ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2014 р.Справа № 922/3074/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання
Коваленко М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"ПРОЛЕТАРІЙ", м. Київ до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Блік", м.
Харків про стягнення 349 170,95 грн. за
участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Ситник В.Д., директор

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"ПРОЛЕТАРІЙ" (позивач) звернулося до
господарського суду із позовною заявою
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Блік", м. Харків
(відповідача) про стягнення основного
боргу в розмірі 234 064,25 грн., інфляційних
втрат в розмірі 28 358,30 грн., 3% річних в
розмірі 10 522,20 грн. та 20% річних за
надання товарного кредиту в розмірі
76 226,20 грн. за договором
поставки №1, укладеним між сторонами
03.01.2012 р. Позивач також просить суд
покласти на відповідача витрати по
сплаті судового збору.

12.08.2014 р. від позивача надійшла заява
про уточнення позовних вимог (вх.№28159,
а.с. 61-73), в якій позивач просить суд
стягнути з відповідача на користь
позивача 379 555,72 грн., з яких: основний
борг в розмірі 234 064,25 грн., інфляційні
втрати в розмірі 27 769,61 грн., 3% річних в
розмірі 15 355,04 грн. та 20% річних за
надання товарного кредиту в розмірі 102
366,82 грн.

Проаналізувавши дану заяву позивача
про уточнення позовних вимог, суд
дійшов висновку про те, що дана заява за
своєю правовою природою є заявою про
збільшення розміру позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України (надалі
- ГПК України) позивач вправі до
прийняття рішення по справі збільшити
розмір позовних вимог за умови
дотримання встановленого порядку
досудового врегулювання спору у
випадках, передбачених статтею 5 цього
Кодексу в цій частині до прийняття
рішення по суті спору.

З огляду на те, що позивачем не
доплачено судовий збір в розмірі 607,69
грн. у зв'язку зі збільшенням розміру
позовних вимог, суд відмовляє у
прийнятті даної заяви до розгляду.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суду не повідомив, витребуваних
документів до суду не подав.

Представник відповідача в судовому
засіданні визнає основний борг в
розмірі 234 064,25 грн., в іншій частині
позовних вимог просить суд у позові
відмовити.

У судовому засіданні 12.08.2014 р. було
оголошено перерву до 26.08.2014 р.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, всебічно та
повно дослідивши надані сторонами
докази у їх сукупності, суд встановив
наступне.

03 січня 2012 року між позивачем
(постачальник) та відповідачем
(покупець) було укладено договір
поставки № 1 (далі - договір), зі змінами
внесеними Додатковою угодою №1 від
03.01.2012 р. до договору, яка є невід'ємною
частиною договору.

Відповідно до п.1.1. договору позивач
зобов'язався в порядку та на умовах,
визначених цим договором, поставити та
передати у власність відповідачеві
продукцію, часткове співвідношення
(асортимент, сортамент, номенклатура),
одиниця виміру яких визначається
сторонами у рахунках, резервуваннях та
замовленнях, видаткових накладних, а
відповідач зобов'язався прийняти та
оплатити продукцію.

Згідно з п.2.1. договору ціна договору
становить 5 000 000,00 грн., крім того ПДВ (20%)
1 000 000,00 грн., що загалом становить 6 000
000,00 грн. і має бути сплачена в
українських гривнях відповідно до умов
даного договору. При цьому сума,
вказана у п. 2.1 договору, може
коригуватись за домовленістю сторін.

Відповідно до п.2.3. договору ціна за
продукцію, асортимент та кількість
продукції фіксується сторонами у
рахунках та видаткових накладних, що
прирівнюються до специфікацій. Ціни на
продукцію не включають вартість
дерев'яних пірамід, які оплачуються
окремо.

Статтею 712 Цивільно кодексу України
(надалі - ЦК України) встановлено, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж;
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Як свідчать надані позивачем та
досліджені судом матеріали справи,
позивач виконав свої договірні
зобов'язання за договором поставки
належним чином, поставив відповідачеві
продукцію на загальну суму 2 373 310,35 грн.,
що підтверджується Актом звірки
взаєморозрахунків за період з 01.01.2012 р. -
13.08.2013 р. (а.с. 14-16), підписаним
уповноваженими представниками сторін
і скріпленим їх печатками.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до п. 2.4. договору розрахунок
за замовлену відповідачем продукцію, а
також тару, здійснюється за
домовленістю в безготівковій формі
шляхом перерахування відповідних сум
на поточний рахунок позивача.

За умовами п.2.5. договору загальні умови
оплати - попередня оплата відповідачем
певної партії замовленої продукції з
врахуванням вартості тари, якщо
відвантаження відбувається на
дерев'яних пірамідах. За погодженням із
позивачем відповідач може зробити
передоплату без прив'язки до певної
партії продукції, але не менше, ніж сума
вартості найближчого замовлення.

Згідно з п.1 Додаткової угоди №1 від
03.01.2012 р. до договору відстрочення
платежу становить 14 календарних днів з
моменту відвантаження певної партії
продукції.

В силу ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач продукцію отримав, але
оплатив її вартість частково,
внаслідок чого у відповідача перед
позивачем існує непогашена
заборгованість за договором в розмірі
234 064,25 грн., що підтверджено сторонами в
Акті звірки взаєморозрахунків за
період 2013 р. (а.с. 13), підписаним
уповноваженими представниками сторін
та скріпленим їх печатками.

Таким чином, судом встановлено, що у
відповідача існує непогашена
заборгованість перед позивачем за
договором поставки №1 від 03.01.2012 р. в
розмірі 234 064,25 грн.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193
ГК України зобов'язання повинно
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу (ст. 33 ГПК України).

Згідно зі ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладені обставини та
норми закону, суд вважає позовні вимоги
позивача про стягнення з відповідача
заборгованості в розмірі 234 064,25 грн. за
договором поставки №1 від 03.01.2012 р.
правомірними, обґрунтованими і такими,
що підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про стягнення
інфляційних втрат в розмірі
28 358,30 грн., 3% річних в розмірі 10
522,20 грн. та 20% річних за надання
товарного кредиту в розмірі 76 226,20 грн.,
суд дійшов висновку про необхідність
залишення позову в цій частині без
розгляду, виходячи з такого.

У п. 1.12. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.1013
р. № 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" зазначено, що
господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань. Якщо з
поданого позивачем розрахунку
неможливо з'ясувати, як саме обчислено
заявлену до стягнення суму, суд може
зобов'язати позивача подати більш
повний та детальний розрахунок.

Ухвалами суду про порушення
провадження у справі від 23.07.2014 р. та про
відкладення розгляду справи від 26.08.2014
р. та від 16.09.2014 р. було зобов'язано
позивача надати у судове засідання
докладний і обґрунтований розрахунок
інфляційних втрат, 3% річних та 20% річних
товарного кредиту (із зазначенням дат,
з яких починається нарахування та дат,
в які закінчується нарахування,
кількості днів прострочення, суми
боргу, на які нараховуються інфляційні
втрати, 3% річних та 20 % річних товарного
кредиту (із зазначенням підсумкових
сум, заявлених до стягнення), а також
докази частково виконання договірних
зобов'язань відповідачем (банківські
виписки про рух коштів на поточному
рахунку відповідача, копії платіжних
доручень відповідача, квитанцій,
прибуткових касових ордерів тощо).

У абз. 3 п. 18 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2004 році" від 11.04.2005 р. N 01-8/344
зазначено, що якщо для здійснення
перерахунку сум штрафних санкцій,
річних тощо необхідні додаткові
матеріали, суд витребує їх у позивача, а
в разі неподання ним таких матеріалів -
з урахуванням обставин конкретної
справи залишає позов (в частині
стягнення відповідних спірних сум) без
розгляду на підставі пункту 5 частини 1
статті 81 Господарського
процесуального кодексу України або
відмовляє в задоволенні позову у
відповідній частині, у зв'язку з
недоведеністю позовних вимог.

З огляду на те, що позивач не виконав
вимоги вищевказаних ухвал суду суд
позбавлений можливості перевірити
правомірність та правильність
нарахування позивачем заявлених до
стягнення інфляційних втрат в розмірі
28 358,30 грн., 3% річних в розмірі 10 522,20 грн.
та 20% річних за надання товарного
кредиту в розмірі 76 226,20 грн.

За таких обставин суд вважає за
необхідне позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача інфляційних
втрат в розмірі 28 358,30 грн., 3% річних в
розмірі 10 522,20 грн. та 20%
річних за надання товарного кредиту в
розмірі 76 226,20 грн. залишити без
розгляду у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 81
ГПК України. Разом з цим, суд звертає
увагу позивача на те, що в подальшому
він не позбавлений права повторно
звернутися до суду із позовом про
стягнення зазначених сум в загальному
порядку у відповідності до п. 4 ст. 81 ГПК
України.

Підсумовуючи вищевикладене, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню в частині стягнення з
відповідача 234 064,25 грн. заборгованості.
В частині позовних вимог про стягнення
інфляційних втрат в розмірі
28 358,30 грн., 3% річних в розмірі
10 522,20 грн. та 20% річних за надання
товарного кредиту в розмірі 76 226,20 грн.
позов слід залишити без розгляду.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст. 49 ГПК України,
покладаючи судовий збір на обидві
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
193 Господарського кодексу України, ст.
ст. 525, 526, 530, 655, 692, 693, 712 Цивільного
кодексу України, ст. ст. 1, 4, 4-3, 22, 32-33, 43, 44,
49, п. 5 ч. 1 ст. 81, ч. 4 ст. 81, ст. ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Блік" (61003, м. Харків,
пров. Армянський, 1/3, кв. 30, , п/р 9800 в АТ "УкрСиббанк" м.
Харків, МФО 351005) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "ПРОЛЕТАРІЙ" (01601, м. Київ, вул.
Шовковична, 42-44, , п/р
в ПАТ "Кліринговий дім" м. Київ,
МФО 300647) заборгованість в розмірі 234 064,25
грн. та судовий збір в розмірі
4 681,28 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В частині позовних вимог про стягнення
інфляційних втрат в розмірі
28 358,30 грн., 3% річних в розмірі
10 522,20 грн. та 20% річних за надання
товарного кредиту в розмірі 76 226,20 грн.
позов залишити без розгляду.

Повне рішення складено 25.09.2014 р.

Суддя О.В. Макаренко