ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.09.2014 Справа № 920/1458/14

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Феросистема",

м. Кіровоград

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства "Сумське
науково-виробниче

об'єднання ім. М.В.
Фрунзе", м. Суми

про стягнення 186 425 грн. 34 коп.

Суддя ДЖЕПА Ю.А.

За участю представників сторін:

від позивача : Шаповалов Д.В.
(довіреність № 2 від 14.07.2014 р.);

від відповідача Похилько Л.В.
(довіреність № 18-49/1207 від 28.12.2013 року);

При секретарі судового засідання
Малютіній М.С.

Суть спору: позивач у позовній заяві
просить суд стягнути з відповідача на
свою користь заборгованість в сумі 193 559
грн. 59 коп., з яких: 175 000 грн. 00 коп.
основного боргу, відповідно до
укладеного між сторонами договору
поставки № 24 від 24.04.2014 р., 8 750 грн. 00 коп.
пені, 1 409 грн. 59 коп. 3% річних, 8 400 грн. 00
коп. інфляційних втрат, а також судові
витрати пов'язані з розглядом справи.

Представник позивача в судове
засідання надав заяву, якою зменшив
позовні вимоги і просить суд стягнути з
відповідача 175 000 грн. 00 коп. суму
основного боргу, 1 121 грн. 92 коп. 3%
річних, 2 450 грн. 00 коп. інфляційних
втрат, 7 853 грн. 42 коп. пені. Окрім цього,
на виконання вимог ухвали суду від
18.08.2014 р. надав для огляду оригінали
документів, доданих до позовної заяви.
Дані документи судом були оглянуті та
повернуті представнику позивача в
засіданні, про що свідчить підпис
повноважного представника на
супровідному листі вих. № 09/01-02 від
09.09.2014 р. (а. с. 22).

Представник відповідача в судовому
засіданні не заперечував щодо суми
основного боргу, проте заперечував
щодо періоду прострочення платежу.

Враховуючи достатність часу, наданого
позивачу та відповідачу для підготовки
до судового засідання та подання
витребуваних судом документів,
приймаючи до уваги принципи
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені п. 4
ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та
ст. 33 Господарського процесуального
кодексу України, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
йому повноважень, сторонам створені
усі належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши
надані оригінали документів, копії
яких долучені до матеріалів справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив:

Між позивачем та відповідачем 24.04.2014 р.
був укладений договір поставки № 24, за
умовами п. 1.1 якого постачальник
(позивач) постачає, а покупець
(відповідач) отримує товар кількісні та
якісні характеристики, якого викладені
в специфікаціях, що є невід'ємною
частиною договору № 24 та оплачує його
на умовах і в порядку, визначеному
даним договором.

Згідно п. 3.2 Договору, передбачено, що
покупець зобов'язаний прийняти та
оплатити поставлений товар шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок позивача
протягом 20 календарних днів з дня
передачі партії товару в розпорядження
відповідача, якщо інше не передбачено
специфікацією на конкретну партію
товару.

Позивач в позовній заяві зазначає, що
відповідно до вищевказаного договору
позивач поставив відповідачу товар на
загальну суму 175 000 грн. 00 коп.

Факт отримання відповідачем продукції
за договором підтверджується
матеріалами справи, а саме
товарно-транспортною накладною № 000100
від 05.05.2014 р., платіжним дорученням № 881
від 06.05.2014 р., рахунком-фактурою № 1 від
05.05.2014 р., актом здачі-приймання
виконаних робіт (наданих послуг) № 1 від
06.05.2014 р., на яких містяться підписи
представників сторін.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
посилається на те, що позивач виконав
умови договору, проте відповідач за
поставлений товар станом на 11.08.2014 р. не
розрахувався.

Відповідно до п. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно ст. ст. 216, 217, 218 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.
Статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України встановлено, що одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ч. 1-2 ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. Боржник, який прострочив
виконання зобов'язання, відповідає
перед кредитором за завдані
простроченням збитки і за неможливість
виконання, що випадково настала після
прострочення.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і
відповідно до умов договору. Не
виконуючи належним чином свої
зобов'язання, відповідач порушив
вимоги ст. 526 ЦК України - допустив
прострочення грошового зобов'язання.

Відповідно до положень чинного
законодавства, а саме: ч. 1 ст. 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

З наведеною нормою кореспондується і ч.
1 ст. 173 Господарського кодексу України,
згідно із якою господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 712 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідачем не подано аргументованих
заперечень проти вимог позивача, в
судовому засіданні відповідач не
заперечував щодо основного боргу, тому
позовні вимоги щодо стягнення 175 000 грн.
00 коп. основного боргу суд вважає
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню на підставі ст.
ст. 526, 610 Цивільного кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог щодо
стягнення з відповідача пені позивач
зазначає, що відповідачем в порушення
умов договору не було проведено
розрахунків за поставлений товар.

Відповідно до п. 6.4 Договору, в силу ст.
611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Частина 6 статті 232 Господарського
Кодексу України встановлює, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" №
2921-ІІІ від 10.01.2002 р., розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

В судове засідання від позивача
надійшла заява, якою останній зменшив
розмір пені, з врахуванням приписів
діючого законодавства, і просить
стягнути 7 853 грн. 42 коп. пені.

Оскільки право позивача щодо стягнення
з відповідача пені передбачене діючим
законодавством України та умовами
договору, пеня нарахована в межах
визначеного ст. 232 Господарського
кодексу України строку, відповідно до
вимог Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача пені, з врахуванням заяви
про зменшення позовних вимог, також є
обґрунтованими і підлягають
задоволенню на підставі ст.ст. 549-552
Цивільного Кодексу України, ст. 232
Господарського Кодексу України.

Крім того, за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань по вищевказаному
договору позивач просить стягнути з
відповідача 1 121 грн. 92 коп. 3% річних та 2
450 грн. 00 коп. інфляційних втрат.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України передбачено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимоги
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлено договором,
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Враховуючи вищевикладене, суд
зазначає, що позовні вимоги стосовно
стягнення інфляційних збитків та 3%
річних є обґрунтованими та підлягають
задоволенню на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України.

Виходячи з фактичних обставин даної
справи, враховуючи, що спір між
сторонами виник в результаті
неправомірних дій відповідача, суд
дійшов висновку про відшкодування
позивачеві суми сплаченого судового
збору в розмірі 3 728 грн. 51 коп. за
рахунок відповідача відповідно до
вимог ст. ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 509, 526-527, 610, 611, 625 Цивільного кодексу
України, ст. 173, 193 Господарського
кодексу України, ст. ст. 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства "Сумське
науково-виробниче об'єднання ім. М.В.
Фрунзе" (40004, м. Суми, вул. Горького, 58, код
05747991) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Феросистема" (25009, м.
Кіровоград, вул. Комарова, 68, код 36333345) 175
000 грн. 00 коп. основного боргу, 7 853 грн. 42
коп. пені, 1 121грн. 92 коп. 3% річних, 2 450 грн.
00 коп. інфляційних втрат, 3 728 грн. 51 коп.
відшкодування витрат зі сплати
судового збору.

3. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18.09.2014 р.

СУДДЯ
Ю.А. ДЖЕПА