ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

02 вересня 2014 року Справа № 910/19079/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого:Коробенка Г.П.,

суддів:Запорощенка М.Д.,

Катеринчук Л.Й., Мележик Н.І.,
Удовиченка О.С.,розглянувши заяву
Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Агро-Класс"про перегляд Верховним
Судом УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 01.07.2014у
справі№910/19079/13за позовомТовариства з
обмеженою відповідальністю
"Агро-Класс"до1.Фонду державного майна
України, 2.Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Запорізькій областітреті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору, на стороні
відповідачів:1.Державне підприємство
"Бердянський морський торгівельний
порт", 2.Міністерство інфраструктури
України, 3.Державне підприємство
"Адміністрація морських портів
України" в особі Бердянської
філіїпрозобов'язання вчинити певні
діїза участюПрокуратури міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 15.01.2014 у справі №910/19079/13 позов
задоволено частково; зобов'язано
Регіональне відділення Фонду
державного майна України по
Запорізькій області укласти з
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Агро-Класс" договір
про зміни до Договору оренди
державного майна від 04.09.1998 (зі змінами,
внесеними 14.05.2001, 01.06.2001, 08.07.2003, 07.09.2007,
17.08.2009), яким внести зміни до пункту 10.1,
виклавши його в наступній редакції:
"Термін дії Договору продовжено до 03.09.18
включно"; в іншій частині в позові
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 24.04.2014 у справі
№910/19079/13 рішення господарського суду
міста Києва від 15.01.2014 у справі №910/19079/13
скасовано; прийнято нове рішення, яким
у позові відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду
України від 01.07.2014 у даній справі
постанову суду апеляційної інстанції
від 24.04.2014 залишено без змін.

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Агро-Класс" подано
заяву про перегляд Верховним Судом
України постанови Вищого
господарського суду України від 01.07.2014
у справі №910/19079/13, в якій заявник
просить скасувати зазначену постанову
та прийняти нове рішення.

Заяву, з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 18.07.2013
у справі №5027/1150/2011, від 23.04.2013 у справі
№5011-7/12793-2012, від 13.06.2013 у справі №18/3162/11,
мотивовано неоднаковим застосуванням
Вищим господарським судом України
одних і тих самих норм матеріального
права, а саме частини третьої статті 17
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна", частини першої
статті 285 Господарського кодексу
України, частини першої статті 777
Цивільного кодексу України, внаслідок
чого ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, колегія суддів
не вбачає підстав для допуску даної
справи до провадження Верховного Суду
України з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана виключно на
таких підставах: 1) неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах; 2)
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень (пункт 1 цієї статті) матиме
місце в разі, коли суд (суди) касаційної
інстанції у розгляді двох чи більше
справ за подібних предмета та підстав
позову, змісту позовних вимог та
встановлених судом фактичних обставин
і однакового матеріально-правового
регулювання спірних правовідносин
дійшов (дійшли) неоднакових правових
висновків, покладених в основу цих
судових рішень.

При вирішенні питання допуску справи
до провадження Верховного Суду України
враховується сукупність всіх наявних
складових ознак неоднакового
застосування одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах.

У постанові від 01.07.2014 у справі №910/19079/13,
про перегляд якої подано заяву, суд
касаційної інстанції погодився з
висновками суду апеляційної інстанції
щодо наявності підстав для відмови в
позові про: зобов'язання відповідача-1
прийняти рішення про продовження
договору оренди державного майна від
04.09.1998 на той самий термін і на тих самих
умовах, які були передбачені цим
договором; зобов'язання відповідача-2
укласти з позивачем договір про зміни
до договору оренди державного майна
від 04.09.1998, яким внести зміни до пункту
10.1 договору щодо продовження терміну
дії договору. Такого висновку суд
касаційної інстанції дійшов з огляду
на встановлені судом апеляційної
інстанції обставини справи стосовно
того, що: встановлений договором про
зміни №1 до договору оренди державного
майна від 04.09.1998 (зі змінами, внесеними
14.05.2001, 01.06.2001, 08.07.2003, 07.09.2007, 17.08.2009) термін
дії договору оренди державного майна
від 04.09.1998 закінчився - 03.09.2013;
матеріалами справи підтверджено факт
направлення відповідачем-2 протягом
місяця після закінчення терміну дії
договору в установленому законом
порядку на адресу позивача заяви про
припинення договору оренди та було
запропоновано позивачу, з посиланням
на статтю 26 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна",
пункти 10.6, 10.9, 10.11 договору оренди,
повернути орендоване майно
балансоутримувачам.

Водночас у постанові від 18.07.2013 у справі
№5027/1150/2011, на яку посилається заявник,
суд касаційної інстанції погодився з
висновками судів попередніх інстанцій
про наявність підстав для задоволення
позову в частині укладення додаткового
договору до договору оренди нерухомого
майна від 07.07.2009 №60, оскільки таких
висновків суди попередніх інстанцій
дійшли з врахуванням та застосуванням
до спірних правовідносин вимог Закону
України "Про посилення захисту майна
редакцій засобів масової інформації,
видавництв, книгарень, підприємств
книгорозповсюдження, творчих спілок"
від 20.05.2010 №2274-VI. При цьому суд
касаційної інстанції виходив з
встановлених судами попередніх
інстанцій обставин справи про те, що:
відповідач-2 (власник) не повідомив
позивача (орендаря) належним чином у
відповідності до вимог частини третьої
статті 17 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна" про
намір використовувати орендоване
позивачем приміщення для власних
потреб, за три місяці до закінчення
договору оренди, тому у позивача, який
належним чином виконував свої
обов'язки по договору виникає
переважне право на продовження
договору оренди на новий термін;
позивач звертався до відповідача-1 із
заявою продовжити на той самий строк
договір від 07.07.2009 №60 та надіслав два
примірника проекту додаткового
договору; позивач відноситься до
вітчизняних видавництв та підприємств
книгорозповсюдження, що не потребує
доведення його реєстрації як
державного підприємства
книгорозповсюдження; позивач входить
до кола суб'єктів зазначених в абзаці 4
частини четвертої статті 9 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна".

У постанові від 23.04.2013 у справі
№5011-7/12793-2012 суд касаційної інстанції
погодився з висновками судів
попередніх інстанцій про наявність
підстав для задоволення позовних вимог
та визнання додаткової угоди до
договору оренди майна укладеною
сторонами на умовах направленого
проекту, з огляду на встановлений
судами попередніх інстанцій факт
відсутності в матеріалах справи
письмового повідомлення орендодавця
про те, що він має намір
використовувати зазначене майно для
власних потреб, як того вимагає частина
третя статті 17 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна"; позивач використовує об'єкт
оренди належним чином, виконує всі
обов'язки, а відповідач не заперечує
щодо користування спірним майном,
приймаючи від позивача орендну плату.

Таким чином, зазначені судові рішення
не підтверджують доводів заявника щодо
неоднакового застосування норм
матеріального права в подібних
правовідносинах, а свідчать лише про
наявність у згаданих справах різних
обставин, залежно від яких суд
касаційної інстанції дійшов
відповідних правових висновків.

Разом з тим, постанова Вищого
господарського суду України від 13.06.2013
у справі №18/3162/11 не може бути доказом
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права з огляду на
відмінність предмета позову у даній
справі у порівнянні зі справою
№910/19079/13, у якій заявлено про перегляд
постанови, що виключає подібність
правовідносин у розумінні статті 11116
ГПК України. Так, у справі №910/19079/13
предметом позову є зобов'язання
відповідача-1 прийняти рішення про
продовження договору оренди
державного майна та зобов'язання
відповідача-2 укласти з позивачем
договір про зміни до договору оренди
державного майна; тоді як у справі
№18/3162/11 позов заявлено про зобов'язання
повернути з оренди державне майно.

Крім того, колегія суддів Вищого
господарського суду України звертає
увагу на те, що за змістом частини
другої статті 38 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" та розділу
ХІІ2 Господарського процесуального
кодексу України основною метою
діяльності Верховного Суду України є
створення однакової судової практики
застосування норм матеріального права
та усунення порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Таким чином, в порядку, встановленому
розділом ХІІ2 Господарського
процесуального кодексу України,
правова оцінка повноти дослідження
обставин справи попередніми судовими
інстанціями під час перегляду справи
не здійснюється.

Посилання заявника на неправильне
застосування або незастосування судом
касаційної інстанції норм
матеріального права не відповідає
приписам пункту 1 статті 11116 ГПК
України.

З огляду на викладене Вищий
господарський суд України дійшов
висновку про відсутність підстав для
допуску даної справи до провадження
Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

У Х В А Л И В :

Відмовити Товариству з обмеженою
відповідальністю "Агро-Класс" у допуску
справи №910/19079/13 до провадження
Верховного Суду України.

Головуючий суддя Г. КоробенкоСудді
М. Запорощенко Л. Катеринчук Н.
Мележик О. Удовиченко