ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2014 р.Справа № 922/2806/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання
Ліпчанської В.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерне
компанія "Украгролізинг" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Козіївське", с.
Козіївка про стягнення коштів за
участю представників сторін:

позивача - Круглова П.Г. довіреність
№14/20-138-14 від 01.07.14 р.;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Державне публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Украгролізинг" (позивач)
звернувся до господарського суду
Харківської області із позовною заявою
до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Козіївське",
заборгованості за договором
фінансового лізингу №21-09-543 стб/758 від
30.09.2009 р. у розмірі 94615,16 грн., з яких: 82242,24
грн. - сума основного боргу; 3 893,17 грн. -
пеня; 7092,89 грн. - індекс інфляції; 1 386,86
грн. - 3% річних від суми боргу. Крім того,
позивач просить судові витрати
покласти на відповідача.

Представник позивача 08.09.14 р. надав до
суду клопотання про відкладення
розгляду справи та продовження строку
розгляду справи, для надання
можливості ознайомлення із відзивом на
позов.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 08.09.14 р.
клопотання позивача про продовження
строку розгляду справи задоволено та
продовжено строк розгляду справи до 23
вересня 2014 року. Розгляд справи
відкладено на "17" вересня 2014 р. о 11:45.

Присутній представник позивача у
судовому засіданні підтримав заявлені
позовні вимоги та просив позов
задовольнити. Надав через канцелярію
господарського суду Харківської
області 15 вересня 2014 року заперечення
на відзив за в.№31901, які долучені судом
до матеріалів справи.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, 08.09.14 р. надав
заперечення на позовну заяву, в якому
зазначив, що проти позову заперечує та
просить у задоволенні позову
відмовити, оскільки право власності на
предмет лізингу від позивача до
відповідача не перейшло та з огляду на
той факт, що договір припинив свою дію
21.10.2013 р., а предмет лізингу відповідач
повернув позивачу.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, пояснення їх повноважних
представників, всебічно та повно
з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги і
заперечення, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, судом встановлено наступне.

30.09.2009 р. між Відкритим акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Украгролізинг" (назву змінено
на Державне публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Украгролізинг") та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Енергос" було
укладено договір фінансового лізингу
№ 21-09-543 стб/758 згідно якого Позивач
передав Відповідачу у користування
наступну техніку: трактор колісний
загального призначення ХТЗ-150К-09 зав.
№№ 590277, 590284 в кількості 2 од. вартістю 682
500,00 грн. за актом приймання-передачі
сільськогосподарської техніки № 5 від
07.10.2009 р.; трактор МТЗ-82.1.26, зав. №№
009715, 010068, 011394, 011542 в кількості 4 од.
вартістю 621 400,00 грн. за актом
приймання-передачі
сільськогосподарської техніки № 34 від
04.12.2009 р. строком на 5 (п'ять) років, а
останній зобов'язався сплачувати за це
лізингові платежів на умовах Договору.

За додатковим договором № 1/433 від 27
вересня 2012 року всі права та обов'язки
по договору фінансового лізингу №
21-09-543 стб/758, які ніс первісний
лізингоодержувач - Товариство з
обмеженою відповідальністю "Енергос"
прийняв на себе новий лізингоодержувач
- Товариство з обмеженою
відповідальністю "Козіївське"
(відповідач).

У зв'язку із зміною сторони по договору,
факт передачі предмету лізингу новому
лізингоодержувачу підтверджується
актом передачі-приймання від 27.09.2012 р.

Пунктом 3.1.6 договору встановлено, що
лізингодавець має право в
односторонньому порядку відмовитись
від договору, в разі невиконання
лізингоодержувачем зобов'язань по
цьому договору у передбачені ним
строки.

Відповідно до п. 8.3. договору
лізингодавець має право на дострокове
припинення дії Договору за несплату
лізингоодержувачем протягом 30
календарних днів лізингового платежу
або не укладання лізингоодержувачем
відповідних правочинів або
невиконання інших зобов'язань,
передбачених договором. При цьому
договір вважається припиненим з дати
одержання лізингоодержувачем
повідомлення про відмову від договору.

Позивач, у зв'язку із простроченням
відповідачем сплати лізингових
платежів, направив на адресу
Відповідача лист від 14.10.2013р. № 14/2344,
яким відмовився від договору
фінансового лізингу. Договір було
розірвано з 24.10.2013 р.

У зв'язку з невиконанням умов договору,
предмет лізингу був повернутий
позивачу, що підтверджується актом
приймання-передачі
сільськогосподарської техніки від
05.12.2013 р.

Пунктом 7 частини 2 статті 11 Закону
України "Про фінансовий лізинг",
визначено обов'язок лізингоодержувача
у разі закінчення строку лізингу, а
також у разі дострокового розірвання
договору лізингу та в інших випадках
дострокового повернення предмета
лізингу - повернути предмет лізингу у
стані, в якому його було прийнято у
володіння, з урахуванням нормального
зносу, або у стані, обумовленому
договором.

Сума лізингових платежів відповідно до
графіку сплати лізингових платежів
(додатки №№ 2,4 до договору) становить в
розмірі 82 242,24 грн., з них лізинговий
платіж 07.10.2013 р. в сумі 31 544,30 грн. (за
період користування предметом лізингу
з 08.07.2013 р. по 07.10.2013 р.), частково
лізинговий платіж 24.10.2013 р. в сумі 5 735,04
грн. (за період користування предметом
лізингу з 08.10.2013 р. по 24.10.2013 р., тобто по
момент розірвання Договору) (додаток №
2 до Договору), за яким 245 днів
розраховується пропорційно кількості
фактичних днів користування технікою.
Також лізинговий платіж 04.09.2013 р. в сумі
29 182,50 грн. (за період користування
предметом лізингу з 05.06.2013 р. по 04.09.2013 р.)
та частково лізинговий платіж 24.10.2013 р.
в сумі 15 780,40 грн. (за період
користування предметом лізингу з 05.09.2013
р. по 24.10.2013 р.), тобто по момент
розірвання Договору) (додаток № 4 до
Договору), за яким 245 днів
розраховується пропорційно кількості
фактичних днів користування технікою.
Вказані суми є лізинговими платежами
за час фактичного користування
технікою ТОВ "Козіївське" (відповідач)
до моменту розірвання договору.

Позивач був змушений звертатися з
відповідною вимогою щодо сплати
часткового лізингового платежу від
24.10.2013 р. з метою чіткого встановлення
строку сплати даного платежу.

Так, лізингові платежі за умовами
договору сплачуються
лізингоодержувачем на користь
лізингодавця у встановлені строки,
який в свою чергу, на виконання
постанови Кабінету Міністрів України
від 10 грудня 2003 р. №1904, перераховує їх
протягом трьох робочих днів на рахунки,
відкриті в органах Казначейства для
обліку надходжень державного бюджету
відповідно до законодавства.

Позивач у запереченнях на відзив
вказує, що трактор колісний загального
призначення ХТЗ-150К-09 зав. №№ 590277, 590284
та трактор МТЗ-82.1.26, зав. №№ 009715, 010068,
011394, 011542, придбані позивачем у
постачальника, ВАТ "Харківський
тракторний завод", за рахунок коштів
державного бюджету України згідно з
договором поставки (купівлі-продажу) №
09-54СтБ/659 від 17.09.2009 р., про що зазначено в
пункті 2.1 договору та актів
приймання-передачі № 5 від 07.10.2009 р. та №
34 від 04.12.2009 р.

Отже, несплачені лізингові платежі
підлягають поверненню до державного
бюджету України на відповідний
поточний рік на виконання постанови
Кабінету Міністрів України №1904 від
10.12.2003 р.

Згідно п. 3.4.3 договору та п. 3 ст. 11 Закону
України "Про фінансовий лізинг",
лізингоодержувач зобов'язується
своєчасно та в повному обсязі
сплачувати лізингові платежі
відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про
фінансовий лізинг", сплата лізингових
платежів здійснюється в порядку,
встановленому договором. Лізингові
платежі можуть включати: суму, яка
відшкодовує частину вартості предмета
лізингу; платіж як винагороду
лізингодавцю за отримане у лізинг
майно; компенсацію відсотків за
кредитом; інші витрати лізингодавця, що
безпосередньо пов'язані з виконанням
договору лізингу.

Отже, лізинговий платіж є єдиним
платежем, який сплачується згідно
договору, що включає в себе суму, яка
відшкодовує частину вартості предмету
лізингу (постанова ВГСУ від 27.09.2012 р.
№5011-18/1670-2012)

Крім того, Законом України "Про
фінансовий лізинг", який є спеціальним
законом, що регулює лізингові
відносини в Україні, не встановлено, що
правовими наслідками дострокового
розірвання договору лізингу є несплата
лізингових платежів, які включають
суму, що відшкодовує частину вартості
предмета лізингу, і лізингоодержувач
звільняється від виконання
зобов'язання, що виникло до розірвання
договору, навпаки, згідно норм цього
Закону лізингоодержувач зобов'язаний
своєчасно сплачувати лізингові
платежі, а лізингодавець має право
стягувати з лізингоодержувача
прострочену заборгованість, в тому
числі у безспірному порядку на
підставі виконавчого напису (п.5 ст.10, п.3
ч.2 ст. 11 Закону).

Відповідно до ч. 4 ст. 631 Цивільного
кодексу України, закінчення строку
договору не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.

Так, у постанові від 19 грудня 2011 р. у
справі № З-ІЗбгсП Верховний Суд
України зазначив, що за змістом частин
2. З ст. 653 ЦК України що домовленість
сторін про розірвання угоди не
виключає проведення між сторонами
розрахунків за зобов'язання, що виникли
до розірвання угоди, у тому числі
застосування заходів майнової
відповідальності за невиконання
(неналежне виконання) зобов'язань з
урахуванням умов договору та структури
лізингових платежів.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом (ст. 611 ЦК
України).

Як вбачається з матеріалів справи сума
заборгованості відповідачем не
сплачена. За таких обставин та
враховуючи доведеність факту
порушення відповідачем умов діючого
законодавства, суд знаходить позовні
вимоги обґрунтованими і підлягаючими
задоволенню в сумі заборгованості у
розмірі 82 242,24 грн. - сума основного
боргу.

Окрім того, позивач просить суд
стягнути на його користь 3 893,17 грн. -
пеня; 7092,89 грн. - індекс інфляції; 1 386,86
грн. - 3% річних від суми боргу.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання. Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов`язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України,
що діяла у період, за який сплачується
пеня.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

При цьому, передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Перевіривши нарахування пені,
інфляційних та 3% річних суд приходить
до висновку, що дане нарахування не
суперечить вимогам чинного
законодавства, інтересам сторін та
підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
Судовий збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на
обидві сторони, якщо господарським
судом відхилено частину пропозицій
кожної із сторін. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином судові витрати у даній справі
покладаються на відповідача, з вини
якого спір доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції
України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу
України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Козіївське" (62011, с.
Козіївське, Краснокутський район,
Харківська область, вул. Леніна, 40, ) на користь Державного
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Украгролізинг" (01601, м. Київ, вул.
Мечникова, 16-А, )
заборгованість в сумі 94 615,16 грн., з яких:
82 242,24 грн. - сума основного боргу; 3 893,17
грн. - пеня; 7092,89 грн. - індекс інфляції; 1
386,86 грн. - 3% річних від суми боргу та
судовий збір у розмірі 1892,30 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 22.09.2014 р.

Суддя Ю.В. Светлічний