ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2014 р.Справа № 922/3290/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання
Лобові Р.М.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії
"Харківобленерго" м. Харків до
Квартирно-експлуатаційний відділ м.
Харкова МОУ, м. Харків, 3-я особа , яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача -
Харківський університет Повітряних
Сил ім. Івана Кожедуба. про стягнення
коштів в розмірі 2199,45 грн. за участю
представників сторін:

Представник позивача - Оганесян Л.А.,
дов. № 01-62юр/7901 від 01.10.2013р.;

Представник відповідача - не з"явився.

Третя особа - не з"явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Акціонерна компанія
"Харківобленерго" м. Харків, звернувся
до господарського суду Харківської
області з позовом до відповідача -
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Харкова МОУ, м. Харків, про стягнення
заборгованості в розмірі 2199,45 грн., яка
виникла внаслідок порушення
Харківським університетом Повітряних
Сил ім. Івана Кожедуба (третя особа)
умов договору постачання електричної
енергії № 2-928-К від 01.07.1997р. в період з
квітня 2014р. по червень 2014р. Також
позивач просить суд покласти на
відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 08.08.2014
року прийнято вказану позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її до розгляду у
відкритому судовому засіданні на
03.09.2014р. о 10:45 год.

Ухвалою господарського суду від
03.09.2014р. розгляд справи відкладався на
23.09.2014р. об 11:45 год.

У призначеному судовому засіданні
23.09.2014р. представник позивача позов
підтримав, наполягав на його
задоволенні.

Представник відповідача у призначене
судове засідання не з"явився, про
причину неявки суд не повідомив.
Матеріали справи містять відзив на
позов (вх. №30282), в якому відповідач
просить суд, на підставі ч. 3 ст. 83 ГПК
України, ст. 233 ГК України, визнати
незадовільним майновий стан
відповідача та зменшити розмірі пені
на 90% та надати можливість
користуватись захищеними видатками,
відповідно до ст. 55 Бюджетного кодексу
України.

Представник третьої особи у призначене
судове засідання не з"явився, про
причину неявки суд не повідомив. Про
час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином.

Присутній в судовому засіданні 23.09.2014р.
представник позивача вважає за можливе
розглянути справу по суті в даному
судовому засіданні без участі
представників відповідача та третьої
особи, які належним чином повідомлені
про розгляд господарським судом даної
справи та пояснив, що ними надані всі
документи, які необхідні для розгляду
справи по суті.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини 1950 року,
ратифікованою Верховною Радою України
( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР
), кожній особі гарантовано право на
справедливий і відкритий розгляд при
визначенні її громадських прав і
обов'язків впродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
створеним відповідно до закону.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 08.08.2014р.
сторони попереджені про розгляд справи
за наявними в ній матеріалами у разі
неявки представників сторін у судове
засідання та ненадання витребуваних
судом документів. Враховуючи це,
враховуючи також достатність часу,
наданого сторонам для підготовки до
судового засідання та підготовки
витребуваних судом документів,
приймаючи до уваги принципи
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені п.4
ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та
ст. 33 ГПК України, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
йому повноважень сторонам створені усі
належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними у справі
матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши обставини та
докази на їх підтвердження, заслухавши
представника позивача, судом
встановлено наступне.

01.07.1997р. між Акціонерною компанією
"Харківобленерго" (позивач) та
факультетом наземного
радіоелектронного забезпечення
польотів авіації Харківського
інституту льотчиків (споживач) було
укладено договір про постачання
електричної енергії № 2-928-К (договір),
пролонгованого до 2014р., відповідно до
умов якого позивач зобов'язався
постачати споживачу електричну
енергію, а споживач оплачувати її
вартість та здійснювати інші платежі
згідно з умовами цього договору та
додатками до нього, що є його
невід'ємними частинами.

Додатковою угодою від 23.05.2006р.
споживача було перейменовано в
Харківський університет повітряних
сил ім. Івана Кожедуба.

23.07.2014р. між АК "Харківобленерго"
(постачальник), Харківським
університетом повітряних сил ім. Івана
Кожедуба (споживач) та
Квартирно-експлуатаційним відділом м.
Харкова (платник) було укладені
додаткові угоди до договору про
постачання електричної енергії від
01.07.1997 року, якими сторони змінили в п.п.
4.1, 4.2, 4.4, 4.5, 6, 8, 10 додатку №2 до договору
"Порядок розрахунків" назву "споживач"
на "платник", в зв'язку з чим платником
за договором № 2-928-К від 01.07.1997р. є
квартирно-експлуатаційний відділ м.
Харкова (відповідач).

Відповідно до п. 1 додаткової угоди від
23.07.2014р. оплата за вартість електричної
енергії (в тому числі, що надійшла на
підставі визнаної претензії або за
рішенням суду) з ПДВ, здійснюється
платником (відповідачем) протягом 10
операційних днів після отримання
споживачем рахунку та акту звіряння
взаєморозрахунків. Також п. 2 даної
угоди передбачено, що плата за надання
послуг з перетікання реактивної
електричної енергії з ПДВ, сума пені, 3%
річних, індекс інфляції, плата за
надання споживачу додаткових послуг
перераховується платником в термін 10
операційних днів після отримання
споживачем рахунку та акту звіряння
взаєморозрахунків або акту виконаних
робіт.

Відповідно до п.1 додатку №2 "Порядок
розрахунків" від 12.02.2008р. споживачу
встановлено розрахунковий період з 01
числа місяця до такого ж числа
наступного місяця.

Як свідчать матеріали справи, позивач,
як постачальник електричної енергії за
договором, виконав свої зобов'язання по
договору у повному обсязі та здійснив
відпуск електричної енергії споживачу
у період з березня 2014 року та квітень 2014
року, за яку відповідач розрахувався з
порушенням строків, визначених
договором.

Так, рахунок за спожиту електричну
енергію за березень 2014 року на суму
624658,12 грн. (що складається з 160863,58 грн.
заборгованості з електричної енергії
та 463794,54 грн. вартість електричної
енергії не облікованої внаслідок
порушення правил користування
електричною енергією) відповідач
отримав 12.04.2014р., зі строком сплати до
28.04.2014р.. Цей рахунок був сплачений лише
30.04.2014р. п/д № 182.

Рахунок за спожиту електричну енергію
за квітень 2014 року на суму 242241,38 грн. (що
складається з 238111,10 грн. заборгованості
з електричної енергії та 4130,28 вартості
електричної енергії не облікованої
внаслідок порушення правил
користування електричною енергією)
відповідач отримав 16.05.2014р. зі строком
сплати до 01.06.2014. В цей строк
відповідачем були сплачені кошти за
спожиту електричну енергію в сум і
238111,10 грн. п/д № 234 від 23.05.2014р.. Також,
09.07.2014р. листом № 3206 від 08.07.2014р.
відповідач змінив призначення платежу
в сумі 4130,28 грн. в рахунок погашення
заборгованості по акту порушення
правил користування електричною
енергією. Таким чином, кошти в сумі 4130,28
грн. були сплачені лише після 01.06.2014р.

Отже, в зв'язку з тим, що рахунки за
спожиту електричну енергію за період з
березня 2014р. по квітень 2014р. сплачені з
порушенням строків встановлених
договором, (а саме протягом 10 днів з дня
його отримання), відповідачу
нараховані пеня в сумі 712,67 грн., 3%
річних в сумі 112,54 грн., індекс інфляції
в сумі 1374,24 грн.

Порушення відповідачем умов договору
про постачання електричної енергії
від 01.07.1997р. щодо вчасної сплати за
отриману електричну енергію, в зв'язку
з чим відповідачу були нараховані пеня
в сумі 712,67 грн., 3% річних в сумі 112,54 грн.,
індекс інфляції в сумі 1374,24 грн., що і
стало підставою для звернення позивача
з відповідним позовом до
господарського суду Харківської
області.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить з
наступного.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України. За
приписами частини 2 цієї статті
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язку, зокрема, є договори та
інші правочини, інші юридичні факти.
Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст.173 Господарського
кодексу України та ст. 509 Цивільного
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконати її
обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 Господарського
кодексу України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу
України сторони мають право укласти
договір, який не передбачений актами
цивільного законодавства, але
відповідає загальним засадам
цивільного законодавства; сторони
мають право врегулювати у договорі,
який передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами; сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Ст. 627 Цивільного кодексу України
встановлено, що відповідно до ст.6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв діловою
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179
Господарського кодексу України при
укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору на основі вільного
волевиявлення, коли сторони мають
право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не
суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179
Господарського кодексу України,
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом з урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ст. 628
Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу
України, частиною 2 статті 20
Господарського кодексу України, одним
із способів захисту права є примусове
виконання обов'язку в натурі
(присудження до виконання обов'язку в
натурі).

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом та припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених законом
або договором, а згідно статті 599
Цивільного кодексу України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 275 Господарського кодексу
України за договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо в
зобов'язанні встановлено строк (дату)
його виконання, то воно повинно бути
виконано в цей строк (дату).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом, що передбачено ч.1 ст. 612 ЦК
України.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Частинами 1, 3 ст.202 Господарського
кодексу України передбачено, що
господарське зобов'язання
припиняється, між іншим, виконанням,
проведеним належним чином.

До відносин щодо припинення
господарських зобов'язань
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Підстави припинення зобов'язання
передбачені ст.ст.202-205 Господарського
кодексу України, ст.ст. 599-601, 604-609
Цивільного кодексу України, зокрема за
ст.599 Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Отже, виконання своїх зобов'язань за
договором відповідачем, яке виконано
боржником з порушенням строків, не
припиняє зобов'язальних правовідносин
сторін договору, не звільняє
останнього від відповідальності за
невиконання грошового зобов'язання та
не позбавляє кредитора права на
отримання сум, передбачених ч.2 ст.625
Цивільного кодексу України, на які
заборгованість за грошовим
зобов'язанням підвищена в порядку
індексації, а також процентів річних
від простроченої суми за невиконання
грошового зобов'язання, зокрема, за
період прострочення платежу.

Належним виконанням зобов'язання є
виконання, прийняте кредитором, у
результаті якого припиняються права та
обов'язки сторін зобов'язання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
визначено, що боржник не звільняється
від відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом (ч.2 ст.625
Цивільного кодексу України).

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплату боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних
є способом захисту його майнового
права та інтересу, суть якого полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредитору.

Позивачем наданий обґрунтований
розрахунок збитків від інфляції за
травень 2014р в розмірі 1374,24грн. та 3 %
річних за період з червня по квітень
2014р. в розмірі 112,54 грн.

Враховуючи вказані обставини, суд
дійшов висновку про правомірність та
обґрунтованість позовних вимог в цій
частині.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності до ст. 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

В частині 2 статті 343 Господарського
кодексу України прямо зазначається, що
пеня за прострочку платежу
встановлюється за згодою сторін
господарських договорів, але її розмір
не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного банку
України.

Позивач, відповідно до Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та у
відповідності до п.7.2.3 договору про
постачання електричної енергії, за
порушення строків виконання
зобов'язання, нарахував відповідачу
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла в період, за який
здійснюється нарахування, від суми
боргу за весь час прострочення, з
урахуванням шестимісячного терміну за
період з квітня по жовтень 2014р. в
розмірі 712,67 грн. та просить суд
стягнути її на користь Акціонерної
компанії "Харківобленерго", надавши
обґрунтований розрахунок, який
перевірено судом.

Наведені законодавчі приписи та
установлені фактичні дані, зокрема й
щодо вини в невиконанні взятих на себе
зобов'язань по сплаті грошових коштів у
строк, встановлений договором, дають
підстави для висновку суду про
правомірність нарахування позивачем
пені в розмірі 712,67 грн.

Однак, розглянувши клопотання
відповідача про зменшення розміру пені
на 90%, суд вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до п.3 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Суд зазначає, що при вирішенні питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання,
господарський суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеню
виконання зобов'язання, причини
(причин) неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

З огляду на надані позивачем
розрахунки заборгованості по пені,
збиткам від інфляції та 3% річних, судом
вбачається, що строк прострочення
розрахунків з позивачем за отриману
електричну енергію є незначним, сума
заборгованості виплачена відповідачем
в повному обсязі.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ст.43
Господарського процесуального кодексу
України).

На підставі викладеного, а також
враховуючи те, що установа відповідача
є неприбутковою та фінансується
виключно з Державного бюджету України,
суд вважає за можливе задовольнити
клопотання відповідача частково, та у
відповідності до ст.233 Господарського
кодексу України, п.3 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України
зменшити розмір пені на 30%. За таких
обставин, вимога про стягнення пені
підлягає частковому задоволенню
розмірі 498,87 грн.

Відповідач просить суд при винесенні
рішення вказати про можливість
користування захищеними видатками,
відповідно до ст.55 Бюджетного Кодексу
України.

Відповідно до ст. 55 Бюджетного кодексу
України, захищеними видатками бюджету
визнаються видатки загального фонду
бюджету, обсяг яких не може змінюватися
при здійсненні скорочення
затверджених бюджетних призначень.

Захищеними видатками Державного
бюджету України визначаються видатки
загального фонду на: оплату праці
працівників бюджетних установ;
нарахування на заробітну плату та інші,
відповідно до вищезазначеної статті.

За таких обставин, суд вважає за
можливе задовольнити клопотання
відповідача.

Згідно з частиною другою статті 43 ГПК
та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Як визначено у Постанові Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 року "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", будь-які подані
учасниками процесу докази (в тому
числі, зокрема, й стосовно інформації у
мережі Інтернет) підлягають оцінці
судом на предмет належності і
допустимості. Вирішуючи питання щодо
доказів, господарські суди повинні
враховувати інститут допустимості
засобів доказування, згідно з яким
обставини справи, що відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Що ж до належності
доказів, то нею є спроможність
відповідних фактичних даних містити
інформацію стосовно обставин, які
входять до предмета доказування з
даної справи. Суд обґрунтовує своє
рішення лише тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Подані докази не можуть бути відхилені
судом з тих мотивів, що вони не
передбачені процесуальним законом.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст.49 ГПК України
та постановою № 18 від 26.12.11р. Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції". Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Судовий
збір у разі зменшення судом розміру
неустойки покладається на відповідача
повністю, без урахування зменшення
неустойки.

Таким чином, судові витрати
покладаються на відповідача в повному
обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 11, 16, 509, 525, 526, 530, 610-612, 625-629
Цивільного кодексу України , ст.ст. 173,
174, 179, 193, 202, 232, 233, 275, 343 Господарського
кодексу України, ст. 55 Бюджетного
кодексу України, ст.ст.1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44,
49, 65, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного
відділу м. Харкова (61024, м. Харків, вул.
Пушкінська, 61, ) на
користь Акціонерної компанії
"Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул.
Плеханівська, 149, , п/р
в ПАТ "Мегабанк" МФО 351629)
заборгованість по пені в сумі 498,87 грн.,
заборгованість з індексу інфляції в
сумі 1374,24 грн., 3% річних в сумі 112,54 грн.,
судовий збір в сумі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В іншій частині позову - відмовити.

Повне рішення складено 29.09.2014 р.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/3290/14