ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2014 р.Справа № 922/3208/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання
Бабиніні Д.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шауманн Агрі УА", м.
Лубни до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дельта", м. Харків
про стягнення коштів у розмірі 59778,98
грн. за участю представників сторін:

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Шауманн Агрі УА", м.
Лубни (позивач) звернулось до
господарського суду Харківської
області з позовом до відповідача -
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дельта", м. Харків про
стягнення заборгованості в розмірі
59778,98 грн. В обґрунтування позовних
вимог, позивач посилається на
неналежне виконання покладених на
відповідача обов`язків за Договором
поставки № 30/08-2011 від 30.08.2011 р. та
Договором поставки №02/01/05-2013 від 02.01.2013
р., в частині повної та своєчасної
оплати за отриманий товар, з
урахуванням чого та враховуючи приписи
ст. ст. 526, 530, 612, 624, 629, 692 Цивільного
Кодексу України, ст.ст. 181, 193, 224
Господарського кодексу України
просить суд стягнути з відповідача
заборгованість за Договором поставки
№ 30/08-2011 від 30.08.2011 року, яка складається
з суми основного боргу в розмірі 26414,34
грн., 13185,01 грн. - пені, неустойки в
розмірі 1202,67 грн., заборгованість за
Договором поставки № 02/01/05-2013 від 02.01.2013
року, яка складається з суми основного
боргу в розмірі 21040,00 грн., 10220,64 грн. -
пені, 3% неустойки 2104,00 грн., 6770,05 грн. та
судовий збір в розмірі 1827,00 грн.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 04.08.2014 року
було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її розгляд у
відкритому судовому засіданні на 26.08.2014
року о 12:15 год.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 26.08.2014 року
розгляд справи було відкладено на
22.09.2014 року о 10:45 год.

До господарського суду Харківської
області 22.09.2014 року від позивача
надійшла заява про зменшення позовних
вимог (вх.№ 32920), відповідно до якої
просить суд стягнути з відповідача
суму основного боргу в розмірі 33 066,66
грн., пеню в розмірі 11044,83 грн.,
неустойку у вигляді штрафу в розмірі
3306,67 грн. та судовий збір в розмірі 1827,00
грн.

Надані документи були прийняті судом
до розгляду, досліджені та долучені до
матеріалів справи.

Представник позивача в призначене
судове засідання не з'явився, вимоги
ухвали суду не виконав, про час та місце
проведення судового засідання був
повідомлений належним чином, про що
свідчить поштове повідомлення про
вручення №940.

Представник відповідача в призначене
судове засідання не з'явився, вимоги
ухвали суду не виконав, про час та місце
проведення судового засідання був
повідомлений належним чином, про що
свідчить поштове повідомлення про
вручення №680.

Дослідивши надану позивачем заяву про
зменшення позовних вимог, суд виходить
з наступного.

Враховуючи, що згідно ст. 22 ГПК України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі, збільшити розмір позовних
вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених ст. 5 цього кодексу в цій
частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог. До
початку розгляду господарським судом
справи по суті позивач має право
змінити предмет або підставу позову
шляхом подання письмової заяви, суд
прийняв заяву позивача як таку, що не
суперечить інтересам сторін та діючому
законодавству та продовжує розгляд
справи з урахуванням цих змін.

Беручи до уваги, що відповідно до
статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування і подання
доказів покладено на сторони, а також з
огляду на те, сторони були попередженні
про розгляд справи за наявними
матеріалами у разі їх нез'явлення в
засідання суду, суд згідно за статтею 75
Господарського процесуального кодексу
України розглядає справу за наявними в
ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення присутніх
представників сторін, повністю,
всесторонньо, за своїм внутрішнім
переконанням, яке ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом, оцінивши надані
сторонами докази та надаючи правову
кваліфікацію викладеним обставинам
справи з урахуванням фактичних та
правових підстав позовних вимог
учасників судового процесу,
користуючись принципом об'єктивної
істини, принципами добросовісності,
розумності та справедливості суд,
виходить з наступного.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України визначає договір як
домовленість двох або більше сторін, що
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч.1 ст.712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 2 ст.712 Цивільного кодексу
України встановлює, що до договору
поставки застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж, якщо інше
не встановлено договором, законом або
не випливає з характеру відносин
сторін.

30.08.2011 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Шауманн Агрі УА", м.
Лубни (позивачем, постачальником) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Дельта", м. Харків
(відповідачем, покупецем) було укладено
договір поставки № 30/08-2011, відповідно
до умов якого позивач зобов'язався в
порядку та на умовах визначених
Договором передати покупцеві у
власність, а покупець зобов'язався на
умовах, визначених Договором прийняти
та оплатити вітамінно-мінеральні
кормові добавки та премікси для
сільськогосподарських тварин,
силосуючі засоби та обладнання для
внесення силосуючих засобів (товар).

Відповідно до ч.1 ст.662 Цивільного
кодексу України продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, визначений
договором купівлі-продажу.

Як вбачається із матеріалів
справи, позивач належним чином
виконував умови договору поставки №
30/08-2011 від 30.08.2011 року, а саме поставив
відповідачу товар на загальну суму 22
440,00 грн., що підтверджується
видатковими накладними №509 від 05.07.2012
року на суму 5440,00 грн., № 662 від 30.08.2012
року на суму 7000,00 грн., № 898 від 19.12.2012
року на суму 10 000,00 грн. (арк.с. 28, 29, 31)

Судом встановлено, що відповідач
отримав вищенаведений товар на
загальну суму 22440,00 грн., про що свідчать
Довіреності за № 170/1 від 05.07.2012 року,
№ 226 від 28.08.2012 року, №337 від 18.12.2012 року
(арк.с. 28а, 30, 32), що також
підтверджується підписом
уповноваженого представника
відповідача та печаткою підприємства
відповідача на видаткових накладних.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором
або актами цивільного законодавства
не встановлений інший строк оплати
товару.

Пунктом п.3.1. - п. 3.3 Договору поставки №
30/08-2011 від 30.08.2011 року передбачено
обов`язок відповідача сплачувати
поставлені позивачем товари шляхом
переказу відповідних грошових коштів
на поточний рахунок постачальника, на
протязі 30 днів з дня поставки (додаток
до договору).

Як вбачається з матеріалів справи
відповідач отримав товар на загальну
суму 22440,00 грн., проте сплати останній
частково на суму 10413,34 грн., а тому не
сплаченою залишилась сума в розмірі
12026,66 грн.

Окрім того, між сторонами у справі
02.01.2013 року було укладено договір
поставки № 02/01/05, відповідно до умов
якого позивач зобов'язався в порядку та
на умовах визначених Договором
передати покупцеві у власність, а
покупець зобов'язався на умовах,
визначених Договором прийняти та
оплатити вітамінно-мінеральні кормові
добавки та премікси для
сільськогосподарських тварин,
силосуючі засоби та обладнання для
внесення силосуючих засобів (товар).

Як вбачається із матеріалів
справи, позивач належним чином
виконував умови договору поставки №
02/01/05 від 02.01.2013 року, а саме поставив
відповідачу товар на загальну суму 23
460,00 грн., що підтверджується
видатковими накладними №544 від 23.08.2013
року на суму 6900,00 грн., № 653 від 08.10.2013
року на суму 8280,00 грн., № 745 від 08.11.2013
року на суму 8280,00 грн. (арк.с. 33, 35, 37)

Судом встановлено, що відповідач
отримав вищенаведений товар на
загальну суму 23 460,00 грн., про що
свідчать Довіреності за № 267 від 23.08.2013
року, № 316 від 08.10.2013 року, №353 від
08.11.2013 року (арк.с. 34, 36, 38), що також
підтверджується підписом
уповноваженого представника
відповідача та печаткою підприємства
відповідача на видаткових накладних.

Пунктом п.3.1. - п. 3.3 Договору поставки №
02/01/05 від 02.01.2013 року передбачено
обов`язок відповідача сплачувати
поставлені позивачем товари шляхом
переказу відповідних грошових коштів
на поточний рахунок постачальника, на
протязі 30 днів з дня поставки (додаток
до договору).

Як вбачається з матеріалів справи
відповідач отримав товар на загальну
суму 23 460,00 грн., проте сплати останній
частково на суму 2420,00 грн., а тому не
сплаченою залишилась сума в розмірі
21040,00 грн.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні
положення, зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Враховуючи вказані обставини та те, що
відповідач не надав суду жодного
доказу, який би спростовував наявність
заборгованості перед позивачем, свого
контррозрахунку позовних вимог, хоча
мав можливість скористуватись своїми
процесуальними правами та надати
документи в обґрунтування своєї
позиції по справі, суд дійшов висновку
про те, що позовна вимога позивача в
частині стягнення заборгованості за
Договором поставки № 30/08-2011 від 30.08.2011
року в сумі 12026,66 грн. та за Договором
поставки № 02/01/05 від 02.01.2013 року в сумі
21040,00 грн., всього на зальну суму 33066,66
грн. (сума основного боргу) правомірна
та обґрунтована, така, що не
спростована відповідачем, тому
підлягає задоволенню.

Крім того, представник позивача
просить суд стягнути з відповідача
пеню за Договором поставки № 30/08-2011 від
30.08.2011 року та Договором поставки №
02/01/05 від 02.01.2013 року в загальній сумі 11
044,83 грн., та неустойку у вигляді
штрафу в сумі 3306,67 грн.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до п.5.6. Договору поставки №
30/08-2011 від 30.08.2011 року та Договору
поставки № 02/01/05 від 02.01.2013 року, за
прострочку оплати товару відповідач
сплачує позивачу пеню у розмірі 0,2 % від
простроченої суми за кожний день
прострочки.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов`язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до ч.6. ст. 232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши нарахування пені в сумі
11044,83 грн., нарахованої по кожній
накладній окремо, суд приходить до
висновку, що дане нарахування
відповідає ст. 232 Господарського
кодексу України, проте не відповідає
положенням ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов`язань", адже
розмір її нарахування перевищує
подвійну облікову ставку
Національного банку України, з
урахуванням чого позовні вимоги в
частині стягнення пені підлягають
частковому задоволенню, а саме,
задоволенню підлягає пеня у розмірі 2
141,41 грн., в частині стягнення пені в
розмірі 8903,42 грн., суд відмовляє.

Окрім того, п. 5.7. Договору поставки №
30/08-2011 від 30.08.2011 року та Договору
поставки № 02/01/05 від 02.01.2013 року,
передбачено, що у разі необґрунтованої
відмови від виконання свої зобов'язань
сторона , що порушила цей Договір,
зобов'язана сплатити іншій стороні
неустойку в розмірі 10% від розміру
невиконаного зобов'язання.

Перевіривши нарахування неустойку у
вигляді штрафу в сумі 3306,67 грн., суд
приходить до висновку, що даний
розрахунок не суперечить вимогам
чинного законодавства, нарахований
вірно, з урахуванням чого позовні
вимоги в частині стягнення неустойку
у вигляді штрафу в сумі 3306,67 грн.
підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст. 49 ГПК України
та постановою № 18 від 26.12.2011 р. Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції". Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, судові витрати у даній справі
покладаються на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 11, 525, 526, 530, 611 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 49, 75, ст.ст.
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дельта", м. Харків
(61017, м.Харків, вул.Пащенківська, 11, ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Шауманн
Агрі УА", м. Лубни (37500, Полтавська
область, м. Лубни, вул.І. Франка, буд. 1,
) суму заборгованості за
Договором поставки № 30/08-2011 від 30.08.2011
року в розмірі 12026,66 грн., за Договором
поставки № 02/01/05 від 02.01.2013 року в
розмірі 21040,00 грн., пеню в розмірі 2 141,41
грн., штраф в розмірі 3306,67 грн. та
судовий збір в розмірі 1483,95 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В частині стягнення пені в розмірі 8903,42
грн. - відмовити.

Повне рішення складено 26.09.2014 р.

Суддя А.М. Буракова

922/3208/14