ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
Справа № 925/1375/14

Господарський суд Черкаської області у
складі головуючого судді Васяновича
А.В.,

секретар судового засідання - Гень С.Г.,

за участю представників сторін:

від позивача - представник не з'явився,

від відповідача - Рашевська Т.В. -
представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної

компанії "Нафтогаз України",
м. Київ

до комунального підприємства
"Міський водоканал", м. Золотоноша,

Черкаської області

про стягнення 72 523 грн. 55 коп.,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2014 року до господарського суду
Черкаської області з позовом
звернулася дочірня компанія "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" до
комунального підприємства "Міський
водоканал" про стягнення з відповідача
63 629 грн. 11 коп. інфляційних втрат та 18 175
грн. 11 коп. 3% річних, у зв'язку з
несплатою останнім боргу стягнутого
рішенням господарського суду
Черкаської області від 26 вересня 2013
року зі справи №925/1408/13.

Ухвалою господарського суду
Черкаської області від 11 серпня 2014 року
порушено провадження у справі та
призначено розгляд справи на 26 серпня
2014 року.

В судовому засіданні, яке відбулося 26
серпня 2014 року, на підставі ст. 77 ГПК
України було оголошено перерву до 11
вересня 2014 року на 10 год. 00 хв., в
судовому засіданні від 11 вересня 2014
року було оголошено перерву до 17
вересня 2014 на 11 год. 00 хв.

11 вересня 2014 року від позивача надійшла
заява про уточнення позовних вимог, в
якій останній просив суд стягнути з
відповідача 58 143 грн. 48 коп. інфляційних
втрат та 14 380 грн. 11 коп. 3% річних.

В пункті 3.11. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року, № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" вказано, що
господарський процесуальний кодекс
України, зокрема статтею 22 цього
Кодексу, не передбачено права позивача
на подання заяв (клопотань) про
"доповнення" або "уточнення" позовних
вимог, або заявлення "додаткових"
позовних вимог і т.п. Тому в разі
надходження до господарського суду
однієї із зазначених заяв (клопотань)
останній, виходячи з її змісту, а також
змісту раніше поданої позовної заяви
та конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру
позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

Враховуючи вищенаведене, суд розцінює
подану заяву як зменшення розміру
позовних вимог.

В подальшому 15 вересня 2014 року надійшла
заява, в якій позивач зменшив розмір
позовних вимог та просив суд стягнути з
відповідача 58 143 грн. 48 коп. інфляційних
втрат та 14 380 грн. 07 коп. 3% річних, всього
72 523 грн. 55 коп..

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог.

Вищевказана заява відповідає вимогам
ст. 22 ГПК України, а тому судом
розглядається позов дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" з урахуванням зменшеного
розміру позовних вимог.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, про час та
місце проведення судового засідання
був належним чином повідомлений під
розписку в судовому засіданні 11
вересня 2014 року.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував з
підстав викладених у відзиві на
позовну заяву від 19 серпня 2014 року за
№720 та зазначав, що борг стягнутий
рішенням суду від 26 вересня 2013 року зі
справи №925/1408/13 відсутній, що
підтверджуються копіями платіжних
доручень.

В судовому засіданні, яке відбулося 17
вересня 2014 року згідно ст. 85 ГПК України
було оголошено вступну та резолютивну
частини судового рішення зі справи
№925/1375/14.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача та дослідивши докази, суд
вважає, що позовні вимоги слід
задовольнити частково виходячи з
наступного:

Як вбачається з матеріалів справи, та
було встановлено господарським судом
під час її розгляду, рішенням
господарського суду Черкаської
області від 26 вересня 2013 року зі справи
№925/1408/13 позов задоволено повністю,
стягнуто з комунального підприємства
"Міський водоканал" на користь
дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" - 781 828 грн. 72 коп.
основної заборгованості, 64 754 грн. 86 коп.
пені, 10 542 грн. 78 коп. інфляційних втрат,
57 630 грн. 01 коп. - 3% річних та 18 296 грн. 00
коп. судового збору.

Вищевказане рішення суду набрало
законної сили у відповідності до вимог
ГПК України.

Оскільки кошти стягнуті рішенням суду
від 26 вересня 2013 року зі справи №925/1408/13
вчасно не були сплачені
відповідачем-боржником, дочірня
компанія "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" звернулась до господарського
суду Черкаської області з позовом про
стягнення з відповідача 14 380 грн. 07 коп.
3% річних нарахованих за період з 31
серпня 2013 року по 30 травня 2014 року та 58
143 грн. 48 коп. інфляційних втрат - за
період серпень 2013 року - травень 2014
року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно зі статтями 598 - 609 ЦК України
рішення суду про стягнення боргу не є
підставою для припинення грошового
зобов'язання.

Водночас, приписи статті 625 ЦК України
не забороняють звернення кредитора з
вимогою про стягнення з боржника, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, суми, на яку
заборгованість за грошовим
зобов'язанням підвищена в порядку
індексації, а також процентів річних
від простроченої суми за невиконання
грошового зобов'язання.

При цьому судом першої інстанції
враховано висновки викладені в
постанові Верховного Суду України зі
справи №1/384-07 від 30 вересня 2008 року.

Крім того в пункті 7.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" зазначено, що за
відсутності інших підстав припинення
зобов'язання, передбачених договором
або законом, зобов'язання, в тому числі
й грошове, припиняється його
виконанням, проведеним належним чином
(стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським
судом рішення про задоволення вимог
кредитора, якщо таке рішення не
виконано в установленому законом
порядку, не припиняє зобов'язальних
відносин сторін і не звільняє боржника
від відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення
з боржника коштів фактично не виконано,
кредитор вправі вимагати стягнення з
нього в судовому порядку сум
інфляційних нарахувань та процентів
річних аж до повного виконання
грошового зобов'язання.

Однак при цьому слід мати на увазі, що у
разі коли судовим рішенням з боржника
стягнуто суму неустойки (штрафу, пені),
то правова природа відповідної
заборгованості саме як неустойки у
зв'язку з прийняттям такого рішення
залишається незмінною, і тому на неї в
силу припису частини другої статті 550
ЦК України проценти не нараховуються,
інфляційні ж нарахування та
нарахування трьох процентів річних на
цю заборгованість можуть
здійснюватися на загальних підставах
відповідно до частини другої статті 625
названого Кодексу з дня, наступного за
днем набрання законної сили
відповідним судовим рішенням.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідачем всупереч ст. ст. 33, 34 ГПК
України не було доведено факту
своєчасного погашення заборгованості
стягнутої рішенням суду від 26 вересня
2013 року зі справи №925/1408/13.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Оскільки рішення господарського суду
Черкаської області від 26 вересня 2013
року на день пред'явлення даного позову
було несвоєчасно виконане, то суд
вважає, що вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача інфляційних
втрат та 3 % річних є правомірними.

Водночас слід вказати, що розрахунок 3%
річних та інфляційних втрат здійснений
позивачем не вірно, оскільки при
нарахуванні заявлених до стягнення сум
останнім не було враховано здійснені
відповідачем проплати, а також приписи
ст. 534 ЦК України.

Так, нормами вищевказаної статті ЦК
України визначено, що у разі
недостатності суми проведеного
платежу для виконання грошового
зобов'язання у повному обсязі ця сума
погашає вимоги кредитора у такій
черговості, якщо інше не встановлено
договором:

1) у першу чергу відшкодовуються
витрати кредитора, пов'язані з
одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і
неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна
сума боргу.

Як зазначалося вище рішенням суду від 26
вересня 2013 року зі справи №925/1408/13 було
стягнуто на користь позивача 781 828 грн. 72
коп. основної заборгованості, 64 754 грн. 86
коп. пені, 10 542 грн. 78 коп. інфляційних
втрат, 57 630 грн. 01 коп. - 3% річних та 18 296
грн. 00 коп. судового збору.

Стягнуті рішенням суду інфляційні були
нараховані за період березень 2011 року -
липень 2013 року, а 3% річних - з 21 лютого 2011
року по 30 серпня 2013 року.

Враховуючи здійснені проплати
відповідачем, а також черговість
визначену ст. 534 ЦК України позивач мав
право нараховувати інфляційні та 3%
річних на суму боргу в розмірі 781 828 грн.
72 коп. за період з 31 серпня 2013 року по 25
грудня 2013 року, оскільки лише з 26 грудня
2013 року сплачені відповідачем кошти
погашаються в рахунок суми основного
боргу.

Проте, позивач нараховував інфляційні
та річні на суму боргу в розмірі 781 828
грн. 72 коп. за період з 31 серпня 2013 року
по 05 грудня 2013 року, з 06 грудня 2013 року
по 25 грудня 2013 року на суму боргу 704 073
грн. 72 коп., в зв'язку з чим судом
враховуються суми інфляційних та 3%
річних вказані позивачем у розрахунку.

Також позивач не був позбавлений права
нараховувати інфляційні та річні на
суму боргу в розмірі 777 542 грн. 37 коп. (781
828 грн. 72 коп. - 4 286 грн. 35 коп. - залишок
сплачених коштів, які зараховуються на
погашення суми основного боргу) за
період з 26 грудня 2013 року по 02 січня 2014
року (03 січня 2014 року сплачено 77 755 грн.
00 коп.), в той же час позивач нараховував
річні за вказаний період на суму боргу
в розмірі 626 318 грн. 72 коп., а інфляційні
на суму боргу 548 563 грн. 72 коп., в зв'язку
з чим судом також враховуються суми
інфляційних та 3% річних вказані
позивачем.

За період з 03 січня 2014 року по 31
березня 2014 року (01 квітня 2014 року
сплачено 342 327 грн. 49 коп.) розмір 3%
річних нарахований на суму боргу 548 563
грн. 72 коп. (розмір вказаний позивачем,
хоча останній не був позбавлений права
нараховувати інфляційні та річні на
суму боргу в розмірі 699 787 грн. 37 коп. (777
542 грн. 37 коп. - 77 755 грн. 00 коп.)) складає 3
967 грн. 69 коп., інфляційних - 16 560 грн. 19
коп.

За період з 01 квітня 2014 року по 02
квітня 2014 року (03 квітня 2014 року
сплачено 59 476 грн. 83 коп.) розмір 3% річних
нарахований на суму боргу 357 459 грн. 88
коп. (699 787 грн. 37 коп. - 342 327 грн. 49 коп.)
складає 58 грн. 76 коп., інфляційне
збільшення суми боргу за вказаний
період не відбулося.

За період з 03 квітня 2014 року по 07
квітня 2014 року (08 квітня 2014 року
сплачено 106 775 грн. 17 коп.) розмір 3%
річних нарахований на суму боргу 297 983
грн. 05 коп. (357 459 грн. 88 коп. - 59 476 грн. 83
коп.) складає 122 грн. 46 коп., інфляційне
збільшення суми боргу за вказаний
період не відбулося.

За період з 08 квітня 2014 року по 04 травня
2014 року (05 травня 2014 року сплачено 4 704
грн. 55 коп.) розмір 3% річних нарахований
на суму боргу 191 207 грн. 88 коп. (297 983 грн. 05
коп. - 106 775 грн. 17 коп.) складає 424 грн. 32
коп., інфляційні - 6 309 грн. 86 коп.

За період з 05 травня 2014 року по 11 травня
2014 року (12 травня 2014 року сплачено 55 558
грн. 91 коп.) розмір 3% річних нарахований
на суму боргу 186 503 грн. 33 коп. (191 207 грн. 88
коп. - 4 704 грн. 55 коп.) складає 107 грн. 30
коп., інфляційне збільшення суми боргу
за вказаний період не відбулося.

За період з 12 травня 2014 року по 13 травня
2014 року (14 травня 2014 року сплачено 30 645
грн. 64 коп.) розмір 3% річних нарахований
на суму боргу 130 944 грн. 42 коп. (186 503 грн. 33
коп. - 55 558 грн. 91 коп.) складає 21 грн. 53
коп., інфляційне збільшення суми боргу
за вказаний період не відбулося.

За період з 14 травня 2014 року по 30 травня
2014 року (кінцева дата нарахування
вказана позивачем) розмір 3% річних
нарахований на суму боргу 100 298 грн. 78
коп. (130 944 грн. 42 коп. - 30 645 грн. 64 коп.)
складає 140 грн. 14 коп., інфляційних - 3 811
грн. 35 коп.

Враховуючи вищенаведене, розмір 3%
річних, який підлягає стягненню з
відповідача складає 12 626 грн. 42 коп.,
інфляційних - 29 419 грн. 94 коп., в решті
стягнення слід відмовити у зв'язку з
безпідставним нарахуванням.

Як вказувалося вище, судом врахований
розмір інфляційних та 3% річних
нарахованих позивачем за період з 31
серпня 2013 року по 02 січня 2014 року, а
також інфляційні та 3% річних
нараховані судом за період з 03 січня 2014
року по 30 травня 2014 року, при цьому
судом враховано і показник дефляції в
сумі - 5 472 грн. 80 коп. (від'ємне значення)
нарахований позивачем за серпень 2013
року.

В пункті 2 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 17
липня 2012 року, № 01-06/928/2012 "Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права" вказано, що
сума боргу з урахуванням індексу
інфляції повинна розраховуватися,
виходячи з індексу інфляції за кожний
місяць (рік) прострочення, незалежно
від того, чи був в якийсь період індекс
інфляції менше одиниці (тобто мала
місце не інфляція, а дефляція).
Зазначені висновки містяться також в
постанові Вищого господарського суду
України від 05 квітня 2011 року у справі N
23/466.

При цьому судом також враховано, що за
приписом частини п'ятої статті 11 ЦК
України грошове зобов'язання може
виникати з рішення суду. Відтак якщо
певне зобов'язання згідно з рішенням
господарського суду є грошовим,
відповідальність за невиконання
такого зобов'язання, яке виникло з
рішення суду, настає на загальних
підставах згідно з частиною другою
статті 625 названого Кодексу.

Судові витрати підлягають розподілу
між сторонами відповідно до вимог ст. 49
ГПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону
України "Про судовий збір" сплачена
сума судового збору повертається за
ухвалою суду в разі зменшення розміру
позовних вимог або внесення судового
збору в більшому розмірі, ніж
встановлено законом.

Згідно ч. 2 ст. 7 вищевказаного Закону у
випадках, установлених пунктом 1
частини першої цієї статті, судовий
збір повертається в розмірі
переплаченої суми; в інших випадках,
установлених частиною першою цієї
статті, - повністю.

Частиною другою ст. 4 Закону України
"Про судовий збір" встановлено, що за
подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру
ставка судового збору складає 2
відсотки ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Оскільки сума сплаченого позивачем
судового збору становить 1 827 грн. 00 коп.
(мінімальний розмір встановлений
Законом України "Про судовий збір"), то
наслідки передбачені п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону
не застосовуються.

На підставі викладеного, та керуючись
ст. ст. 49, 82-85 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з комунального
підприємства "Міський водоканал", вул.
Шевченка, 156, м. Золотоноша, Черкаської
області, ідентифікаційний код 32601205 на
користь дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", вул.
Шолуденка, 1, м. Київ, ідентифікаційний
код 31301827, р/р №003 у ПАТ Банк
"Київська Русь", МФО 319092 - 12 626 грн. 42 коп.
3% річних, 29 419 грн. 94 коп. інфляційних
втрат та 1 059 грн. 30 коп. витрат на сплату
судового збору.

Видати відповідний наказ після
набрання рішення законної сили.

3. В решті вимог - в позові
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Київського апеляційного
господарського суду в порядку та
строки передбачені розділом ХІІ ГПК
України.

Повне рішення складено 22 вересня 2014
року.

Суддя
А.В.Васянович