м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/14548/14 11.09.14

За позовомUniCredit Bank Austria AG (УніКредит
Банк Австрія АГ)доПублічного
акціонерного товариства "Укрнафта"за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
сторонівідповідачаПриватного
акціонерного товариства "Фінансова
компанія "Укрнафтогаз"простягнення
грошових коштівСуддя Бойко Р.В.

Представники сторін:

від позивача:Кацер Ю.І.,
Рибак-Сікорський А.Б.від
відповідача:Мануілова Я.І.від третьої
особи:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

UniCredit Bank Austria AG (УніКредит Банк Австрія
АГ) (надалі - "Банк") звернувся до
господарського суду міста Києва з
позовом до Публічного акціонерного
товариства "Укрнафта" (надалі -
"Товариство") про стягнення 6 438 024,19 грн.

Позовні вимоги з урахуванням заяви про
збільшення розміру позовних вимог від
08.08.2014 р. та заяви про зменшення розміру
позовних вимог від 10.09.2014 р.
обґрунтовані тим, що відповідач
неналежним чином виконує грошові
зобов'язання по виплаті на користь
позивача, як акціонера Товариства, суми
дивідендів за 2010 рік, у зв'язку з чим
виникла заборгованість у розмірі 3 879
219,36 грн. Крім того, позивачем заявлено
вимоги про стягнення з відповідача
інфляційних втрат у розмірі 515 936,17 грн.,
3% річних у розмірі 313 101,30 грн. збитків у
розмірі 1 880 743,48 грн.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 18.07.2014 р. порушено провадження
у справі №910/14548/14, залучено до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача -
Приватне акціонерне товариство
"Фінансова компанія "Укрнафтогаз"
(надалі - "Фінансова компанія"), розгляд
справи призначено на 04.08.2014 р.

04.08.2014 р. через канцелярію суду
представником відповідача подано
відзив на позовну заяву за змістом
якого в задоволенні позову просив
відмовити, вказував на те, що: позивачем
не надано доказів на підтвердження
належного звернення до відповідача з
вимогою про виплату спірних дивідендів
у встановленому порядку; визначена
позивачем сума дивідендів є невірною,
оскільки останнім не враховано суму
податку у розмірі 10% на репатріацію, що
підлягає вирахуванню під час виплати
дивідендів; нарахування позивачем
інфляційних втрат та 3% річних є
неправомірним, оскільки зобов'язання з
виплати дивідендів не є договірним
зобов'язанням, а тому до нього не можуть
застосовуватися положення ст. 625
Цивільного кодексу України; заявлені
до стягнення збитки у вигляді упущеної
вигоди є необґрунтованими, оскільки
позивачем не доведено існування
повного складу цивільного
правопорушення.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 04.08.2014 р. у зв'язку із неявкою
представника третьої особи та
необхідністю надання сторонам часу для
ознайомлення з матеріалами справи
розгляд справи відкладено до 14.08.2014 р.

08.08.2014 р. через канцелярію суду
представником позивача було подано
заяву про збільшення позовних вимог за
змістом якої збільшив суми вимог про
стягнення з відповідача інфляційних
втрат, 3% річних та збитків.

14.08.2014 р. через канцелярію суду
представником третьої особи було
подано пояснення за змістом якого в
задоволенні позовних вимог просив
відмовити.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 14.08.2014 р. у зв'язку із неявкою
представника третьої особи розгляд
справи відкладено до 11.09.2014 р.

10.09.2014 р. через канцелярію суду
представником позивача було подано
заяву про зменшення розміру позовних
вимог за змістом якої збільшив суми
вимог про стягнення з відповідача
інфляційних втрат, 3% річних та зменшив
суму вимоги про стягнення збитків.

Представники позивача в судове
засідання з'явилися, позовні вимоги з
урахуванням заяви про збільшення
розміру позовних вимог від 08.08.2014 р. та
заяви про зменшення розміру позовних
вимог від 10.09.2014 р. підтримують та
просять задовольнити їх повністю.

В судове засідання представник
відповідача з'явилася, проти позову
заперечує, в його задоволенні просить
відмовити повністю.

Третя особа, повідомлена про час і
місце розгляду справи належним чином,
що підтверджується відміткою на
звороті ухвали суду та рекомендованими
повідомленнями про вручення поштових
відправлень, своїх повноважних
представників в судове засідання не
направила, про поважні причини неявки
не повідомила.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Рішеннями Загальних зборів акціонерів
Відкритого акціонерного товариства
"Укрнафта" (після зміни
організаційно-правової форми -
Публічного акціонерного товариства
"Укрнафта"), оформленими п.п. 6.1-6.4
протоколу №20 від 25.02.2011 р., (надалі -
"Рішення") вирішено:

- затвердити прибуток у розмірі 2 646 287
000,00 грн., отриманий ВАТ "Укрнафта" за 2010
рік;

- затвердити наступний порядок
розподілу прибутку, отриманого ВАТ
"Укрнафта" у 2010 році: 793 905 386,40 грн., що
складає 30,00073% від суми чистого
прибутку, отриманого Товариством за 2010
рік, спрямувати на виплату дивідендів.
Розмір дивідендів, що припадає на одну
акцію, становить 14,64 грн.; 1 852 381 613,60 грн.
чистого прибутку, отриманого
Товариством за 2010 рік, спрямувати на
поповнення обігових коштів та технічне
переобладнання Товариства;

- виплату дивідендів за 2010 рік
здійснити в грошовій формі у строк з
01.03.2011 р. по 31.12.2011 р. відповідно до
Закону;

- затвердити наступний порядок виплати
акціонерам дивідендів за підсумками 2010
року: дивіденди виплачуються
пропорційно до загальної кількості
належних акціонеру акцій на дату
початку виплати дивідендів, тобто на
01.03.2011 р.; виплату дивідендів здійснити
Товариству (центральній бухгалтерії)
із залученням реєстратора ВАТ
"Фінансова компанія "Укрнафтогаз"
акціонерам - юридичним особам шляхом
перерахування на банківський рахунок,
акціонерам - фізичним особам - готівкою,
поштовим переказом або на банківський
рахунок; витрати по оплаті переказу
дивідендів несе акціонер; виплату
дивідендів акціонерам - юридичним та
фізичним особам на банківський рахунок
проводити після надходження від
акціонерів листів, оформлених згідно
вимог чинного законодавства України, з
зазначенням (уточненням) усіх
необхідних банківських реквізитів, на
які необхідно здійснити перерахування
належних їм дивідендів.
Відповідальність за своєчасність,
достовірність та повноту наданих
банківських реквізитів покладається
на акціонера.

Станом на 01.03.2011 р. Банк був власником 264
974 простих іменних акцій Товариства, що
підтверджується випискою про стан
рахунку у цінних паперах №005037
(обмежена) від 27.06.2014 р.

Листом від 15.04.2011 р. №10-2098 Банк
звернувся до Товариства із заявою на
виплату дивідендів за 2010 рік за змістом
якої просив нарахувати дивіденди за 2010
рік на інвестиційний рахунок №2106,
відкритий у ПАТ "УніКредит Банк", та до
якої було додано в т.ч. довідку про
відкриття інвестиційного рахунку UniCredit
Bank Austria AG (УніКредит Банк Австрія АГ).

20.05.2011 р. листом №33-01-13/570 Товариство
повідомило Банк про те, що відповідно
до прийнятого рішення Загальними
зборами акціонерів Товариства від
25.02.2011 р. розрахунок та виплату від
імені та за рахунок Товариства
власникам простих іменних акцій
дивідендів за 2010 рік здійснює
Фінансова компанія, у зв'язку з чим
порадило з метою уточнення усіх
необхідних банківських реквізитів та
врахування інформації щодо пільг при
оподаткуванні дивідендів направити до
Фінансової компанії аналогічний пакет
документів, що додавався Банком до
заяви від 15.04.2011 р. №10-2098.

Листом від 21.07.2011 р. №10-2505 Банк
звернувся до Фінансової компанії з
заявою на виплату дивідендів за 2006, 2007
та 2010 роки ПАТ "Укрнафта" відповідно до
якої надіслав на адресу Фінансової
компанії пакет документів для виплати
дивідендів за 2006, 2007 та 2010 роки та
просив зарахувати їх на інвестиційний
рахунок №2106, відкритий у ПАТ
"УніКредит Банк".

27.07.2011 р. листом №2707/47 Фінансова
компанія повідомила Банк про те, що
дивіденди Товариства за 2010 рік зможе
виплатити Банку на вказані банківські
реквізити після надання Товариством
відповідного розпорядження,
затверджених дивідендних відомостей
для виплати дивідендів та
перерахування відповідних коштів на
користь Фінансової компанії.

Листом від 16.02.2012 р. №10-3369 Банк
звернувся до Фінансової компанії з
заявою на виплату дивідендів за 2006, 2007
та 2010 роки ПАТ "Укрнафта" відповідно до
якої надіслав на адресу Фінансової
компанії пакет документів для виплати
дивідендів за 2006, 2007 та 2010 роки та
просив зарахувати їх на інвестиційний
рахунок №2106, відкритий у ПАТ
"УніКредит Банк".

22.02.2012 р. листом №2202/1 Фінансова
компанія повідомила Банк про те, що
дивіденди Товариства за 2010 рік зможе
виплатити Банку на вказані банківські
реквізити, від імені та за рахунок
емітента Товариства, після надання
останнім затверджених дивідендних
відомостей для виплати дивідендів та
перерахування відповідних коштів на
рахунок Фінансової компанії.

Спір у справі виник у зв'язку із
неналежним, на думку позивача,
виконанням відповідачем грошового
зобов'язання по виплаті на користь
Банку, як акціонеру Товариства,
дивідендів за 2010 рік у розмірі 3 879 219,36
грн.

Статтею 167 Господарського кодексу
України встановлено, що корпоративні
права - це права особи, частка якої
визначається у статутному капіталі
(майні) господарської організації, що
включають правомочності на участь цієї
особи в управлінні господарською
організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної
організації та активів у разі
ліквідації останньої відповідно до
закону, а також інші правомочності,
передбачені законом та статутними
документами. Володіння корпоративними
правами не вважається підприємництвом.
Законом можуть бути встановлені
обмеження певним особам щодо володіння
корпоративними правами та/або їх
здійснення. Під корпоративними
відносинами маються на увазі
відносини, що виникають, змінюються та
припиняються щодо корпоративних прав.

Згідно із п. 8) ч. 1 ст. 2 Закону України
"Про акціонерні товариства" (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) корпоративні права -
сукупність майнових і немайнових прав
акціонера - власника акцій товариства,
які випливають з права власності на
акції, що включають право на участь в
управлінні акціонерним товариством,
отримання дивідендів та активів
акціонерного товариства у разі його
ліквідації відповідно до закону, а
також інші права та правомочності,
передбачені законом чи статутними
документами.

Відповідно до ст. 152 Цивільного кодексу
України акціонерне товариство -
господарське товариство, статутний
капітал якого поділено на визначену
кількість акцій однакової номінальної
вартості, корпоративні права за якими
посвідчуються акціями.

Частиною 1 ст. 6 Закону України "Про
цінні папери та фондовий ринок" (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) встановлено, що
акція - іменний цінний папір, який
посвідчує майнові права його власника
(акціонера), що стосуються акціонерного
товариства, включаючи право на
отримання частини прибутку
акціонерного товариства у вигляді
дивідендів та право на отримання
частини майна акціонерного товариства
у разі його ліквідації, право на
управління акціонерним товариством, а
також немайнові права, передбачені
Цивільним кодексом України та законом,
що регулює питання створення,
діяльності та припинення акціонерних
товариств і законодавством про
інститути спільного інвестування.

Статтею 25 Закону України "Про
акціонерні товариства" (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що кожною
простою акцією акціонерного
товариства її власнику - акціонеру
надається однакова сукупність прав,
включаючи права на: участь в управлінні
акціонерним товариством; отримання
дивідендів; отримання у разі
ліквідації товариства частини його
майна або вартості; отримання
інформації про господарську
діяльність акціонерного товариства.
Одна проста акція товариства надає
акціонеру один голос для вирішення
кожного питання на загальних зборах,
крім випадків проведення
кумулятивного голосування.
Акціонери-власники простих акцій
товариства можуть мати й інші права,
передбачені актами законодавства та
статутом акціонерного товариства.

Згідно із ч. 4 ст. 5 Закону України "Про
Національну депозитарну систему та
особливості електронного обігу цінних
паперів в Україні" (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) підтвердженням права
власності на цінні папери є сертифікат,
а в разі знерухомлення цінних паперів
чи їх емісії в бездокументарній формі -
виписка з рахунку у цінних паперах, яку
зберігач зобов'язаний надавати
власнику цінних паперів.

З огляду на викладені положення
вбачається, що правовою підставою
набуття майнових прав акціонера
акціонерного товариства (в т.ч. права на
одержання дивідендів) є набуття права
на відповідну акцію товариства.

Матеріалами справи (виписками про стан
рахунку у цінних паперах №1/2 від 16.06.2014
р. та №005037 від 27.06.2014 р.)
підтверджується, що як станом на 01.03.2011
р., так і на сьогоднішній день Банк є
власником 264 974 простих іменних акцій
Товариства, що в силу положень ст.ст. 2, 25
Закону України "Про акціонерні
товариства", ст. 6 Закону України "Про
цінні папери та фондовий ринок", ст. 167
Господарського кодексу України та ст.
152 Цивільного кодексу України свідчить
про існування у нього права на
отримання частини прибутку
акціонерного товариства (дивідендів).

За змістом ст. 30 Закону України "Про
акціонерні товариства" (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) дивіденд - частина
чистого прибутку акціонерного
товариства, що виплачується акціонеру
з розрахунку на одну належну йому акцію
певного типу та/або класу. За акціями
одного типу та класу нараховується
однаковий розмір дивідендів.
Товариство виплачує дивіденди
виключно грошовими коштами. Дивіденди
виплачуються на акції, звіт про
результати розміщення яких
зареєстровано у встановленому
законодавством порядку. Виплата
дивідендів за простими акціями
здійснюється з чистого прибутку
звітного року та/або нерозподіленого
прибутку на підставі рішення загальних
зборів акціонерного товариства у
строк, що не перевищує шість місяців з
дня прийняття загальними зборами
рішення про виплату дивідендів,
відповідно до закону. Рішення про
виплату дивідендів у розмірі більше 30
відсотків за простими акціями
приймається загальними зборами
акціонерного товариства.

Із змісту статті 41 Закону України "Про
господарські товариства" (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) вбачається, що питання
затвердження річних результатів
діяльності акціонерного товариства,
включаючи його дочірні підприємства,
затвердження звітів і висновків
ревізійної комісії, порядку розподілу
прибутку, строку та порядку виплати
частки прибутку (дивідендів) з
урахуванням вимог, передбачених цим та
іншими законами, визначення порядку
покриття збитків віднесено до
компетенції загальних зборів.

Наявним в матеріалах справи Рішенням
підтверджується затвердження
Загальними зборами акціонерів
Товариства прибутку за 2010 рік,
визначення його розподілу, розміру,
порядку та строків виплати дивідендів
акціонерам, а саме: в розмірі 14,64 грн. на
одну акцію із строком сплати у період з
01.03.2011 р. по 31.12.2011 р. на повідомлені
акціонерами рахунки.

Таким чином, з прийняттям наведеного
Рішення Товариство взяло на себе
зобов'язання із виплати в т.ч. на
користь Банку дивідендів за
результатами фінансово-господарської
діяльності у 2010 році у розмірі 3 879 219,36
грн. (264 974 (кількість належних
Товариству акцій) х 14,64 грн. (розмір
дивідендів, що припадає на одну акцію))
у період з 01.03.2011 р. по 31.12.2011 р. згідно
повідомлених Банком банківських
реквізитів, за якими необхідно
здійснити перерахування належних йому
дивідендів.

Листом від 15.04.2011 р. №10-2098 (отримання
якого Товариством підтверджується
листом останнього від 20.05.2011 р. №33-01-13/570)
та листом від 21.07.2011 р. №10-2505 (отримання
якого Фінансовою компанією
підтверджується листом останнього від
27.07.2011 р. №2707/47) Банк звернувся до
позивача та відповідача із заявами на
виплату дивідендів за 2010 рік з
повідомленням реквізитів
інвестиційного рахунку, на який
підлягали зарахуванню такі кошти.

За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530
Цивільного кодексу України, визначених
Рішенням строків та факту повідомлення
Банком Товариства та Фінансової
компанії банківських реквізитів, за
якими необхідно здійснити
перерахування належних спірних
дивідендів (листи від 15.04.2011 р. №10-2098 та
від 21.07.2011 р. №10-2505) грошове зобов'язання
відповідача по виплаті на користь
позивача дивідендів за 2010 рік у розмірі
3 879 219,36 грн. мало бути виконано до 31.12.2011
р.

Посилання відповідача на те, що
визначена сума дивідендів не
відповідає дійсності, оскільки під час
їх виплати має утримуватися податок на
репатріацію, судом відхиляється з
огляду на наступне.

Згідно із п. 13.2 ст. 13 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств" (в
редакції, чинній на момент прийняття
Рішення) резидент або постійне
представництво нерезидента, що
здійснюють на користь нерезидента або
уповноваженої ним особи будь-яку
виплату з доходу з джерелом його
походження з України, отриманого таким
нерезидентом від провадження
господарської діяльності (у тому числі
на рахунки нерезидента, що ведуться в
гривнях), крім доходів, зазначених у
пунктах 13.3 - 13.6, зобов'язані утримувати
податок з таких доходів, зазначених у
пункті 13.1 цієї статті, за ставкою у
розмірі 15 відсотків від їх суми та за їх
рахунок, який сплачується до бюджету
під час такої виплати, якщо інше не
передбачене нормами міжнародних угод,
які набрали чинності.

Відповідно до п. 160.2 ст. 160 Податкового
кодексу України резидент або постійне
представництво нерезидента, що
здійснюють на користь нерезидента або
уповноваженої ним особи (крім
постійного представництва нерезидента
на території України) будь-яку виплату
з доходу з джерелом його походження з
України, отриманого таким нерезидентом
від провадження господарської
діяльності (у тому числі на рахунки
нерезидента, що ведуться в
національній валюті), крім доходів,
зазначених у пунктах 160.3 - 160.6 цієї
статті, зобов'язані утримувати податок
з таких доходів, зазначених у пункті 160.1
цієї статті, за ставкою в розмірі 15
відсотків їх суми та за їх рахунок, який
сплачується до бюджету під час такої
виплати, якщо інше не передбачено
положеннями міжнародних договорів
України з країнами резиденції осіб, на
користь яких здійснюються виплати, що
набрали чинності.

За змістом ст. 10 Конвенції між Урядом
Республіки Австрія і Урядом України
про уникнення подвійного
оподаткування та попередження
податкових ухилень стосовно податків
на доходи і на майно, ратифікованої
Законом України №500-XIV від 17.03.1999 р.,
дивіденди, що сплачуються компанією,
яка є резидентом Договірної Держави,
резиденту другої Договірної Держави,
можуть оподатковуватись у цій другій
Державі. Однак такі дивіденди можуть
також оподатковуватись у тій
Договірній Державі, резидентом якої є
компанія, що сплачує дивіденди, і
відповідно до законодавства цієї
Держави, але якщо одержувач є фактичним
власником дивідендів, то податок, що
стягується таким чином, не повинен
перевищувати: a) 5 відсотків загальної
суми дивідендів, якщо фактичним
власником дивідендів є компанія (інша,
ніж товариство), яка безпосередньо
володіє принаймні 10 відсотками
капіталу компанії, яка сплачує
дивіденди; b) 10 відсотків загальної суми
дивідендів в усіх інших випадках.

Отже, в силу наведених норм та з огляду
на те, що позивач є резидентом
Республіки Австрія, отриманий останнім
прибуток у вигляді спірних дивідендів
підлягає оподаткуванню шляхом
утримання відповідачем під час їх
сплати 10% від суми таких коштів на
користь Державного бюджету України.

При цьому, такий обов'язок відповідача
має бути виконаний саме під час
фактичної виплати відповідних коштів
на користь позивача, а тому правові
підстави для їх утримання на стадії
судового розгляду спору про стягнення
дивідендів відсутні, адже прийняття
судом рішення з такого спору не є
способом виконання відповідного
грошового зобов'язання, а є лише
підтвердженням наявності чи
відсутності обов'язку по виконанню
такого зобов'язання.

З огляду на викладене, матеріалами
справи належним чином підтверджується
існування грошового зобов'язання
відповідача по сплаті на користь
позивача грошових коштів у розмірі 3 879
219,36 грн. в якості виплати дивідендів за
результатами фінансово-господарської
діяльності Товариства у 2010 році, строк
виконання якого на момент вирішення
спору настав.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу
України визначено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується
наявність у відповідача грошового
зобов'язання по сплаті на користь
позивача 3 879 219,36 грн. в якості
дивідендів за 2010 рік. Відповідачем
вказана заборгованість не спростована,
доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Товариство обставин, з якими чинне
законодавство пов'язує можливість
звільнення його від відповідальності
за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги Банку
про стягнення з Товариства
прострочених дивідендів у розмірі 3 879
219,36 грн. є правомірними та
обґрунтованими.

Також, позивачем заявлено вимоги про
стягнення з відповідача інфляційних
втрат у розмірі 515 936,17 грн. та 3% річних у
розмірі 313 101,30 грн., нарахованих за
прострочення виконання грошового
зобов'язання по виплаті спірних
дивідендів.

Судом встановлено, що відповідач у
встановлений строк свого обов'язку по
перерахуванню коштів не виконав,
допустивши прострочення виконання
грошового зобов'язання, тому дії
відповідача є порушенням зобов'язання
(ст. 610 Цивільного кодексу України), і
він вважається таким, що прострочив (ст.
612 Цивільного кодексу України),
відповідно є підстави для застосування
встановленої законом
відповідальності.

Згідно із ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до надано позивачем
розрахунку інфляційних втрат та 3%
річних (в редакції заяви про зменшення
розміру позовних вимог від 10.09.2014 р.)
вбачається, що нарахування заявлених
до стягнення таких сум здійснюється за
період прострочення з 01.01.2012 р. по 10.09.2014
р. від суми прострочених дивідендів у
розмірі 3 879 219,36 грн., однак суд здійснює
їх перерахунок виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що при
здійсненні фактичної виплати належних
позивачу дивідендів відповідач в силу
положень п. 13.2 ст. 13 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств", п.
160.2 ст. 160 Податкового кодексу України,
ст. 10 Конвенції між Урядом Республіки
Австрія і Урядом України про уникнення
подвійного оподаткування та
попередження податкових ухилень
стосовно податків на доходи і на майно,
ратифікованої Законом України №500-XIV
від 17.03.1999 р., зобов'язаний утримати на
користь Державного бюджету України
податок з доходів нерезидентів
(репатріацію) у розмірі 10% від їх суми.

Тобто, незважаючи на строки виконання
відповідачем спірного грошового
зобов'язання позивач в будь-якому
випадку не міг розраховувати на
отримання відповідних коштів у розмірі
більшому ніж розмір визначених
дивідендів за вирахуванням
встановленої законодавством суми
податку, що становить 3 491 297,42 грн. (3 879
219,36 грн. - 10% від такої суми).

Відтак, підстави вважати наявними
обставини, з існуванням яких приписи
ст. 625 Цивільного кодексу України
передбачають можливість застосування
позивачем визначеної такою нормою
відповідальності за порушення
грошового зобов'язання в частині
виплати 10% від суми дивідендів (387 921,94
грн.), які підлягають зарахуванню до
Державного бюджету України під час
здійснення відповідної виплати
дивідендів, відсутні.

Таким чином, правомірним в даному
випадку застосуванням до відповідача
передбаченої ст. 625 Цивільного кодексу
України відповідальності є
нарахування інфляційних втрат та 3%
річних саме від суми дивідендів у
розмірі 3 491 297,42 грн. (3 879 219,36 грн. - 10% від
такої суми).

Посилання відповідача на те, що виплата
дивідендів не є грошовим зобов'язання в
розумінні ст. 625 Цивільного кодексу
України, а тому застосування
визначеної такою нормою
відповідальності за прострочення по їх
виплаті є неправомірним, судом
відхиляються з огляду на наступне.

Положення ст. 625 Цивільного кодексу
України застосовуються за невиконання
грошових зобов'язань та знаходиться в 51
Главі Цивільного кодексу України, яка
має назву "Правові наслідки порушення
зобов'язання. Відповідальність за
порушення зобов'язання", а дана глава
міститься у розділі І "Загальні
положення про зобов'язання" книги
п'ятої Цивільного кодексу України.
Наведене свідчить, що положення такої
статті стосуються як договірних, так і
не договірних зобов'язань, тобто до
порушення грошового зобов'язання,
незалежно від визначених ст. 11
Цивільного кодексу України підстав їх
виникнення.

Грошове зобов'язання - це зобов'язання
боржника заплатити кредитору певну
грошову суму відповідно до
цивільно-правового договору та на
інших підставах, передбачених
цивільним законодавством України.

Про наявність грошового зобов'язання
свідчить лише вид майна (гроші), яке
підлягає передачі боржником на користь
кредитора (спосіб виконання
зобов'язання).

Аналогічний висновок про наявність
грошового зобов'язання незалежно від
підстави його виникнення за умови якщо
предметом є передача грошей міститься
в постановах Верховного Суду України
від 12.12.2011 р. у справі №3-131гс11 та від
05.12.2011 р. у справі №3-125гс11, які згідно ст.
11128 Господарського процесуального
кодексу України є обов'язковим до
врахування судами при розгляді справ,
та зазначено в постанові пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013 р. №14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань".

Судом встановлено, що в силу положень
ст.ст. 2, 25, 30 Закону України "Про
акціонерні товариства", ст. 41 Закону
України "Про господарські товариства",
ст. 167 Господарського кодексу України,
ст. 152 Цивільного кодексу України та
прийнятого Товариством Рішення у
останнього виникло зобов'язання по
сплаті на користь Банку грошових
коштів в якості виплати дивідендів.

Тобто, має місце правовідношення в
якому Товариство (боржник) зобов'язано
вчинити на користь Банку (кредитора)
певну дію (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Отже, нарахування позивачем суми
інфляційних втрат та 3% річних за
прострочення виконання грошового
зобов'язання по виплаті суми
дивідендів, яке виникло із
корпоративних відносин, є правомірним.

Наведене в частині правомірності
застосування визначеної ст. 625
Цивільного кодексу України
відповідальності за невиконання
зобов'язань, що виникли з корпоративних
відносин, узгоджується з висновками
Верховного Суду України, викладеними в
постанові від 12.12.2011р. у справі №3-131гс11,
що стосувалися наявності обов'язку
товариства виплатити учаснику, який
вибув, вартості його частки з
урахуванням інфляційних втрат та
процентів річних.

За перерахунком суду з урахуванням
викладеного та визначених позивачем
періодів нарахування (з 01.01.2012 р. по
10.09.2014 р.) розміри інфляційних втрат та 3%
річних, що підлягають стягненню з
відповідача за прострочення виконання
грошового зобов'язання по виплаті
спірних дивідендів (у розмірі 3 491 297,42
грн.) становлять 462 240,78 грн. та 282 364,66
грн., відповідно.

В іншій частині заявлених до стягнення
інфляційних втрат у розмірі 53 695,39 грн.
(515 936,17 грн. - 462 240,78 грн.) та 3% річних у
розмірі 30 736,64 грн. (313 101,30 грн. - 282 364,66
грн.) необхідно відмовити, оскільки
вони обраховані невірно (за
відсутності у позивача в розумінні ст.
625 Цивільного кодексу України права на
застосування відповідної
відповідальності до відповідача в
частині прострочення виплати
дивідендів у розмірі 387 921,94 грн.).

Стосовної заявленої позивачем вимоги
про стягнення з відповідача збитків у
вигляді упущеної вигоди у розмірі 1 880
743,48 грн. суд відзначає наступне.

Статтею 22 Цивільного кодексу України
передбачено, що особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: 1) втрати,
яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); 2)
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу
України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено. Під
збитками розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Господарського
кодексу України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) розміру збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

Отже, для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків, потрібна наявність повного
складу цивільного правопорушення,
як-то: протиправна поведінка, дія чи
бездіяльність особи; шкідливий
результат такої поведінки (збитки);
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та збитками; вина
правопорушника. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
заподіювача є причиною, а збитки, які
виникли у потерпілої особи, - наслідком
такої протиправної поведінки. Тобто,
протиправна дія є причиною, а шкода
-наслідком протиправної дії.
Відсутність будь-якої з зазначених
ознак виключає настання
цивільно-правової відповідальності
відповідача у вигляді покладення на
нього обов'язку з відшкодування
збитків.

В обґрунтування наявності підстав для
покладення на відповідача обов'язку по
відшкодуванню позивачу збитків у
вигляді упущеної вигоди останній
вказує на те, що Банк є іноземним
інвестором, якому спірні дивіденди
мали бути виплачені в іноземній валюті
як повернення прибутків та доходів,
одержаних іноземним інвестором від
інвестиційної діяльності в Україні, а
тому у випадку сплати Товариством
дивідендів у встановлені строки (до
31.12.2011 р.) Банк з огляду на офіційний
курс гривні до долара США, встановлений
НБУ станом на 31.12.2011 р., мав право
розраховувати на отримання 485 521,46
доларів США, однак внаслідок
прострочення Товариства станом на
сьогоднішній день у зв'язку із
девальвацією гривні до долара США Банк
може розраховувати на отримання лише 300
107,48 доларів США, що, на думку позивача,
свідчить про понесення ним збитків у
вигляді упущеної вигоди у розмірі, що
становить різницю між визначеними
сумами.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

По-перше, вказаний позивачем розмір
прибутку у доларах США, обґрунтування
вимог про стягнення збитків та
визначений порядок виплати спірних
дивідендів (на інвестиційний рахунок
Банку в гривні) не дають підстав для
висновку про доведеність позивачем
причинно-наслідкового зв'язку між
простроченням відповідача по виплаті
дивідендів у розмірі 3 879 219,36 грн. та
можливим отриманням доходу у розмірі 485
521,46 доларів США, тобто не надано
належних доказів того, що у випадку
своєчасної виплати Товариством
дивідендів у розмірі 3 879 219,36 грн. (до
31.12.2011 р.) Банк дійсно отримав би дохід в
еквіваленті до долара США у розмірі 485
521,46, адже не був позбавлений права на
скерування таких коштів на будь-які
інші цілі, відмінні від купівлі
іноземної валюти.

По-друге, розмір прибутку, який міг би
отримати позивач в еквівалентів до
долара США, не доведено належними
доказами, а носить характер припущень,
адже із наведеної позивачем практики
розпорядження прибутком, отриманим в
якості дивідендів Товариства за 2008 та
2009 роки, що полягала в купівлі за такі
кошти іноземної валюти (доларів США) та
перерахування їх на рахунок Банку,
відкритий у закордонному банку,
вбачається, що вчинення таких дій
здійснювалося фактично протягом
десяти місяців, а саме, з 30.08.2010 р. та
24.09.2010 р. (отримання коштів у вигляді
дивідендів за 2008, 2009 роки) по 20.06.2011 р. та
13.07.2011 р. (купівля за рахунок таких
коштів іноземної валюти та переведення
її на закордонний рахунок), тобто,
посилання на визначення розміру
збитків саме на підставі офіційного
курсу гривні до долара США,
встановленого НБУ станом на 31.12.2011 р., є
необґрунтованим.

Наведені обставини свідчать про
відсутність таких складових
цивільного правопорушення як
причинно-наслідковий зв'язок між
протиправною поведінкою Товариства та
збитками (упущеною вигодою) Банку, а
також обґрунтованого розміру збитків,
що виключає можливість задоволення
вимоги про стягнення з відповідача
упущеної вигоди.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про необхідність часткового
задоволення позовних вимог та
стягнення з Товариства на користь
Банку прострочених дивідендів у
розмірі 3 879 219,36 грн., інфляційних втрат
у розмірі 462 240,78 грн. та 3% річних у
розмірі 282 364,66 грн.

В іншій частині заявлених позовних
вимог необхідно відмовити з викладених
підстав.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
сторін пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги UniCredit Bank Austria AG
(УніКредит Банк Австрія АГ)
задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Укрнафта" (04053, м. Київ, пров.
Несторівський, 3-5; ідентифікаційний код
00135390) на користь UniCredit Bank Austria AG
(УніКредит Банк Австрія АГ)
(Шоттенгассе 6-8, 1010, м. Відень, Австрія;
реєстраційний номер: FN 150714 p) суму
заборгованості з виплати дивідендів у
розмірі 3 879 219 (три мільйони вісімсот
сімдесят дев'ять тисяч двісті
дев'ятнадцять) грн. 36 коп., інфляційні
втрати у розмірі 462 240 (чотириста
шістдесят дві тисячі двісті сорок) грн.
78 коп., 3% річних у розмірі 282 364 (двісті
вісімдесят дві тисячі триста шістдесят
чотири) грн. 66 коп. та судовий сбір у
розмірі 51 283 (п'ятдесят одна тисяча
двісті вісімдесят три) грн. 82 коп.

3. В іншій частині в задоволенні позову
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання повного тексту рішення
- 16.09.2014 р.

Суддя
Р.В. Бойко