КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2014 р. Справа№ 925/874/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Шевченка Е.О.

Синиці О.Ф.

За участю секретаря судового засідання
Ворони В.В.

представників сторін:

від позивача - не з'явилися;

від відповідача - ОСОБА_2, дов. № 509
від 05.11.2012 р.,

ОСОБА_3, дов. № 303 від
11.12.2013 р.;

від третьої особи - не з'явилися;

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Фізичної
особи-підприємця

ОСОБА_4

на рішення Господарського суду
Черкаської області

від 22.07.2014 року

у справі № 925/874/14 (суддя Грачов
В.М.)

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Вищедубечанська
сільська рада Вишгородського району

Київської області

про визнання договору
недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Черкаської області від 22.07.2014 року по
справі № 925/874/14 у задоволення позову
відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
Господарського суду Черкаської
області від 22.07.2014 року по справі №
925/874/14 скасувати та прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити
повністю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 20.08.2014 року по
справі № 925/874/14 апеляційну скаргу було
прийнято до провадження та призначено
до розгляду на 15.09.2014 року.

12.09.2014 року через Відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 надійшов
відзив на апеляційну скаргу, в якому
відповідач просить відмовити у
задоволенні апеляційної скарги та
залишити без змін оскаржуване судове
рішення.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані тим, що судом першої
інстанції було неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для
справи, а також невірно застосовано
норми матеріального і процесуального
права, що призвело до прийняття
невірного рішення по суті спору.

Представники Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 у поясненнях,
наданих у судовому засіданні,
заперечували проти доводів апелянта,
викладених в апеляційній скарзі,
просили суд відмовити в задоволенні
скарги та залишити без змін
оскаржуване судове рішення місцевого
господарського суду як таке, що
прийняте з повним, всебічним та
об'єктивним з'ясуванням обставин, які
мають значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Представники позивача та третьої особи
у судове засідання не з'явилися,
будь-яких клопотань з цього приводу
суду не надавали.

Ухвала Київського апеляційного
господарського суду від 20.08.2014 року про
прийняття апеляційної скарги до
провадження отримана представниками
позивача та третьої особи 28.08.2014 року та
01.09.2014 року відповідно.

Колегія суддів вважає можливим
здійснити перевірку рішення першої
інстанції по даній справі в
апеляційному порядку за наявними
матеріалами справи та без участі
представників відсутніх сторін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
відповідача, перевіривши матеріали
справи, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

18.08.2010 року між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 (далі -
позивач, ФО-П ОСОБА_4) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_5 (далі -
відповідач, ФО-П ОСОБА_5) був укладений
договір про співпрацю та організацію
взаємовідносин (далі - Договір).

Згідно з п. 1.1 Договору, враховуючи
рішення 15-ї сесії п'ятого скликання
Вищедубичанської сільської ради
Вишгородського району Київської
області від 06.06.2008 року «Про погодження
проекту відведення земельної ділянки
для розміщення виробництва по обробці
дерева та металопластикових
конструкцій ФО П ОСОБА_5», ФО-П ОСОБА_4
зобов'язався здійснювати відповідне
фінансування виготовлення технічної
та іншої документації, необхідної для
укладення договору оренди і подальшої
приватизації земельної ділянки площею
0,8556 га в АДРЕСА_1 (далі - земельна
ділянка), на умовах, визначених цим
договором.

Відповідно до п. 1.2 Договору, ФО-П ОСОБА_5
на підставі вищевказаного рішення
місцевої ради, в порядку, встановленому
чинним законодавством України, укладає
договір оренди земельної ділянки та
реалізує право на її приватизацію
шляхом викупу.

Пунктом 1.3 Договору встановлено, що
після отримання у власність земельної
ділянки відповідач укладає з позивачем
договір про користування земельною
ділянкою або здійснює її відчуження на
користь позивача.

Як передбачено п. 2.1 Договору, його
виконання відбувається у три етапи:

1) укладення договору оренди земельної
ділянки між ФО-П ОСОБА_5 та
Вищедубичанською сільською радою
Вишгородського району Київської
області;

2) приватизація земельної ділянки;

3) відчуження (або укладення іншого
договору про користування земельною
ділянкою) на користь ФО-П ОСОБА_4;

Положеннями п. 3.2 Договору встановлено
умови фінансування першого етапу:

- попередня оплата (аванс), що становить
237 000,00 грн. та сплачується позивачем
відповідачу в день укладення цього
договору;

- остаточний розрахунок, який становить
158 000,00 грн. та сплачується позивачем
відповідачу протягом 3-х днів з дня
укладення договору оренди земельної
ділянки між Відповідачем та
Вищедубичанською сільською радою
Вишгородського району Київської
області.

Згідно п. 3.3 Договору фінансування
наступних етапів цього Договору
проводиться позивачем у відповідності
до укладених сторонами додаткових
угод, виходячи з цін, що склались на
ринку земельних відносин та вартості
необхідних послуг;

Відповідно до п. 7.1 Договору, він
вступає в силу у день його підписання
сторонами і діє до повного виконання
сторонами взятих на себе зобов'язань.

Пунктом 8.1 Договору встановлено, що
його може бути змінено чи розірвано за
взаємної згоди сторін. Всі зміни
оформлюються в письмовому вигляді,
підписуються уповноваженими
представниками сторін та скріплюються
печатками.

Пунктом 8.4 Договору передбачено, що у
випадку відмови позивача або
недосягнення між сторонами згоди щодо
подальшого фінансування етапів цього
Договору він вважається припиненим без
права пред'явлення будь-яких претензій.

12.10.2010 року між Вищедубечанською
сільською радою Вишгородського району
Київської області (далі - орендодавець,
третя особа) та ФО П ОСОБА_5 як
орендарем, укладено договір оренди
земельної ділянки.

За умовами даного Договору оренди
орендодавець, на підставі рішення
тридцять другої сесії п'ятого
скликання Вищедубечанської сільської
ради Вишгородського району Київської
області від 08.09.2010 року, надав, а орендар
прийняв в строкове платне користування
земельну ділянку загальною площею 0,8556
га кадастровий номер :31:083:0153 під
розміщення виробництва по обробці
дерева та металопластикових
конструкцій, яка знаходиться на
території Вищедубечанської сільської
ради за адресою: АДРЕСА_1.

14.12.2011 року сторонами у договір оренди
земельної ділянки внесено зміни до
нього щодо встановлення нормативної
грошової оцінки земельної ділянки та
орендної плати за неї.

15.10.2010 року між ФО-П ОСОБА_4 та ФО П
ОСОБА_5 складено акт приймання-передачі
виконаних робіт, яким сторони
підтвердили виконання першого етапу
Договору, також підтвердили
відсутність взаємних претензій
стосовно виконаних робіт і їх оплати.

ФО-П ОСОБА_4 вважає, що ФО П ОСОБА_5 при
укладенні спірного договору було
порушено норми статей 125, 126 ЗК України,
у зв'язку з чим, на думку позивача,
договір про співпрацю та організацію
взаємовідносин від 18.08.2010 року є
недійсним на підставі ч. 1 ст. 203, ч.ч. 1, 3
ст. 215 ЦК України.

Колегія суддів звертає увагу, що
рішенням Господарського суду
Черкаської області у справі №
13/5026/1266/2012 від 13.11.2012 року зі змінами,
внесеними постановою Київського
апеляційного господарського суду від
29.05.2013 року, які залишено без змін
постановою Вищого господарського суду
України від 17.07.2013 року, відмовлено
повністю в задоволенні позову ФО-П
ОСОБА_4 до ФО-П ОСОБА_5 про розірвання
договору про співпрацю та організацію
взаємовідносин від 18.08.2010 року та
стягнення 410 553,12 грн. на підставі ст. 1212
ЦК України.

Зазначений договір є укладеним,
частково виконаний сторонами, в
судовому порядку не розірваний, його
умовами сторони передбачили випадки
зміни цього договору та припинення
його дії за згодою сторін. Цей факт,
встановлений судовими рішеннями
Господарських судів у справі №
13/5026/1266/2012, відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК
України, не потребує доведення знову.

Підстава для позову в даній справі є
відмінною від підстав розглянутих у
справі № 13/5026/1266/2012.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 ЦК України
договір є однією з підстав виникнення
зобов'язань та є обов'язковим для
виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Сторони, відповідно до ст. 627 ЦК України,
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Приписами ст. 628 ЦК України передбачено,
що сторони мають право укласти договір,
в якому містяться елементи різних
договорів (змішаний договір).

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Вирішуючи спір про визнання угоди
(правочину) недійсною, господарський
суд встановлює наявність тих обставин,
з якими закон пов'язує визнання угод
недійсними та настання відповідних
наслідків, а саме: відповідність змісту
угоди вимогам закону, додержання
встановленої форми угоди,
правоздатність сторін за угодою, у чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору. При цьому обставини, що мають
істотне значення для вирішення спору
повинні підтверджуватись сторонами
належними та допустимими доказами
відповідно до вимог статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України .

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного
кодексу України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно із ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу
України, на яку посилається позивач,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Як встановлено ст. 204 Цивільного
кодексу України, правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Позивач зазначив про те, що на момент
укладання спірного Договору
відповідач порушив норми статей 125, 126
ЗК України, оскільки не був власником
чи користувачем спірної земельної
ділянки, а отже не мав права
розпоряджатися нею.

Статтями 125, 126 ЗК України встановлено
умови виникнення права на земельну
ділянку та зазначено документи, що
посвідчують право на земельну ділянку.

Таким чином, доводи позивача зводяться
до того, що відповідач не мав права
укладати Договір, оскільки не був
власником чи користувачем земельної
ділянки.

Колегія суддів, дослідивши умови
Договору, звертає увагу не те, що в
ньому відсутні будь-які умови про
розпорядження (передача в оренду,
відчуження) даною земельною ділянкою
зі сторони ФО П ОСОБА_5

Крім того, з Договору вбачається, що
другим етапом є приватизація земельної
ділянки і лише на третьому етапі
передбачено відчуження ФО П ОСОБА_5 (або
укладення іншого договору про
користування земельною ділянкою) на
користь ФО П ОСОБА_4

У Договорі відсутні умови про
відчуження (купівлю-продаж) чи передачу
в користування (оренду) земельної
ділянки на момент його укладення.
Навпаки, Договір містить елементи
попереднього договору, яким
встановлено спочатку отримання у
користування, потім набуття у
власність та лише після цього
відчуження або передання у
користування земельної ділянки
відповідачем позивачу.

При цьому, відчуження або передання у
користування земельної ділянки
можливе лише на підставі іншого
відповідного договору.

Колегія суддів звертає увагу, що
сторони не можуть бути обмежені у
попередньому договорі вирішувати
питання про права, які виникнуть у
майбутньому.

Отже, питання про відчуження чи
передачу в користування земельної
ділянки у даному договорі не
вирішувалося, сторони дійшли згоди
лише про її відчуження або передачу в
користування у майбутньому (без
визначення всіх істотних умов такого
відчуження чи передання).

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позову.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини справи, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обставини, викладені в апеляційній
скарзі, не знайшли підтвердження під
час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
рішення Господарського суду
Черкаської області від 22.07.2014 року по
справі № 925/874/14 прийнято з повним та
всебічним дослідженням обставин, які
мають значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційна скарга фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 задоволенню не
підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за її подання і розгляд
покладаються на ФО-П ОСОБА_4 (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду Черкаської області від 22.07.2014 року
по справі № 925/874/14 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 925/874/14
повернути до Господарського суду
Черкаської області.

3. Постанова набирає законної сили
з моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
Б.О. Ткаченко

Судді
Е.О. Шевченко

О.Ф. Синиця

Повний текст рішення складено 17.09.2014
року.