Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "15" вересня 2014 р.
Справа № 906/984/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: Марков С.М. - довіреність
від 17.03.2014р.;

від відповідача: не з'явився;

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Креді Агріколь Банк" (м.
Київ)

до Публічного акціонерного товариство
"Фірма "Беверс" (м. Бердичів Житомирська
область)

про стягнення 238119,80 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача 238119,80 грн., з
яких: 191000,00грн. - заборгованість по
сплаті кредиту, 30100,00грн. - прострочені
відсотки, 2119,32грн. - нараховані
відсотки, 13500,82грн. - пеня за несвоєчасне
повернення кредиту, 1398,73грн. - пеня за
несвоєчасне повернення відсотків.
Витрати по сплаті судового збору
просить покласти на відповідача.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі з підстав, викладених у
позовній заяві. На виконання вимог
ухвали суду надав розрахунок
заборгованості та акт звірки
розрахунків, підписаний
представниками обох сторін.

Відповідач не скористався своїм правом
надання письмового відзиву на позовну
заяву та правом на участь в судових
засіданнях, хоча про час та місце
розгляду справи повідомлявся вчасно і
належним чином, про що свідчить
повідомлення про вручення поштового
відправлення від 25.07.2014р.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача своєчасно та
належним чином про час і місце розгляду
справи і забезпечення явки останнього
в судове засідання для реалізації ним
права на судовий захист своїх прав та
інтересів.

Проте, відповідач своїм правом на
участь у засіданні суду та наданні
письмових або усних пояснень не
скористався, а тому, беручи до уваги те,
що неявка в засідання суду відповідача
або його представника, належним чином
та відповідно до законодавства
повідомлених про дату, час та місце
судового засідання, не перешкоджає
розгляду справи, суд дійшов висновку
про розгляд справи за наявними у ній
матеріалами згідно із ст. 75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

21.11.2008 року між Акціонерним товариством
"Індустріально-експортний банк", яке
змінило своє найменування на Публічне
акціонерне товариство "КРЕДІ АГРІКОЛЬ
БАНК" (банк/позивач) та Відкритим
акціонерним товариством "Фірма
"Беверс", яке змінило своє найменування
на Публічне акціонерне товариство
"Фірма "Беверс"
(позичальник/відповідач), укладено
Кредитний договір № 517 (а.с.7-9), за
умовами якого банк відкриває
позичальнику відновлювальну кредитну
лінію у розмірі 1480000,00 грн. в рамках якої
банк надає позичальнику кредит. Кожне
надання кредиту в межах кредитної
лінії супроводжується клопотанням про
її надання в рамках цього договору .

Згідно даного кредитного договору банк
надав відповідачу кредит (відкрив
відновлювальну кредитну лінію) в
розмірі 1480000,00 грн. на умовах сплати 23 %
річних, з строком користування
кредитом до 20 листопада 2009 року.

Додатковою угодою №2 від 30.09.2009 року до
Кредитного договору внесено зміни,
якими зокрема встановлено відсоткову
ставку за користування кредитом на
рівні 27% річних (а.с.12-13).

Останніми змінами до Кредитного
договору, внесеними Додатковою угодою
№9 від 22.02.2012 року, відновлювальну
кредитну лінію змінено на не
відновлювальну кредитну лінію з
загальним лімітом заборгованості у
сумі 386000,00 грн., встановлено строк
користування кредитом до 31.01.2014
включно, а також встановлено графік
погашення кредитної заборгованості
(а.с.29-32).

Позивач свої зобов'язання за Кредитним
договором виконав в повному обсязі,
видавши відповідачу кредит згідно умов
кредитного договору, що
підтверджується випискою по
позичковому рахунку позичальника
(а.с.41-45).

Відповідно до п. 2.10 Кредитного договору
позичальник зобов'язався забезпечити
повне погашення кредиту, відсотків та
плати за обслуговування кредитної
лінії у визначені кредитним договором
терміни.

На момент звернення до суду відповідач
належним чином не виконує свої
зобов'язання по сплаті заборгованості
за кредитом та відсотками за
користування кредитними коштами,
порушив строки повернення
заборгованості, передбачені умовами
Кредитного договору, внаслідок чого у
нього утворилась заборгованість, яка
станом на 15 липня 2014 року складає 238119,80
грн., з яких: 191000,00грн. - заборгованість
по сплаті кредиту, 30100,00грн. -
прострочені відсотки, 2119,32грн. -
нараховані відсотки, 13500,82грн. - пеня за
несвоєчасне повернення кредиту,
1398,73грн. - пеня за несвоєчасне
повернення відсотків.

За вказаних обставин позивач звернувся
до суду з позовом про стягнення
заборгованості.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що
однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків сторін є укладення
між ними договору.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Частина 1 ст. 627 ЦК України встановлює,
що сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України,
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
його виконання.

Згідно зі ст.533 ЦК України грошове
зобов'язання має бути виконане у
гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.
Використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов'язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України (надалі - ГК України),
господарські зобов'язання повинні
виконуватись належним чином
відповідно до закону чи договору. Не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України
передбачає, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Як вбачається з матеріалів справи,
станом на 15.07.2014 року факт наявності
заборгованості позичальника за
кредитним договором в розмірі 191000,00
грн. тіла кредиту та заборгованості по
нарахованим та несплаченим відсоткам
за користування кредитом в розмірі
32220,25грн. належним чином доведений,
документально підтверджений та
позичальником не спростований.

У зв'язку з неналежним виконанням
грошових зобов'язань за кредитним
договором позивач нарахував
відповідачу пеню за несвоєчасне
повернення кредиту в розмірі 13500,82 грн.
та пеню за несвоєчасну сплату
відсотків за користування кредитом в
розмірі 1398,73 грн.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч.1,2 статті 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Згідно статті 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачає, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 4.1 Кредитного договору, у
випадку несвоєчасного погашення
заборгованості за кредитом та/або
відсотків за користування кредитом
та/або плати за обслуговування
кредитної лінії, позичальник сплачує
банку пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діє на дату
виникнення простроченої
заборгованості, від суми відповідного
непогашеного платежу за кожен день
прострочення.

Перевіривши проведені позивачем
нарахування пені, господарський суд
прийшов до висновку, що вона нарахована
правильно, відповідно до вимог чинного
законодавства і укладеного договору та
підлягає задоволенню.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об`єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов`язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Відповідач не подав до суду жодного
доказу на спростування позовних вимог,
в тому числі доказів проведення
розрахунків (платіжні доручення,
виписки банківських установ щодо руху
коштів, квитанції до прибуткових
касових ордерів, тощо).

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані, заявлені у відповідності
до вимог чинного законодавства,
підтверджуються належними доказами,
які є в матеріалах справи, та
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.33,34,43,44,49,75,82-85 ГПК
України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Фірма "Беверс" (13300,
Житомирська область, м. Бердичів, вул.
Воровського, 12, код 00222166)

- на користь Публічного акціонерного
товариства "Креді Агріколь Банк" (01004,
м.Київ, вул. Пушкінська, 42/4, код 14361575) -
238119,80грн., з яких: 191000,00грн. -
заборгованість по сплаті кредиту,
30100,00грн. - прострочені відсотки,
2119,32грн. - нараховані відсотки, 13500,82грн.
- пеня за несвоєчасне повернення
кредиту, 1398,73грн. - пеня за несвоєчасне
повернення відсотків, а також 4762,40грн.
сплаченого судового збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 18 вересня 2014
року.

Суддя
Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати: 1 - в справу, 2 -
відповідачу (рек. з повід.)