РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2014 р.
Справа № 902/618/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючої судді
Олексюк Г.Є.

суддів
Гудак А.В.

суддів
Сініцина Л.М.

при секретарі судового засідання
Юрчук Ю.М.

розглянувши апеляційну скаргу
позивача заст.прокурора Вінницької
області на рішення господарського
суду Вінницької області від 01.07.14 р.

у справі № 902/618/14 (суддя Маслій І.В. )

позивач Прокурор Ямпільського району
Вінницької області в інтересах держави
в особі Головного управління
Держземагенства у Вінницькій області

відповідач Фізична особа-підприємець
ОСОБА_2

треті особи,які не заявляють
самостиійних вимог на предмет спору на
стороні позивача

Слободо-Підлісівська сільська
рада,Державна інспекція сільського
господарства у Вінницькій області

про стягнення 55290,57 грн. збитків
завданих внаслідок самовільного
зайняття земельної ділянки та її
звільнення

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - ФОП ОСОБА_2,
ОСОБА_4,представник ,довіреність в
справі

третьої особи 1-не з"явився

третьої особи 2- не з"явився

прокурора Білера І.В.

Судом роз'яснено представникам
сторін права та обов'язки, передбачені
ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не поступало, заяв про
відвід суддів не надходило.

Розпорядженням голови Рівненського
апеляційного господарського суду від 16
вересня 2014 року у зв"язку із занятістю
судді Гулової А.Г. у розгляді інших
справ та відповідно до затверджених
складів колегій внесені зміни до
складу колегії та визначено колегію у
складі

головуючої судді Олексюк Г.Є.,суддів
Гудак А.В., Сініциної Л.М.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Вінницької області від 01 липня 2014 року
у справі № 902/618/14 ( суддя Маслій І.В.)
відмовлено у задоволенні позову
прокурора Ямпільського району
Вінницької області в інтересах держави
в особі Головного управління
Держземагентства у Вінницькій області
до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
,треті особи без самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача
Слободо-Підлісівська сільська рада,
Державна інспекція сільського
господарства у Вінницькій області про
стягнення шкоди ,завданої самовільним
зайняттям земельної ділянки у розмірі
55290,57 гривень.

Щодо зобов'язання фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 звільнити
самовільно зайняті земельні ділянки
загальною площею 48,24 га. у тому числі:
28,24 га із земель резервного фонду та 20,00
га із земель запасу
Слободо-Підлісівської сільської ради,
за межами населеного пункту,
провадження у справі припинено у
зв»язку із прийняттям відмови
прокурора від позову у цій частині.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині стягнення із ФОП ОСОБА_2 шкоди,
завданої самовільним зайняттям
земельної ділянки у розмірі 55290,57
гривень місцевий господарський суд з
огляду на ст. 211, 212 Земельного кодексу
України, ст. 22, 623, 1166, 1172, 1192 Цивільного
кодексу України дійшов висновків, що
прокурором не доведено наявності у
діях відповідача складу цивільного
правопорушення, за наявності якого
наступає цивільна відповідальність ,
оскільки шкода добровільно
відшкодовувалася ФОП ОСОБА_2 на
підставі угод про добровільне
відшкодування збитків, заподіяних
тимчасовим зайняттям земельної
ділянки від 16.03.2011 року, 11.07.2012 року та
02.09.2013 року, укладених між ним та
Ямпільською РДА.

Також, суд першої інстанції вважав, що
заборгованість відповідача за
невиконання угод про добровільне
відшкодування збитків, заподіяних
тимчасовим зайняттям земельних
ділянок (резервного фонду площею 28.24 га
та земель запасу 20.0 га ) від 02.09.13 року у
сумі 25037,58 гривень та 17732 гривень , яка
вказана у інформації
Слободо-Підлісівської сільської ради,
може мати місце у зв'язку з
невиконанням зобов'язань, а не у зв'язку
із самовільним зайняттям земельної
ділянки.

Провадження у справі у частині
зобов'язання фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняті
земельні ділянки загальною площею 48,24
га., у тому числі: 28,24 га із земель
резервного фонду та 20,00 га із земель
запасу Слободо-Підлісівської
сільської ради, за межами населеного
пункту припинено на підставі п.4 ч.1 ст.80
Господарського процесуального кодексу
України у зв»язку із прийняттям
місцевим господарським судом відмови
прокурора від позову.

Заступником прокурора Вінницької
області подано апеляційну скаргу, якою
вважає оскаржуване рішення в частині
відмови у задоволенні позову про
стягнення з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 шкоди, завданої самовільним
зайняттям земельної ділянки, у розмірі
55290,57 гривень - ухваленим з порушенням
норм матеріального та процесуального
права та при неповному з'ясуванні
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

З покликанням на ст. 93, 123,124,126
Земельного кодексу України, ст.16,18,20
Закону України «Про оренду землі»
вважає, що у відповідача відсутнє право
на використання земельних ділянок,
оскільки ним не отримано від органу
державної влади погодження на передачу
в оренду відповідних земельних ділянок
та не укладено в передбаченому Законом
порядку договір оренди, а тому висновок
суду першої інстанції про правомірне
використання ФОП ОСОБА_2 земельної
ділянки не відповідає дійсним
обставинам справи.

Судом безпідставно прийняті до уваги
та покладені в основу рішення угоди про
добровільне відшкодування збитків,
заподіяних тимчасовим зайняттям
земельної ділянки від 16.03.2011 року, 11.07.2012
року та 02.09.2013 року, укладені між
відповідачем та Ямпільською РДА,
оскільки укладення подібних угод не
передбачене чинним законодавством, та
такі докази не можуть вважатися
належними доказами.

На думку апелянта, судом першої
інстанції неправомірно взято до уваги
квитанції та платіжні доручення
відповідача на загальну суму 100926,27
гривень, акти про визначення розміру
збитків, заподіяних тимчасовим
зайняттям земельних ділянок державної
та комунальної форм власності від
11.04.2011 року, 11.07.2012 року та 02.09.2013 року
,оскільки у актах відсутні будь-які
посилання на законодавчі норми, якими
керуються сторони під час обрахування
відповідних збитків ,а місцевий
господарський суд не встановив
фактичні та нормативні підстави для їх
обрахунку (період, методику розрахунку
тощо).

Місцевий господарський суд не звернув
уваги на ті обставини, що у відповідача
відсутні правовстановлюючі документи
на право користування земельними
ділянками у 2013 році та відсутні докази
про відшкодування ним шкоди за
самовільне зайняття земельних ділянок
у 2013 році ( до моменту укладення
договору оренди землі у 2014 році) та не
стягнув шкоду за самовільне зайняття
земельних ділянок у 2013 році.

Просить рішення господарського
суду Вінницької області від 01.07.2014
року по справі № 902/618/14 в частині
відмови у задоволенні позову прокурора
Ямпільського району Вінницької
області в інтересах держави в особі
Головного управління Держземагентства
у Вінницькій області до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення
шкоди, завданої самовільним зайняттям
земельної ділянки у розмірі 55290,57
гривень скасувати та прийняти у цій
частині нове рішення про задоволення
позову.

В частині припинення провадження у
справі про зобов'язання фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 звільнити
самовільно зайняті земельні ділянки
загальною площею 48,24 га. у тому числі:
28,24 га із земель резервного фонду та 20,00
га із земель запасу
Слободо-Підлісівської сільської ради,
за межами населеного пункту рішення
місцевого господарського суду
сторонами не оскаржується.

У письмовому відзиві ФОП ОСОБА_2 вказує
на законність та обґрунтованість
рішення суду першої інстанції у даній
справі та наводить свої міркування на
спростування доводів скаржника.

Представники головного управління
Держземагенства у Вінницькій області,
Слободо-Підлісівської сільської ради,
Державної інспекції сільського
господарства у Вінницькій області не
скористалися правом участі під час
апеляційного перегляду справи та не
забезпечили явку своїх представників у
судове засідання апеляційного
господарського суду, хоча про час та
місце апеляційного перегляду справи
повідомлялись заздалегідь та належним
чином, на що вказують зворотні
повідомлення відділення поштового
зв'язку (а.с.169,173,174).

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами. Оскільки явка
в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених статтею 69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Оскільки представники позивача та
третіх осіб належним чином
повідомлялись про час та місце
апеляційного перегляду справи,
враховуючи обмеженість строків
вирішення спору, явка сторін
обов'язковою не визнавалась, судова
колегія не вбачає підстав для
відкладення розгляду справи та визнала
за можливе розглянути справу у їх
відсутність .

У судовому засіданні апеляційного
господарського суду прокурор відділу
представництва інтересів громадян і
держави в судах Рівненської області
апеляційну скаргу підтримав з мотивів,
що у ній викладені та просив рішення
місцевого господарського суду від 01
липня 2014 року скасувати та прийняти
нове рішення про стягнення із фізичної
особи -підприємця ОСОБА_2 шкоди у
розмірі 55290,57 гривень за самовільне
зайняття земельної ділянки.

Під час апеляційного перегляду справи
фізична особа -підприємець ОСОБА_2 та
його представник заперечували проти
доводів прокурора та вказували на
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, яке просили
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.У
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу.

Заслухавши пояснення прокурора
відділу представництва інтересів
громадян і держави в судах Рівненської
області , відповідача та його
представника , обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
повноту з'ясування та доведеність всіх
обставин, що мають значення для справи,
дослідивши правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм процесуального та матеріального
права при винесенні оскарженого
рішення, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню , виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи
відповідно до наказу
Держсільгоспінспекції у Вінницькій
області від 11.03.2013 року № 306 здійснено
позапланову перевірку дотримання
вимог земельного законодавства гр.
ОСОБА_2 при використанні земель на
території Слободо-Підлісівської
сільської ради Ямпільського району
Вінницької області ( а.с. 27).

По результатах перевірки державним
інспектором Державної інспекції
сільського господарства у Вінницькій
області 01.04.2013 року складено акт
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства у діяльності ФОП ОСОБА_2,
у якому зазначено, що останній
використовує земельні ділянки
загальною площею 48,24 га, у тому числі 28,24
га із земель запасу резервного фонду та
20,00 га із земель запасу
Слободо-Підлісівської сільської ради,
за межами населеного пункту за
відсутності відповідного рішення
органу виконавчої влади чи місцевого
самоврядування про їх передачу у
власність або надання у користування
та за відсутності відповідного
правочину, що є порушенням вимог ст.ст.
125, 126 ЗК України ( а.с.28).

Протоколом від 01 квітня 2013 року №000360
про адміністративне правопорушення
(а.с.31) та постановою від 08.04.2013 року № 08
про накладення адміністративного
стягнення (а.с.34) ОСОБА_2 було
притягнуто до адміністративної
відповідальності у вигляді штрафу в
розмірі 170 гривень за статтею 53-1 КУпАП,

Означений штраф сплачено відповідачем,
на що вказує наявна у матеріалах справи
копія квитанції від 17 квітня 2013 року (
а.с.35).

Також перевіркою було встановлено, що
ОСОБА_2 використовує земельну ділянку
площею 20,73 га. сільськогосподарського
призначення із земель не витребуваних
земельних часток (паїв) на території
Слободо-Підлісівської сільської ради
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва на
підставі договору оренди землі
,укладеного в 2010 році з Ямпільською
райдержадміністрацією, терміном на 1
рік. Однак, після закінчення строку дії
договору оренди, дана земельна ділянка
не була повернута орендодавцеві та
використовувалась в подальшому ОСОБА_2
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

У зв'язку з цим ОСОБА_2 було притягнуто
до адміністративної відповідальності
за статтею 54 КУпАП, що підтверджується
протоколом від 01 квітня 2013 року № 000380
про адміністративне правопорушення (
а.с.32) та постановою від 09 квітня 2013 року
№ 09 про накладення адміністративного
стягнення ( а.с.33) у вигляді штрафу в
розмірі 170 гривень.

Означений штраф сплачено відповідачем,
на що вказує наявна у матеріалах справи
копія квитанції від 17 квітня 2013 року (
а.с.36).

У зв'язку із виявленими порушеннями
Держсільгоспінспекцією у Вінницькій
області відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 25.07.2007
року № 963 "Про затвердження методики
визначення розміру шкоди, заподіяної
внаслідок самовільного зайняття
земельних ділянок, використання
земельних ділянок не за цільовим
призначенням, зняття ґрунтового
покриву (родючого шару ґрунту) без
спеціального дозволу" було проведено
розрахунок шкоди, заподіяної внаслідок
самовільного зайняття земельної
ділянки ФОП ОСОБА_2, у розмірі 55 290,57
гривень .

08 квітня 2013 року Державною інспекцією
сільського господарства у Вінницькій
області відповідачу складено
повідомлення № 1 щодо відшкодування
шкоди ,заподіяної внаслідок
самовільного зайняття земельної
ділянки, розмір якої складає 55290,57
гривень ( а.с.38,39).

Означене повідомлення 10.04.2013 року
отримано ФОП ОСОБА_2 ,про що свідчить
підпис відповідача на звороті
розрахунку розміру шкоди та не
заперечувалося ним у судовому
засіданні.

На усунення виявлених порушень
земельного законодавства відповідачу
видано приписи від 01.04.2013 року № 000599 та
№ 000600 ( а.с.29,30), якими зобов'язано
останнього усунути порушення в 30-ти
денний термін.

У ході проведеної позапланової
перевірки 14.05.13 року встановлено, що
11.04.13 р. між Ямпільською
райдержадміністрацією та ОСОБА_2
укладено договір, за яким останній
прийняв в строкове платне користування
не витребувані земельні частки (паї)
загальною площею 20,75 га. на території
Слободо-Підлісівської сільської ради
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
терміном на 1 (один) рік. Таким чином
,вимоги припису від 01.04.2013 року № 000600
було виконано.

Разом з тим, на момент проведення
перевірки не було виконано припис №
000599,виданий 01.04.13 р., а вказані у ньому
порушення усунуті не були.

У зв'язку з невиконанням припису ОСОБА_2
було притягнуто до адміністративної
відповідальності за статтею 188-5 КУпАП,
що підтверджується протоколом від
10.06.2013 року № 000594 про адміністративне
правопорушення та постановою від 14.06.2013
року № 17 про накладення
адміністративного стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 170 гривень, який було
сплачено ним в добровільному порядку.

Окрім того було видано повторний
припис від 10.06.2013 року № 001075, яким було
повторно зобов'язано в 30 денний термін
усунути порушення вимог земельного
законодавства.

У ході повторної позапланової
перевірки, проведеної 09.09.2013 року було
встановлено, що вимоги припису не
виконано, земельні ділянки загальною
площею 48,24 га і надалі використовуються
за відсутності відповідного рішення
органу виконавчої влади про надання їх
у користування (оренду) та за
відсутності відповідного правочину
щодо таких земельних ділянок.

Поряд з тим, 16.03.2011 року, 11.07.2012 року,
02.09.2013 року між відповідачем та
Ямпільською районною державною
адміністрацією складалися угоди про
добровільне відшкодування збитків,
заподіяних тимчасовим зайняттям
земельної ділянки та Акти про
визначення розміру збитків, заподіяних
тимчасовим зайняттям земельної
ділянки, за умовами п. 1 та 3 яких ФОП
ОСОБА_2 зобов'язаний добровільно
відшкодувати збитки, заподіяні
тимчасовим зайняттям земельної
ділянки державної форми власності, а
також сплатити суму нанесених збитків
на рахунок Слободо-Підлісівської
сільської ради ( а.с.114-127).

Наявні у матеріалах справи квитанції
та платіжні доручення: № 101255.158.1 від
10.10.2011 року на суму 24 753,00 гривень; № 75
від 02.09.2011 року на суму 10 000,00 гривень; №
k26/f/191 від 15.11.2012 року на суму 20 000, 00
гривень; № 1 від 04.01.2013 року на суму 5000,00
гривень; № 1 від 31.01.13 р. на суму 41173,27
гривень ( а.с.128-142) - вказують на
добровільне відшкодування
відповідачем збитків, заподіяних
самовільним зайняттям земельних
ділянок.

Як вбачається із інформації
Слободо-Підлісівської сільської ради
від 26.05.2014 року за № 02-12-154, ФОП ОСОБА_2
використовував земельні ділянки
загальною площею 68,99 га., у т.ч.:

-

28.24 га резервного фонду (існує
заборгованість за невиконання угоди
про добровільне відшкодування збитків,
заподіяних тимчасовим зайняттям
земельної ділянки від 02.09.2013 р. у сумі
25037,58 грн.);

- 20.0 га земель запасу (існує
заборгованість за невиконання угоди
про добровільне відшкодування збитків,
заподіяних тимчасовим зайняттям
земельної ділянки від 02.09.13 р. у сумі
17732,00 грн.) (а.с. 88).

В подальшому, щодо спірних земельних
ділянок між ОСОБА_2 та Головним
управлінням Держземагенства у
Вінницькій області укладено договори
оренди земельних ділянок від 28.04.2014
року №№ 198, 199, 200 та акти
приймання-передачі.

Колегія суддів звертає увагу, що
зазначена у інформації
Слободо-Підлісівської сільської ради
заборгованість відповідача по
відшкодуванню збитків, заподіяних
тимчасовим зайняттям земельної
ділянки зафіксовані угодами про
добровільне відшкодування збитків,
заподіяних тимчасовим зайняттям
земельної ділянки від 02.09.2013 року (
а.с.126,127), яка складена значно пізніше (
через п»ять місяців) ніж збитки,
зафіксовані у розрахунку розміру шкоди
від 08.04.2013 року та на підставі яких
заявлено позов.

Судова колегія зазначає, що правові,
економічні та соціальні основи
організації здійснення державного
контролю за використанням і охороною
земель визначені Законом України "Про
державний контроль за використанням та
охороною земель". Згідно зі статтею 1
вказаного Закону самовільне зайняття
земельної ділянки - це будь-які дії, які
свідчать про фактичне використання
земельної ділянки за відсутності
відповідного рішення органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування про її передачу у
власність або надання у користування
(оренду) або за відсутності вчиненого
правочину щодо такої земельної
ділянки, за винятком дій, які
відповідно до закону є правомірними.

Таким чином, обов'язковою умовою
фактичного використання земельної
ділянки є наявність у особи, що її
використовує, правовстановлюючих
документів на цю земельну ділянку, а
відсутність таких документів свідчить
про самовільне зайняття земельної
ділянки.

За таких обставин судова колегія
вважає, що відповідач до моменту
вчинення правочину щодо такої
земельної ділянки самовільно займав
земельні ділянки загальною площею 48,24
га, що використовувалися для товарного
сільськогосподарського виробництва
(вирощування зернових та технічних
культур), яка знаходиться на території
Слободо-Підлісівської сільської ради
за межами населеного пункту.

За приписами статті 211 Земельного
кодексу України громадяни та юридичні
особи несуть цивільну, адміністративну
або кримінальну відповідальність
відповідно до законодавства за,
зокрема, самовільне зайняття земельних
ділянок.

Стаття 152 Земельного кодексу України
визначає, що власник земельної ділянки
або землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянко, і
відшкодування заподіяних збитків.

Тобто, власники землі та
землекористувачі мають право на захист
своїх прав шляхом стягнення збитків з
особи, яка вчинила неправомірні дії
щодо відповідних земельних ділянок.

Підставою для здійснення розрахунку
розміру шкоди, заподіяної державі або
територіальній громаді внаслідок
самовільного зайняття земельних
ділянок, є матеріали справи про
адміністративне правопорушення, які
підтверджують факт вчинення цього
правопорушення, оскільки саме
вказаними документами підтверджується
сам факт самовільного зайняття
земельної ділянки, розмір зайнятої
ділянки та період часу, протягом якого
вона використовується без належних
правових підстав.

Пленум Вищого господарського суду
України у пунктах 3.6.-3.7 постанови № 6
від 17.05.2011 року "Про деякі питання
практики розгляду справ у спорах, що
виникають із земельних відносин"
звертає увагу, що у вирішенні питання
про задоволення вимог щодо стягнення
шкоди, завданої самовільним зайняттям
земельної ділянки, господарським судам
необхідно мати на увазі, що розмір
такої шкоди визначається відповідно до
розрахунку, зробленого
територіальними органами інспекції
Міністерства екології та природних
ресурсів України або Державною
інспекцією з контролю за використанням
і охороною земель Держкомзему та її
територіальними підрозділами на
підставі "Методики визначення розміру
шкоди, заподіяної внаслідок
самовільного зайняття земельних
ділянок, використання земельних
ділянок не за цільовим призначенням,
зняття ґрунтового покриву (родючого
шару ґрунту) без спеціального дозволу,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 25.07.2007р. № 963".
Власники землі та землекористувачі
мають право на захист своїх прав шляхом
стягнення збитків з особи, яка вчинила
неправомірні дії щодо відповідних
земельних ділянок, у випадках,
встановлених главою 24 ЗК України, та за
процедурою, передбаченою Порядком
визначення та відшкодування збитків
власникам землі та землекористувачам,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 19.04.1993р. № 284.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правом фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
шкоди, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення: протиправної
поведінки; шкоди; причинного зв'язку
між протиправною поведінкою
заподіювача та шкодою; вини.

За відсутності хоча б одного з цих
елементів складу правопорушення
цивільна відповідальність не настає.

За правилами згаданої статті необхідно
довести такі факти: а) неправомірність
поведінки особи. Неправомірною можна
вважати будь - яку поведінку, внаслідок
якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди
не був уповноважений на такі дії; б)
наявність шкоди. Під шкодою слід
розуміти втрату або пошкодження майна
потерпілого та (або) позбавлення його
особистого нематеріального права
(життя, здоров'я тощо). У відносинах, що
розглядаються, шкода - це не тільки
обов'язкова умова, але і міра
відповідальності, оскільки за
загальним правилом даної статті,
завдана шкода відшкодовується в
повному обсязі (мова йдеться про
реальну шкоду та упущену вигоду); в)
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та шкодою є обов'язковою
умовою відповідальності та
виражається в тому, що шкода має
виступати об'єктивним наслідком
поведінки завдавача шкоди; г) вина
завдавача шкоди, за виключенням
випадків, коли в силу прямої вказівки
закону обов'язок відшкодування
завданої шкоди покладається на
відповідальну особу незалежно від
вини.

За приписами статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд, у визначеному законом порядку,
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Згідно з приписами статті 34
цього ж Кодексу господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи; обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Колегія суддів приймає до уваги, що
наявні у справі докази : квитанції та
платіжні доручення, свідчать про
добровільне відшкодування
відповідачем шкоди, заподіяної
самовільним зайняттям земельної
ділянки у розмірі, значно більшому ніж
заявлений позивачем до відшкодування.

При цьому, позивачем (скаржником) не
доведено, що відшкодована відповідачем
шкода не може бути зарахована, як шкода
за самовільне зайняття земельної
ділянки загальною площею 48,24 га, що
використовувалися для товарного
сільськогосподарського виробництва
(вирощування зернових та технічних
культур), яка знаходиться на території
Слободо-Підлісівської сільської ради
за межами населеного пункту.

За таких обставин судова колегія
вважає обґрунтованою відмову судом
першої інстанції у задоволенні позову
та не вбачає підстав для зміни чи
скасування рішення місцевого
господарського суду , оскільки
позивачем не доведено усіх елементів
складу правопорушення, для
застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
шкоди.

За змістом статей 33 і 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог. Доказування полягає не
лише в поданні особами доказів, а й у
доведенні їх переконливості, що
скаржником зроблено не було.

Інші доводи апеляційної скарги та
пояснення прокурора не спростовують
по суті правильного висновку суду,
викладеного у рішенні.

В силу ст.ст. 43, 47, 33, 38, 43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
коли кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень, а
суд, оцінивши подані по справі докази
за своїм внутрішнім переконанням, яке
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, повинен
прийняти рішення за результатами
обговорення усіх цих обставин.

Апеляційний господарський суд вважає,
що судом першої інстанції в порядку
статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
всебічно, повно і об'єктивно досліджено
матеріали справи та вірно застосовані
норми процесуального і матеріального
права, у зв'язку з чим відсутні правові
підстави для задоволення апеляційної
скарги та скасування чи зміни рішення
господарського суду Вінницької
області від 01 липня 2014 року у справі №
902/618/14.

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103,105 ГПК
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Вінницької області від 01 липня 2014 року
у справі № 902/618/14 залишити без змін ,а
апеляційну скаргу заступника
прокурора Вінницької області залишити
без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуюча суддя
Олексюк Г.Є.

Суддя
Гудак А.В.

Суддя
Сініцина Л.М.