального призначення ГУ ДСНС
України у Київській області (далі -
аварійно-рятувальна служба) та ТОВ
«АЛЬЯНС ОЙЛ УКРАЇНА» (далі - об'єкт) було
укладено договір №28 на постійне та
обов'язкове обслуговування державною
аварійно-рятувальною службою об'єктів
та окремих територій (далі - договір),
відповідно до умов якого позивач
зобов'язався організовувати та
здійснювати аварійно-рятувальні
роботи при виникненні на об'єкті
надзвичайної ситуації, здійснювати
профілактичні роботи із запобігання
виникнення надзвичайних ситуацій
техногенного та природного характерів,
спрямовані на поліпшення техногенної
безпеки території та підвищення рівня
підготовленості об'єкта до рятування
людей та ліквідації надзвичайних
ситуацій, а відповідач сплатити їх
вартість (п.п. 1. та 3.12. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору сторонами
передбачено, що виконання
аварійно-рятувальних робіт чи
аварійно-рятувального обслуговування
об'єкта підтверджується актами
виконаних робіт, які затверджуються до
десятого числа місяця.

На виконання умов договору, позивачем
виконано аварійно-рятувальні роботи у
квітні 2012 року та травні 2012 року, що
підтверджується актами виконаних
робіт від 30.04.2012 року та від 31.05.2012 року
на суму 1 300,60 грн., які підписані
відповідачем без заперечень та
зауважень.

Також, в підтвердження виконання
аварійно-рятувальних робіт за
договором позивачем додано акти
виконаних робіт за період з липня 2011
року по лютий 2014 року. Відповідно до
зазначених актів загальна вартість
виконаних робіт становить 8 499,02 грн.

Пунктом 4.2. договору встановлено, що
плата за обслуговування об'єкта
здійснюється щомісячним
перерахуванням коштів впродовж 5
банківських днів з моменту отримання
оригінала рахунка чи його факсової
копії до 15-го числа.

Як слідує із матеріалів справи, позивач
надсилав відповідачу акти та рахунки
за спірний період, що підтверджується
реєстром відправки рекомендованих
листів та фіскальних чеків №1092 від
08.06.2012 року, №1737 від 05.08.2011 року, №4213 від
26.11.2013 року, №3301 від 14.11.2013 року, №8722 від
30.01.2014 року, №3317 від 15.05.2013 року.

Водночас, доказів мотивованої
письмової відмови відповідачем від
підписання даних актів на суму 8 499,02
грн. суду не надано.

Стаття 525 Цивільного кодексу України
передбачає, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
визначено, що договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Однак, матеріали справи не містять
будь-яких доказів погашення вказаної
вище заборгованості у розмірі 9 799,62 грн.
відповідачем перед позивачем
відповідно до умов договору.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
наявність підстав для стягнення з
відповідача на користь позивача
вартість виконаних
аварійно-рятувальних робіт у розмірі 9
799,62 грн.

Також, позивачем заявлено вимогу про
стягнення з відповідача пені в розмірі
107,73 грн., 3% річних в розмірі 24,84 грн. та
інфляційні втрати у розмірі 97,02 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Пунктом 5.3. договору встановлено, що за
порушення терміну оплати об'єкт
сплачує аварійно-рятувальній службі
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ.

Враховуючи факт прострочення
відповідачем виконання зобов'язання
щодо своєчасної та повної оплати
наданих послуг позивачем, колегія
суддів дійшла висновку про
правомірність стягнення судом першої
інстанції з відповідача на користь
позивача пені в розмірі 107,73 грн., 3%
річних в розмірі 24,84 грн. та інфляційних
втрат у розмірі 97,02 грн. При цьому, судом
апеляційної інстанції перевірено
розрахунки пені, 3% річних та
інфляційних, здійснені місцевим
господарським судом, та встановлено їх
арифметичну правильність.

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Посилання скаржника на те, що позивач
не надавав акти виконаних робіт та не
виставляв рахунки спростовуються
наявним в матеріалах справи реєстром
відправки рекомендованих листів та
фіскальних чеків №1092 від 08.06.2012 року,
№1737 від 05.08.2011 року, №4213 від 26.11.2013 року,
№3301 від 14.11.2013 року, №8722 від 30.01.2014 року,
№3317 від 15.05.2013 року, яким
підтверджується факт надсилання
позивачем актів виконаних робіт та
рахунків.

Доводи скаржника, що строк дії договору
№28 від 05.06.2009 року закінчився, у зв'язку
з чим останній уклав договір з іншою
організацією, колегією суддів
відхиляються, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 7.2 договору строк його
дії сторони погодили з 01.06.2009 року по
01.06.2010 року. Після закінчення строку,
якщо жодна із сторін в термін тридцяти
діб до закінчення даного договору
письмово не повідомить про намір його
розірвання, договір автоматично
пролонгується на термін один рік (п. 7.3.
договору).

Тобто, із наведених пунктів слідує, що
сторонами передбачено продовження дії
договору в разі відсутності письмових
заперечень. При цьому, в матеріалах
справи відсутні будь-які докази щодо
заперечень продовження строку дії
даного договору.

Крім того, відповідно до п. 7.4. договору
встановлено, що дострокове розірвання
договору можливе лише за письмовою
згодою обох сторін, якщо інше не
встановлено договором або
законодавством України.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, в матеріалах справи
відсутня письмова згода обох сторін на
розірвання договору, а умовами
договору не передбачено
односторонньої відмови від договору.

Отже, з огляду на викладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що договір №28
від 05.06.2009 року не припинив свою дію.

Доводи скаржника зводяться до намагань
надати їм перевагу над встановленими
судом першої інстанції обставинами, та
переоцінити ці обставини, що не впливає
на результат розгляду справи.

Таким чином, судовою колегією
встановлено відсутність належних
доказів щодо обставин, передбачених ст.
104 Господарського процесуального
кодексу України, які підтверджували б
наявність підстав для задоволення
апеляційної скарги.

Отже, враховуючи наведене, колегія
суддів апеляційного господарського
суду дійшла висновку про те, що рішення
господарського суду міста Києва від
27.05.2014 року у справі №910/4692/14 відповідає
обставинам справи, є законним та
обгрунтованим, а тому не підлягає
скасуванню. У зв'язку з цим апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС ОЙЛ
УКРАЇНА" на рішення господарського
суду міста Києва від 27.05.2014 року у
справі №910/4692/14 залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 27.05.2014 року у справі
№910/4692/14 залишити без змін.

3. Справу №910/4692/14 повернути до
господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного
господарського суду набирає законної
сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України у порядку,
передбаченому ст. 109 Господарського
процесуального кодексу України.

Головуючий суддя
Р.В. Федорчук

Судді
О.І. Лобань

А.Г. Майданевич