ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2014 р.
Справа № Б-50/220-09

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Шевель О. В., суддя Крестьянінов
О.О. , суддя Фоміна В. О.

при секретарі Деркач Ю.О.

за участю представників:

ПАТ "ОТП Банк" - Давидова Н.В.
(довіреність б/н від 29.07.14),

інших учасників процесу - не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу ПАТ "ОТП Банк" (вх.
№1876 Х/2) на ухвалу господарського суду
Харківської області від 26.06.14 у справі
№ Б-50/220-09,

за заявою ФОП ОСОБА_2, м. Харків,

до ФОП ОСОБА_2, м. Харків,

про визнання банкрутом, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 26.06.14 (суддя
Міньковський С.В.) відмовлено в
задоволенні заяви ліквідатора про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 01.03.10
чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1
укладеного між колишнім ліквідатором
ФОП ОСОБА_2 арбітражним керуючим
Ніколенком М.О. та гр. ОСОБА_4

Кредитор ФОП ОСОБА_2 - ПАТ "ОТП Банк" - із
ухвалою не погодився, подав апеляційну
скаргу (із подальшими доповненнями від
09.09.14), в якій, посилаючись на порушення
місцевим господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
просить оскаржувану ухвалу скасувати
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити заяву ліквідатора про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 01.03.10.

Присутній у судовому засіданні
представник ПАТ "ОТП Банк" підтримав
зазначену правову позицію.

Інші учасники процесу не направили
своїх представників для участі в
судовому засіданні та не повідомили
суд про причини їх неявки, відзивів на
апеляційну скаргу не надали, вимог
попередніх ухвал суду від 29.07.14, 14.08.14,
28.08.14 - не виконали. Враховуючи, що судом
апеляційної інстанції, у відповідності
з приписами ч.3 ст.4-3 ГПК України, було
створено учасникам процесу необхідні
умови для встановлення фактичних
обставин справи і правильного
застосування законодавства, зокрема,
розгляд справи тричі відкладався, про
дату кожного наступного судового
засідання всі учасники процесу
повідомлялися належним чином, але
боржник, ліквідатор та кредитори (крім
ПАТ "ОТП Банк") своїми процесуальними
правами не скористалися та покладених
на них обов'язків протягом строку
розгляду апеляційної скарги на ухвалу
суду, встановленого ч.2 ст.102 ГПК України
(з урахуванням продовження вказаного
строку ухвалою суду від 28.08.14
відповідно до ст.69 ГПК України), не
виконали - колегія суддів дійшла
висновку про те, що розгляд справи має
бути закінчено в даному судовому
засіданні за відсутності
представників зазначених учасників
процесу, враховуючи закінчення
граничного процесуального строку
розгляду апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представника ПАТ "ОТП Банк"
в судовому засіданні, проаналізувавши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також повноту встановлення
обставин справи та відповідність їх
наданим доказам, та повторно
розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК
України на підставі наявних у справі
доказів, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

Постановою господарського суду
Харківської області від 21.01.10 боржника,
ФОП ОСОБА_2, було визнано банкрутом.

В силу п. 1-1 прикінцевих положень Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (далі - Закон
про банкрутство) в редакції Закону від
22.12.11 №4212-VІ, який набрав чинності 19.01.13,
положення цього Закону застосовуються
господарськими судами під час розгляду
справ про банкрутство, провадження в
яких порушено після набрання чинності
цим Законом (окрім положень, що
регулюють продаж майна в провадженні у
справі про банкрутство та ліквідаційну
процедуру, якщо на момент набрання ним
чинності господарським судом не було
прийнято постанову про визнання
боржника банкрутом і відкриття
ліквідаційної процедури).

Враховуючи, що у даній справі
провадження порушено до 19.01.13, а також -
що на момент набрання Законом про
банкрутство чинності господарським
судом вже було прийнято постанову від
21.01.10 про визнання боржника банкрутом, а
також що спірний договір
купівлі-продажу укладено 01.03.10, тобто
також до набрання чинності новою
редакцією Закону про банкрутство -
справу має бути розглянуто із
застосуванням положень Закону про
банкрутство в редакції, що діяла до
набрання чинності Законом від 22.12.11
№4212-VІ.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою господарського суду
Харківської області від 21.01.10, якою ФОП
ОСОБА_2 було визнано банкрутом, судом
призначено ліквідатором арбітражного
керуючого Ніколенко М.О.

На виконання вищезазначеної постанови
та приписів ст.ст.26, 47-49 Закону,
ліквідатором Ніколенко М.О. було
виявлено та включено до складу
ліквідаційної маси банкрута
чотирьохкімнату квартири АДРЕСА_1 (т.2
а.с. 124-156). У відповідності до вимог
ст.ст. 29-30 Закону про банкрутство
ліквідатором було укладено з суб'єктом
оціночної діяльності
Українсько-російська товарна біржа, м.
Харків угоду (договір) про виконання
робіт з незалежної оцінки майна від
22.01.10. Суб'єктом оціночної діяльності
Українсько-російська товарна біржа, м.
Харків, на виконання умов цього
договору було надано ліквідатору звіт
про незалежну оцінку майна та висновок
про вартість нерухомого майна
банкрута, яка складає 133801,04 грн. (т. 2 а.с.
131-132).

Згідно з частинами 1, 2 ст. 30 Закону про
банкрутство після проведення
інвентаризації та оцінки майна
банкрута ліквідатор розпочинає продаж
майна банкрута на відкритих торгах,
якщо комітетом кредиторів не
встановлено інший порядок продажу
майна банкрута.

В даному випадку, провадження у справі
здійснюється за особливою процедурою
банкрутства, яка імперативно не
передбачає скликання загальних зборів
кредиторів та утворення комітету
кредиторів.

На виконання приписів ст. 30 Закону про
банкрутство, 22.01.10 ліквідатором з
Товарною біржею "Правопорядок" було
укладено угоду на організацію та
проведення аукціону з продажу майна
боржника, надруковане оголошення в
газеті "Правопорядок - біржовий вісник"
№2 від 25.01.10 (т.2, а.с. 138) щодо продажу
вищевказаного нерухомого майна
банкрута (квартири).

01.03.10 ліквідатором за допомогою ТБ
"Правопорядок" було проведено аукціон з
продажу чотирьохкімнатної квартири
АДРЕСА_1 про що складено протокол
аукціону № 1 від 01.03.10. Як вбачається з
даного протоколу, переможцем аукціону
визнано гр. ОСОБА_4, яка придбала
квартиру за ціною 147181,00 грн. (т.2, а.с.136).

В подальшому між ліквідатором -
арбітражним керуючим Ніколенко М.В. -
та переможцем аукціону гр. ОСОБА_4 було
укладено нотаріально посвідчений
договір купівлі-продажу нежитлових
приміщень від 01.03.10, відповідно до
якого гр. ОСОБА_4 сплатила грошові
кошти у сумі 133801,04 грн. на розрахунковий
рахунок ТБ "Правопорядок" (т. 2, а.с. 140-142).
Причому, як зазначено у протоколі від
01.03.10, кошти, внесені переможцем на
розрахунковий рахунок ТБ
«Правопорядок», в подальшому
перераховуються на депозитний рахунок
нотаріальної контори.

29.11.13 ліквідатор ФОП ОСОБА_2 Хорошевська
Т.В. звернулася до суду з заявою про
визнання недійсним аукціону від 01.03.10 з
продажу майна, а саме:
чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1

24.01.14 ліквідатор уточнив заяву та
просив суд визнати недійсним договір
купівлі-продажу від 01.03.10
чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 і
був укладений між колишнім
ліквідатором ФОП ОСОБА_2 арбітражним
керуючим Ніколенко М.О. та гр. ОСОБА_7

Як уже зазначалося, місцевим
господарським судом було визнано
доводи заявника необґрунтованими та
відмовлено у визнанні спірного
договору недійсним.

На думку апелянта, ПАТ "ОТП Банк",
оскаржуваною ухвалою суду порушено
інтереси банку як заставного
кредитора, оскільки згідно з договором
іпотеки № РМL-702/779/2008 від 26.03.08 квартира
АДРЕСА_1 оціночною вартістю 268730,00 грн.
знаходиться в заставі у ПАТ «ОТП Банк».

Стосовно вказаних аргументів колегія
суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.16, ч.1 ст.215 ЦК
України (на які посилається апелянт),
одним із способів захисту порушеного
права є визнання недійсним правочину,
укладеного з недодержанням вимог,
установлених ч. 1 - 3, 5, 6 ст.203 ЦК України,
зокрема - у зв'язку з невідповідністю
змісту правочину ЦК України та іншим
актам цивільного законодавства.

Тобто, для визнання спірного правочину
недійсним заявником має бути
переконливо доведено наявність
недотримання конкретних норм
законодавства при вчиненні даного
правочину.

Як вбачається з заяв ліквідатора від
29.11.13 та від 24.01.14, а також - з апеляційної
скарги ПАТ "ОТП Банк", заявники
стверджують про наявність порушень
вимог Закону про банкрутство та Закону
України «Про іпотеку» при здійсненні
торгів. Зокрема, у доповненій заяві від
28.01.14 про визнання правочину щодо
реалізації майна банкрута недійсним,
за результатами розгляду якої винесено
оскаржувану ухвалу, ліквідатор
посилався на те, що продаж майна було
здійснено без погодження з банком як
іпотекодержателем - що є порушенням
норм ст.12 Закону України «Про іпотеку»
в редакції від 05.06.03.

Стосовно дотримання встановлених
законом прав банку як
іпотекодержателя, колегія суддів
зазначає, що з моменту застосування
ліквідаційної процедури до боржника
продаж (відчуження) майна банкрута
здійснюється не в порядку,
передбаченому Законом України "Про
іпотеку" (на порушення якого посилався
ліквідатор у заяві про визнання
договору недійсним), а у відповідності
до приписів спеціальних норм Закону
про банкрутство.

Зазначений висновок стосовно
пріоритетності норм Закону про
банкрутство узгоджується з правовою
позицією Верховного Суду України
(постанова ВСУ від 26.06.13 у справі
№6-58цс13), на яку обґрунтовано
посилається місцевий господарський
суд в оскаржуваній ухвалі, а також - з
положеннями п. 2 Рекомендацій президії
Вищого господарського суду України від
04.06.04 № 04-5/1193 «Про деякі питання
практики застосування Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Тому місцевим господарським судом
правомірно застосовано саме норми
Закону про банкрутство, що в даному
випадку є спеціальними порівняно із
нормами Закону України «Про іпотеку».

Згідно з абз. 6 ч. 5 ст.3-1 Закону про
банкрутство, арбітражний керуючий
зобов'язаний повідомляти комітет
кредиторів та кредиторів, вимоги яких
забезпечені заставою, про час, місце
та умови продажу заставного майна
окремим рекомендованим листом з
повідомленням про вручення (зазначені
зміни до Закону набрали чинності 16.10.11
відповідно до Закону України від 22.09.11
"Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
врегулювання відносин між кредиторами
та споживачами фінансових послуг").

Пунктом 2 прикінцевих
положень Закону України від від 22.09.11
"Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
врегулювання відносин між кредиторами
та споживачами фінансових послуг"
встановлено, що дія Закону не
поширюється на кредитні договори,
укладені до набрання ним чинності.

Враховуючи, що, як уже зазначалося,
договір іпотеки, за яким ПАТ «ОТП Банк»
набув прав іпотекодержателя, було
укладено у 2008 році - тобто до набрання
чинності вищезгаданим Законом України
"Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
врегулювання відносин між кредиторами
та споживачами фінансових послуг" -
колегія суддів дійшла висновку про
відсутність у ліквідатора ФОП ОСОБА_2
обов'язку погоджувати продаж
заставленого майна із ПАТ «ОТП Банк» як
заставним кредитором, та, відповідно
про відсутність порушення
охоронюваних законом прав
іпотекодержателя, що могло б бути
підставою для визнання спірного
правочину недійсним. Будь-яких
заперечень та доказів на спростування
вищевказаного висновку заявником
апеляційної скарги не надано.

На думку колегії суддів, місцевим
господарським судом також надано
належну правову оцінку доводам
ліквідатора щодо заниженої, на його
думку, вартості проданого майна, та
порушення у зв'язку з цим інтересів
кредиторів (зокрема, ПАТ «ОТП Банк»).

А саме, із посиланням на ч.5 ст.3-1 Закону
про банкрутство, судом першої
інстанції обґрунтовано зазначено про
відсутність обов'язку ліквідатора
узгоджувати (погоджувати) оцінку майна,
умови продажу, час та місце продажу
нерухомого майна банкрута з заставним
кредитором.

Крім того, ні ліквідатором при поданні
до суду першої інстанції заяви про
визнання договору недійсним, ні ПАТ
"ОТП Банк" в ході апеляційного
провадження не надано будь-яких
доказів невідповідності висновку
суб'єкта оціночної діяльності
Українсько-російська товарна біржа
(згідно з яким вартість спірного майна
становить 133801,04 грн.) вимогам чинного
законодавства, наявності порушень,
допущених зазначеним суб'єктом
оціночної діяльності при визначенні
ціни майна, оскарження ліквідатором
або банком результатів оцінки в
порядку ст.33 Закону України «Про оцінку
майна, майнових прав та професійну
оціночну діяльність в Україні» тощо.

Суд апеляційної інстанції також
зазначає, що відповідно до ч.3 ст.30
Закону про банкрутство, порядок
проведення конкурсу (аукціону)
визначається згідно з Законом України
«Про приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)»,
статтею 13 якого встановлено, що продаж
об'єктів малої приватизації на
аукціоні полягає у передачі права
власності покупцю, який запропонував у
ході торгів найвищу ціну.

Враховуючи, що учасниками процесу, які
наполягали на визнанні спірного
правочину недійсним, не доведено
наявності порушень вищевказаних норм
чинного законодавства при формуванні
ціни, за якою було продано виставлене
на аукціон майно та при визначенні
переможця аукціону (гр. ОСОБА_4, яка
запропонувала найвищу ціну і придбала
квартиру за ціною 147181,00 грн.) - колегія
суддів не вважає наведені заявниками
обставини належними підставами для
визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 01.03.10. Даний
висновок відповідає правовій позиції
Вищого господарського суду України,
викладеній, зокрема, в постанові від
17.04.13 у справі №5023/8683/11.

Колегія суддів також вважає
необґрунтованими твердження
ліквідатора у заяві від 29.11.13 про
порушення ст.30 Закону про банкрутство
при публікації оголошення. А саме,
заявник зазначає, що вказане
оголошення було надруковано ТБ
«Правопорядок» у власному виданні, а не
в засобах масової інформації. Разом з
тим, як вбачається з матеріалів справи,
Всеукраїнське інформаційне видання
"Правопорядок - біржовий вісник" є
вітчизняною газетою, яка друкується
українською мовою з інформаційним
цільовим призначенням; сфера
розповсюдження - загальнодержавна,
категорія читачів - усе населення.
Зазначене інформаційне видання
розповсюджується серед широкого кола
читачів, містить в собі інформацію про
реалізацію майна
підприємств-банкрутів.

Суд апеляційної інстанції враховує, що
закон не містить вимог, які
зобов'язують подавати оголошення в
конкретному друкованому органі
засобів масової інформації, при цьому
ліквідатором не доведено, що
розміщення оголошення про проведення
аукціону саме в газеті "Правопорядок -
біржовий вісник", а не в іншому
друкованому органі засобів масової
інформації, в якому також публікується
інформація про проведення аукціонів з
продажу збанкрутілих суб'єктів
підприємництва - є порушенням вимог
ст.30 Закону про банкрутство.

Частиною 2 ст.30 Закону про банкрутство
встановлено, що ліквідатор забезпечує
через засоби масової інформації
оповіщення про порядок продажу майна
банкрута, склад, умови та строки
придбання майна. На думку колегії
суддів, зміст оголошення в газеті
"Правопорядок - біржовий вісник" - в
якому зазначено найменування майна,
його характеристика, місцезнаходження,
дата, місце та умови продажу (аукціон),
номери телефонів, за якими приймаються
заявки на участь в аукціоні - повною
мірою відповідає приписам зазначеної
норми.

Таким чином, твердження апелянта щодо
неправильного застосування місцевим
господарським судом ст. 30 Закону про
банкрутство колегія суддів вважає
такими, що не узгоджуються з фактичними
обставинами справи.

В апеляційній скарзі ПАТ «ОТП Банк»
зазначає про невідповідність п.2.1
спірного договору (в якому зазначено
про сплату покупцем коштів за придбане
майно на розрахунковий рахунок ТБ
«Правопорядок) приписам абз.3 ч.7 ст.48
Закону про банкрутство, відповідно до
якого кошти, отримані від продажу майна
громадянина-підприємця, визнаного
банкрутом, вносяться на депозитний
рахунок нотаріальної контори або
приватного нотаріуса.

Разом з тим, в абз.3 ч.7 ст.48 Закону про
банкрутство не деталізовано порядок
перерахування коштів на депозитний
рахунок нотаріальної контори, зокрема,
не зазначено, що вказані кошти повинні
перераховуватися безпосередньо
покупцем. Тому колегія суддів вважає,
що зміст п.2.1 спірного договору не
суперечить вищенаведеній законодавчій
нормі - враховуючи також, що, як уже
зазначалося, у протоколі від 01.03.10
вказано, що кошти, внесені переможцем
на розрахунковий рахунок ТБ
«Правопорядок», в подальшому
перераховуються на депозитний рахунок
нотаріальної контори. Тобто порядок
проведення торгів, за результатами
яких було укладено спірний договір, так
само як і зміст самого договору, не
суперечать чинному законодавству.

Таким чином, колегія суддів вважає
обґрунтованим та правомірним висновок
місцевого господарського суду про те,
що дії ліквідатора в частині продажу
майна банкрута з прилюдних торгів
відповідають приписам норм
ст.22-32,ст.47-49 Закону про банкрутство.
Аргументованих заперечень проти
вищевказаного висновку, а також
посилання на інші обставини, що
свідчили б про невідповідність
спірного правочину ЦК України та іншим
актам цивільного законодавства і,
відповідно, могли б бути підставою для
визнання договору купівлі-продажу від
01.03.10 недійсним в порядку ст.203, 215 ЦК
України, апелянтом не надано.

Стосовно посилань ПАТ «ОТП Банк» на
відсутність в матеріалах справи
будь-якого розрахункового документу,
який свідчить про дійсну сплату
грошових коштів за придбаний об'єкт
нерухомості, а також - на подальшу
ліквідацію ТБ «Правопорядок», колегія
суддів зазначає, що вказані обставини
також не можуть бути підставою для
визнання спірного договору недійсним,
оскільки, виходячи зі змісту ст.215, 215 ЦК
України, виконання чи невиконання
сторонами зобов'язань, які виникли з
правочину, має значення лише для
визначення наслідків його недійсності,
а не для визнання самого правочину
недійсним.

Зазначене узгоджується з правовою
позицією, викладеною у п.7 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.09 №9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними».

Крім того, оскільки заявник
апеляційної скарги - ПАТ «ОТП Банк» - не
є учасником спірного договору, то
обраний спосіб захисту порушеного
права (визнання договору недійсними)
не призведе до захисту порушеного
права, оскільки застосування наслідків
недійсності угоди не поширюється на
права банку як іпотекодержателя.
Зазначене узгоджується із правовою
позицією Вищого господарського суду
України, викладеною в постанові від
10.06.14 у справі №Б-39/208-10.

Посилання апелянта на те, що місцевим
господарським судом не було задоволено
клопотання ПАТ «ОТП Банк» про
відкладення розгляду справи та
винесено оскаржувану ухвалу в судовому
засіданні за відсутності представника
банку, колегія суддів також не вважає
належними аргументами, враховуючи, що
апелянтом не заперечується факт
належного повідомлення ПАТ «ОТП Банк»
про час та місце судового засідання
26.06.14, а вирішення питання про
відкладення розгляду справи в порядку
ст.77 ГПК України є процесуальним правом
суду. Крім того, як вбачається з
матеріалів справи, розгляд заяви про
визнання спірного договору недійсним
неодноразово відкладався, про час та
місце кожного судового засідання
учасники процесу повідомлялися
належним чином - тобто судом першої
інстанції, у відповідності до вимог
ст.4-3 ГПК України, було створено
учасникам процесу необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Таким чином, на думку колегії суддів,
аргументи апелянта щодо порушення
місцевим господарським судом норм
процесуального права при винесенні
оскаржуваної ухвали також
спростовуються матеріалами справи та
не можуть бути підставою для
скасування оскаржуваної ухвали.

Будь-яких інших аргументів, що
спростовували б висновки місцевого
господарського суду та могли б бути
підставою для скасування оскаржуваної
ухвали, заявником не наведено.

Отже, здійснивши апеляційний перегляд
оскаржуваної ухвали, колегія суддів
вважає, що викладені в апеляційній
скарзі твердження зроблені при
довільному трактуванні обставин
справи та норм чинного законодавства,
аргументи заявника скарги ґрунтуються
на припущеннях, на їх підтвердження не
надано відповідно до статей 33, 36
Господарського процесуального кодексу
України доказів з посиланням на
конкретні норми матеріального та
процесуального права, які б
спростовували висновки місцевого
господарського суду.

Таким чином, колегія суддів
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, а оскаржувану
ухвалу слід залишити без змін.

З огляду на викладене, керуючись
статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103,
статтями 105, 106 Господарського
процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ "ОТП Банк"
залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду
Харківської області від 26.06.14 у справі
№Б-50/220-09 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 16.09.14

Головуючий суддя
Шевель О. В.

Суддя
Крестьянінов О.О.

Суддя
Фоміна В. О.