ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2014 р.
Справа № 914/2482/14

За позовом: до відповідача:Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м.Львів
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Буський консервний
завод», м.Буськ Львівської області про:
стягнення 20 000,00 грн.

Суддя Кітаєва С.Б.

Представники:

від позивача: не з»явився;

від відповідача: Руцький С.М.
-представник (довіреність №1/2014 від
17.07.2014р., дійсна до 31.12.2014 року);

Права та обов'язки, передбачені ст.
ст.20, 22 ГПК України суд роз'яснив
представнику відповідача. Заяви про
відвід судді не надходили.

Суть спору: Позов заявлено Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1, м.Львів, до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Буський консервний
завод», м.Буськ Львівської області, про
стягнення 20 000,00 грн. заборгованості.

Провадження у справі порушено і
прийнято позовну заяву до розгляду
ухвалою господарського суду
Львівської області від 11.07.2014 року,
судове засідання призначено на 23.07.2014
року.

Вимоги до сторін висвітлені в ухвалі
суду. Так, зокрема, суд зобов»язував
позивача в письмовій формі
підтвердити суму за боргованості по
заявлених вимогах станом на час
розгляду справи; при наявності - подати
докази поступлення від відповідача
коштів в заявленій сумі; явка позивача
(або його повноважного представника) в
судове засідання визнавалась судом
обов»язковою. Відповідача суд
зобов»язував, зокрема, надати відзив
на позовну заяву; надати докази в
обґрунтування обставин у відзиві і (при
наявності таких) в спростування
заявлених позовних вимог; у випадку
непогодження із сумою боргу - провести
взаємозвірку розрахунків з позивачем,
про що до справи подати акт
взаємозвірки.

Ухвалу від 11.07.2014 року про порушення
провадження у справі позивач отримав
15.07.2014 року, що підтверджується наявним
у справі повідомленням №79 3 про
вручення рекомендованої поштової
кореспонденції.

16.07.2014 р. за вх.№3600/14 в суді
зареєстровано подане позивачем
клопотання про відкладення розгляду
справи та продовження строків
вирішення спору на п»ятнадцять днів, у
зв»язку з його відпусткою.

Документи, які б підтверджували
обставини, наведені позивачем у
клопотанні та підтверджували
поважність причин, в силу яких позивач
не може прибути сам у судове засідання
та немає можливості забезпечити в
судове засідання явку повноважного
представника, до клопотання не
долучено.

18.07.2014 р.за вх.№31194/14 в суді
зареєстровано поданий відповідачем
супровідний лист вих.№105 від 18.07.2014 року
до якого долучено: відзив на позовну
заяву; копію договору купівлі-продажу
№10-2013 від 30.10.2013 р.; копії платіжних
доручень: №1299 від 15.11.2013 р. на суму 4780,50
грн.; №1371 від 27.11.2013 р. на суму 3000,00 грн.;
№1444 від 25.12.2013 р. на суму 10000,00 грн.; №67
від 23.01.2014р. на суму 5000,00 грн.; №127 від
07.02.2014р. на суму 3000,00 грн.; №189 від 20.02.2014
р. на суму 3000,00 грн.; №255 від 06.03.2014 р. на
суму 2000,00 грн.; №287 від 17.03.2014 р. на суму
3000,00 грн.; №359 від 03.04.2014 р. на суму 2500,00
грн.; №377 від 09.04.2014 р. на суму 1500,00 грн.;
копію видаткової накладної № РН-00008 від
31.10.2013 р.; довіреність на представника
відповідача №1/2014 від 17.07.2014 р.; лист №104
від 18.07.2014 р., у якому відповідач
підтверджує, що станом на 18.07.2014 р. у
провадженні господарських судів
України або іншого органу, який в межах
своєї компетенції вирішує спір, немає
справи зі спору між ТОВ «Буський
консервний завод» та ФОП ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за договором
купівлі-продажу в сумі 20 000,00 грн. та
немає судових рішень цих органів.

В судове засідання 23.07.2014 р. прибув
представник відповідача, надав суду
для огляду оригінали документів, які в
копіях подані до справи в додаток до
супровідного листа вих.№105 від 18.07.2014
року (вх.№31194/14). Розбіжностей між
оригіналами та копіями документів суд
не виявив.

З підстав, наведених у відзиві вих.№103
від 18.07.2014 року, представник
відповідача заявлені позовні вимоги
заперечив, ствердив що товар,
отриманий ним від позивача по
видатковій накладній №РН-00008 від 31.12.2014
року на виконання договору від 30.10.2013 р.
№10-2013 оплачено повністю, доказом чого
є платіжні документи, подані до справи.

Позивач в судове засідання 23.07.2014 р. не
з»явився, не забезпечив в засідання
явку повноважного представника, хоча
така явка визнавалась судом
обов»язковою в ухвалі від 11.07.2014 року
про порушення провадження у справі,
витребовуваних зазначеною ухвалою
документів до суду не подав.

З підстав, зазначених в ухвалі суду від
23.07.2014 року, розгляд справи відкладався
на 05.09.2014 року. В даній ухвалі суд
повторно зобов»язав позивача виконати
вимоги ухвали від 11.07.2014 року і подати
витребовувані документи; явка позивача
або його повноважного представника в
судове засіданні судом визнавалась
обов»язковою.

Ухвала від 23.07.2014 року про відкладення
судом розгляду справи на 05.09.2014 року
отримана позивачем 06.08.2014 року, що
підтверджується наявним у справі
повідомленням №79 0 про вручення
рекомендованого поштового
відправлення.

01.09.2014 р. за вх.№37136/14 в суді
зареєстровано поданий відповідачем
лист за вих.№164 від 01.09.2014 р., в додаток
до якого до матеріалів справи подано
документи, серед яких: банківські
виписки з рахунку відповідача; лист
відповідача вих.№135 від 14.08.14р.,
скерований позивачу 15.08.2014р. разом з
двома примірниками акту взаємозвірки
для перевірки розрахунків та для
погодження акту; лист за №163 від 01
вересня 2014 року, у якому відповідач
повідомляє суд про те, що з ФОП ОСОБА_1
був укладений лише один договір
купівлі-продажу №10-2013 від 30 жовтня 2013
року, інші договори не укладались;
поставка по накладній №РН-00008 від 31.10.2013
року була здійснена на виконання
договору №10-2013 від 30 жовтня 2013 року; ТОВ
«Буський консервний завод» здійснював
оплату за товар платіжними
дорученнями: №1299 від 15.11.2013 р. на сумсу
4780,50 грн.; №1371 від 27.11.2013 р. на суму 3000,00
грн.; №1444 від 25.12.2013 р. на суму 10000,00 грн.;
№67 від 23.01.2014р. на суму 5000,00 грн.; №127 від
07.02.2014р. на суму 3000,00 грн.; №189 від 20.02.2014
р. на суму 3000,00 грн.; №255 від 06.03.2014 р. на
суму 2000,00 грн.; №287 від 17.03.2014 р. на суму
3000,00 грн.; №359 від 03.04.2014 р. на суму 2500,00
грн.; №377 від 09.04.2014 р. на суму 1500,00 грн.;
кошти по перелічених платіжних
дорученнях не повертались на
розрахунковий рахунок ТОВ «Буський
консервний завод».

В судове засідання 05.09.2014 року позивач
не з»явився, не забезпечив явку в
засідання повноважного представника,
витребовуваних документів не подав.

З підстав, наведених в ухвалі суду від
05.09.2014 року розгляд справи відкладався
на 22.09.2014 року, строки вирішення спору
продовжено на п»ятнадцять днів.

Ухвала суду від 05.09.2014 р. про
відкладення розгляду справи на 22.09.2014
року отримана позивачем 18.09.2014 року, що
підтверджується повідомленням за №79 9 про вручення рекомендованої
поштової кореспонденції.

18.09.2014 року за вх.№39934/14 в суді
зареєстровано лист відповідача вих.№169
від 18.09.2014 року, в додаток до якого до
справи подано Витяг з ЄДРПОУ з
відомостями про відповідача, копію
наказу по товариству за №22-к від
02.06.2011р.; копію протоколу загальних
зборів товариства.

В судове засідання 22.09.2014 року позивач
(як і в попередні судові засідання) не
з»явився, не забезпечив в засідання
явку свого представника, вимоги суду
згідно ухвал у справі залишив без
реагування (документів не подав), не
повідомив причин невиконання, їх
поважність не довів.

Поважними, з урахуванням конкретних
обставин справи, вважаються причини,
які за об'єктивних, тобто не залежних
від позивача, обставин унеможливлювали
або істотно утруднювали вчинення ним
відповідних процесуальних дій; при
цьому береться до уваги й те, чи вживав
позивач заходів до усунення цих
обставин або послаблення їх
негативного впливу на виконання
позивачем процесуальних обов'язків,
покладених на нього судом. Відповідні
докази подаються позивачем і
оцінюються господарським судом за
загальними правилами статті 43 ГПК.

У разі неповідомлення позивачем таких
причин суд вправі, в залежності від
конкретних обставин справи, зокрема
розглянути справу за наявними в ній
доказами.

Із клопотаннями, заявами станом на
22.09.2014 року позивач до суду не
звертався.

Відповідач явку повноважного
представника в судове засідання
забезпечив; представник інформував
суд, що позивач не повернув йому
примірника акту взаємозвірки, який
скеровувався для перевірки
розрахунків та погодження; з підстав,
наведених у відзиві та наданих суду
поясненнях просить в позові відмовити
повністю.

Із врахуванням наведеного, матеріалів
у справі, господарським судом
дотримано встановлених ст.129
Конституції України, ст.ст.4-2,4-3 ГПК
України засад здійснення судочинства
та забезпечено сторонам можливість
реалізації передбачених ст.22 ГПК
України прав сторони в процесі, а тому
в межах процесуального Закону
(ст.ст.43,69,75 ГПК України) суд вбачає за
можливе розглянути справу за наявними
в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника відповідача,
судом встановлено.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до господарського суду
Львівської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Буський консервний
завод» про стягнення 20 000,00 грн. боргу
за товар , поставлений за договором
купівлі-продажу від 30 жовтня 2013 року
№10-2013 року по видатковій накладній
№РН-00008 від 31 жовтня 2013 року.

Позивач у позовній заяві стверджує, що
вартість поставленого товару склала 37
780,50 грн.; відповідач частково, в сумі 17
780,50 грн. розрахувався за отриманий
товар, перерахувавши зазначену суму
коштів платежами від 15.11.2013р, від 27.11.2013
р. та від 25.12.2013 р.; заборгованість
відповідача перед позивачем становить
20 000,00 грн.

Відповідач позов заперечує, оскільки
товар ним оплачено повністю.

Як встановлено, 30 жовтня 2013 року ФОП
ОСОБА_1 (постачальник) та ТОВ «Буський
консервний завод» (покупець) уклали
Договір купівлі-продажу №10-2013 ,
відповідно до п.1.1 якого, постачальник
на умовах цього договору
зобов»язується передати у власність
покупцеві сировину в асортименті (
надалі - товар), визначену п.1.2 договору,
а покупець зобов»язується прийняти та
оплатити товар за ціною, вказаною у
рахунку-фактурі та видатковій
накладній.

Відповідно до п.1.2, постачальник
зобов»язується передати товар, а
покупець прийняти товар найменування,
одиниці виміру, загальна кількість
якої та часткове співвідношення
визначається та вказується у
видатковій накладній.

Відповідно до п.2.4 Договору, оплату
товару покупець здійснює протягом 30
днів з дня відвантаження.

Відповідно до п.6.1, Договір набуває
чинності з моменту підписання його
сторонами та діє до 31.12.2014 року та може
бути пролонгований за взаємною згодою
сторін.

На виконання зобов»язань за Договором,
31 жовтня 2013 року позивач (постачальник)
поставив відповідачу (покупцю) товар на
загальну суму 37 780,50 грн. ( з ПДВ). Факт
отримання товару по зазначеній
видатковій накладній від позивача і
саме на виконання умов Договору
купівлі-продажу №10-2013 від 30 жовтня 2013
року відповідач підтверджує. Крім того
відповідач вказує, що інших договорів з
позивачем не укладав.

Позивач у позовній заяві підтвердив,
що кошти в сумі 17 780,50 грн., які
перераховані відповідачем 15.11.2013р.,
27.11.2013р. та 25.12.2013 р., він (позивач)
отримав, однак стверджує про наявність
боргу в решті суми від вартості
поставленого товару.

При прийнятті рішення суд виходив із
наступного.

Відповідно до ст.11 ЦК України
цивільні права та обов"язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов"язки.

Згідно з ст.655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов»язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов»язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст.691 ЦК України покупець
зобов»язаний оплатити товар за ціною,
встановленою у договорі
купівлі-продажу, або, якщо вона не
встановлена у договорі і не може бути
визначена виходячи з його умов,- за
ціною, що визначається віждповідно до
статті 632 цього Кодексу.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець
зобов»язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару; покупець
зобов»язаний сплатити продавцеві
повну ціну переданого товару.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України
зобов»язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов»язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов»язку.

Відповідно до ст.525 ЦК України
одностороння відмова від зобов»язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов»язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільногно
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб"єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов"язаної сторони виконання її
обов"язку.

Відповідно до ст.174 ГК України
Господарські зобов»язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать.

Згідно ст.629 ЦК України договір є
обов»язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов"язків

Договір є двостороннім, якщо правами та
обов»язками наділені обидві сторони
договору.До договорів, що укладаються
більш як двома сторонами
(багатосторонні договори),
застосовуються загальні положення про
договір, якщо це не суперечить
багатосторонньому характеру цих
договорів.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір
вважається укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.181 ГК України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Договір №10-2013 від 30 жовтня 2013 року є
двостороннім договором, таким, що не
укладений більш як двома сторонами, а
лише постачальником та покупцем;
договір не укладений на користь
третьої особи.

Матеріалами справи та сторонами
підтверджується, що на виконання умов
договору №10-2013 від 30 жовтня 2013 року
позивач поставив відповідачу товар,
обумовлений в договорі, за видатковою
накладною №РН-00008 від 31 жовтня 2013 року.

Як підтвердив відповідач, інших
договорів (окрім як договору від 30.10.2013
р. №10-2013) з позивачем не укладав.
Доказів зворотнього позивач суду не
подав, матеріали справи таких доказів
не містять.

Отримання відповідачем товару,
зазначеного у видатковій накладній,
підтверджує сам відповідач, а також
про це свідчать вчинені ним платежі в
рахунок проведення з позивачем
розрахунку за отриманий товар.

З матеріалів у справі вбачається, що
відповідач провів повний розрахунок з
позивачем за отриманий товар,
перерахувавши позивачу платіжними
дорученнями: №1299 від 15.11.2013 р. на суму
4780,50 грн.; №1371 від 27.11.2013 р. на суму 3000,00
грн.; №1444 від 25.12.2013 р. на суму 10000,00 грн.;
№67 від 23.01.2014р. на суму 5000,00 грн.; №127 від
07.02.2014р. на суму 3000,00 грн.; №189 від 20.02.2014
р. на суму 3000,00 грн.; №255 від 06.03.2014 р. на
суму 2000,00 грн.; №287 від 17.03.2014 р. на суму
3000,00 грн.; №359 від 03.04.2014 р. на суму 2500,00
грн.; №377 від 09.04.2014 р. на суму 1500,00 грн.
кошти в сумі 37 780,50 грн.

Доказів зворотнього позивач суду не
надав.

Як встановлено, позивач залишив без
розгляду лист відповідача про
проведення взаємозвірки розрахунків (
оскільки товар оплачено повністю,
однак позивач у позовній заяві
стверджує протилежне), а акт
взаємозвірки - без погодження.

Крім того, факт отримання від
відповідача коштів за товар,
перерахованих платіжними дорученнями
№67 від 23.01.2014р. на суму 5000,00 грн.; №127 від
07.02.2014р. на суму 3000,00 грн.; №189 від 20.02.2014
р. на суму 3000,00 грн.; №255 від 06.03.2014 р. на
суму 2000,00 грн.; №287 від 17.03.2014 р. на суму
3000,00 грн.; №359 від 03.04.2014 р. на суму 2500,00
грн.; №377 від 09.04.2014 р. на суму 1500,00 грн.,
позивач не заперечив і не спростував
належними та допустими доказами.

Відповідач підтвердив, що перераховані
по перелічених платіжних документах
позивачу кошти, на рахунок відповідача
банківською установою не повертались.

Судом встановлено , що позовна заява
про стягнення з відповідача 20 000 ,00 грн.
боргу виготовлена позивачем 30 квітня
2014 року, однак подана позивачем на
розгляд до господарського суду
Львівської області 10 липня 2014 року
(позовна заява зареєстрована в суді за
вх.№2567).

Платіжними дорученнями №1299 від 15.11.2013
р. на суму 4780,50 грн.; №1371 від 27.11.2013 р. на
суму 3000,00 грн.; №1444 від 25.12.2013 р. на суму
10000,00 грн.; №67 від 23.01.2014р. на суму 5000,00
грн.; №127 від 07.02.2014р. на суму 3000,00 грн.;
№189 від 20.02.2014 р. на суму 3000,00 грн.; №255
від 06.03.2014 р. на суму 2000,00 грн.; №287 від
17.03.2014 р. на суму 3000,00 грн.; №359 від 03.04.2014
р. на суму 2500,00 грн.; №377 від 09.04.2014 р. на
суму 1500,00 грн. підтверджується, що
повний розрахунок з позивачем за
отриманий по видатковій накладній
№РН-00009 від 31 жовтня 2013 року товар
відповідач здійснив до моменту
звернення позивача з позовною заявою
до суду.

Відповідно до ст.1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб»єкта підприємницької діяльності
(надалі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

За змістом зазначеної статті
порушення права чи законного інтересу
або спір щодо них повинні існувати на
момент звернення до суду. Якщо в
результаті розгляду справи виявиться,
що порушення відсутнє, суд повинен
відмовити в позові.

В результаті розгляду даної справи
виявлено, що порушення прав чи законних
інтересів позивача або спір щодо них
на момент звернення позивача з позовом
до суду (10.07.2014р.) не існувало.

Доводи позивача про наявність у
відповідача боргу за товар,
спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст.4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обгрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, нга яких грунтутються
вимоги і заперечення сторін, а також
інші обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кож на
сторона повинена довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України
господарський суцд приймає тільки ті
докази, які маю.ть значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтутьється на всебічному, повному і
об»єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Виходячи з наведеного вище позов
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий
збір в сумі 1827,00 грн. грн. покладається
на позивача.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.1,2,4-3,22, 32,33,34,36,43,49,75, 82,84,85 ГПК
України, суд,-

Вирішив:

В позові відмовити повністю.

В судовому засіданні 22.09.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини прийнятого у справі рішення.
Повний текст рішення виготовлено 25.09.2014
р.

Суддя
Кітаєва С.Б.