ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"08" вересня 2014 р.Справа № 916/2764/14

За позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "Пасажирська канатна
дорога"

до відповідача: Управління Інженерного
захисту території міста та розвитку
узбережжя Одеської міської ради

про стягнення 944 732,20 грн.

Суддя Цісельський О.В.

Представники сторін:

Від позивача: Вигнанюк Т.Л., довіреність
від 23.04.2014р.

Від відповідача: Ягупенко Д.Г.,
довіреність №01-115 від 29.02.2014р.

Відповідно до ст.77 ГПК України в
судовому засіданні оголошувалась
перерва з 07.08.2014р. до 11 год. 40 вх. 08.09.2014р.

СУТЬ СПОРУ: Позивач, товариство з
обмеженою відповідальністю
"Пасажирська канатна дорога", звернувся
до господарського суду Одеської
області з позовною заявою про
стягнення з Управління Інженерного
захисту території міста та розвитку
узбережжя Одеської міської ради 944 732,20
грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 14.07.2014р. позовну заяву
(вх.№2811/14) прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі,
присвоєно №916/2764/14 та
справу призначено до розгляду в
судовому засіданні.

Клопотання відповідача про залучення
КП "Агробуд" у якості третьої особи, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні
відповідача(вх.№2-3263/14 від 07.08.2014р.)
судом не задоволено, з підстав його
недоведеності.

Представник позивача заявлені позовні
вимоги підтримує та просить суд
задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача заявлені
позивачем позовні вимоги не визнає та
просить суд відмовити у їх задоволенні
з підстав, викладених у запереченнях
(вх.№20561/14 від 07.08.2014р.)

В процесі розгляду справи учасниками
процесу були надані додаткові докази,
які оглянуті судом та залучені до
матеріалів справи.

Відповідно до ст.85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Дослідивши в відкритому судовому
засіданні матеріали справи, надані
сторонами докази, заслухавши
пояснення представників сторін, суд
встановив:

25 січня 2002р. між Управлінням
Інженерного захисту території міста та
розвитку узбережжя Одеської міської
ради (Орендодавець) та орендним
підприємством "Пасажирська канатна
дорога" (Орендар) було укладено договір
оренди берегозахисних споруд №4,
згідно п.1.1. якого Орендодавець передає,
згідно розпорядження міського голови
№1533-01р від 25.12.2001р, а Орендар приймає у
тимчасове платне використання
комплекс берегозахистних споруд у
вигляді штучного пляжу площею 2 100 кв.
метрів, згідно схеми, яка є невід'ємною
частиною цього Договору, за адресою:
пляж "Отрада", з метою надання послуг
відпочиваючим.

Відповідно до п.п.1.3., 1.4. Договору, цей
Договір діє з 01 січня 2002 року до 31
грудня 2006 року терміном на двадцять
п'ять років. В разі, якщо не одна із
сторін не вимагала росторження
договору у письмовому вигляді впродовж
календарного місяця після закінчення
діючого Договору, Договір має бути
пролонгованим до 31 грудня наступного
календарного року.

Із змісту п.2.1. Договору вступ Орендаря
у користування спорудами настає
одночасно з підписанням сторонами
Договору оренди та Акту
прийому-передачі вказаних споруд.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що
орендна плата перераховується
Орендодавцю щомісячно, не пізніше 15
числа поточного місяця, з урахуванням
щомісячного індексу інфляції відносно
сум орендної плати (Додаток №1).

Згідно п.п.4.8., 4.9., 4.10. Договору усі
поліпшення технічного стану
орендованого майна за рахунок коштів
Орендаря мають бути виконані тільки на
підставі письмової згоди Орендодавця,
за узгодженою Орендодавцем
проектно-кошторисною документацією.
Забезпечити проведення робіт
техперсоналом Орендодавця по плановим
обстеженням технічного стану
орендованих споруд. Виконувати
необхідні ремонтно-профілактичні
роботи по підтриманню належного
технічного стану та забезпеченню
берегозахисних функцій орендованих
споруд згідно приписів Управління за
рахунок коштів Орендаря без
компенсації орендної плати, якщо
необхідність цих робіт виникла при
умовах неналежної експлуатації споруд.

На підставі акту прийому-передачі
відповідач передав позивачу частини
штучного пляжу в районі пляжу "Отрада".

11.10.2007р. відповідач звернувся до
позивача з приписом (вих.№10-1144) щодо
здійснення ремонту бун №6-6в.

12 липня 2010р. між Управлінням
Інженерного захисту території міста та
розвитку узбережжя Одеської міської
ради (Орендодавець) та товариством з
обмеженою відповідальністю
"Пасажирська канатна дорога" (Орендар)
було укладено договір оренди
берегозахисної споруди №107-ор, згідно
п.1.1. Орендодавець передає, а Орендар
приймає в термінове платне
користування берегозахисну споруду, у
вигляді ділянки штучного піщаного
пляжу "Отрада" між буною №6-в та
траверсом №7 першої черги
берегозахисних споруд, площею 3 150,0 м2,
терміном на 15 років, відповідно до
схеми, що є невід'ємною частиною даного
Договору (додаток №1), вартість якої
визначена незалежною оцінкою та
відповідно до акту оцінки (додаток 2)
складає - 388 500,00 грн. (триста вісімдесят
вісім тисяч п'ятсот грн. 00 коп.). Цільове
використання об'єкта оренди: надання
громадянам платних послуг
оздоровчо-пляжного сервісу підвищеної
якості.

Відповідно до п.2.1. Договору Орендар
вступає в термінове платне
користування майном у термін,
зазначений у Договорі, але не раніше
дати підписання сторонами Договору й
акта приймання-передачі майна (Додаток
3).

Пунктами 3.2. Договору встановлено, що
орендна плата перераховується
Орендодавцеві щомісяця до 5 числа
поточного місяця, з урахуванням
щомісячного індексу інфляції.

Зі змісту п.п.4.1.4., 4.1.8., 4.1.14. Договору
вбачається, що Орендар зобов'язаний
здійснювати за рахунок власних коштів,
у терміни і в обсягах зазначених
Приписами Орендодавця,
ремонтно-відновлювальні і
профілактичні роботи з метою підтримки
берегозахисних функцій пляжу, якщо
такі погіршилися в результаті порушень
при експлуатації, або техногенних
процесів. Здійснювати поліпшення
орендованого майна, що впливають на
зміну його вартості, тільки після
підписання Сторонами додаткової угоди
до договору, яка обґрунтована
проектно-кошторисною документацією,
погодженою з Орендодавцем. Додаткова
угода складається у вигляді письмового
документа, скріплюється підписами й
печатками сторін. Утримувати ділянку
штучного пляжу у технічному стані, який
гарантує виконання нею берегозахисних
функцій та протягом всього строку
оренди виконувати за рахунок власних
коштів: роментно-профілактичні роботи,
що утримують пляжну смугу від розмивів,
інших неприпустимих експлуатаційних
погіршень, при технічній необхідності
зробити поповнення пляжу піском,
приймати іншізаходи щодо ремонту
берегозахисної споруди - у терміни й
обсягах, встановлених Орендодавцем
Приписах.

Умовами п.4-к.1. встановлено, що до
початку експлуатації берегозахисної
споруди виконати за власні кошти:
обстеження (у т.ч. підводне) технічного
стану пляжеутримуючої буни №6-в,
траверсу №7 першої черги ПЗС, хвилелому
між ними та штучного пляжу (обстеження
замовити у ліцензованій проектній
організації). За результатами
обстеження виконати необхідний ремонт
за розробленою та затвердженою у
встановленому порядку документацією, у
т.ч. капітальний ремонт берегозахисної
споруди у вигляді ділянки штучного
піщаного пляжу - поповнити піском до
проектних відміток за розробленою та
затвердженою у встановленому порядку
документацією.

Даний Договір укладений терміном на 15
(п'ятнадцять) років та діє: з 12.07.2010 року
по 31.12.2025 року (п.7.1. Договору).

На підставі акту приймання-передачі
від 12.07.2010р. відповідач передав
позивачу частини штучного пляжу в
районі пляжу "Отрада".

12.01.2012р. позивач звертався до
відповідача з листом №12/01/12/01 з
проханням направити спеціалістів
створення сумісної комісії з
обстеження пляжу, а також
берегозахисних споруд та подальшого
складання дефектного акту.

24.02.2012р. позивач звернувся до
відповідача з листом щодо затвердження
кошторисної документації.

20.05.2014р. позивач листом №20/05/14-02
повідомив відповідача, що на виконання
приписів та договорів оренди позивачем
було здійснено підрядні роботи на
загальну суму 944 732,00 грн., що
підтверджується актами виконаних
робіт, у зв'язку з чим просив
відповідача відшкодувати в повному
обсязі вартість цих виконаних
підрядних робіт.

20.05.2014р. відповідач листом №05-705
відмовив позивачу у відшкодуванні
вартості виконаних підрядних робіт,
зазначивши про безпідставність такої
вимоги щодо відкшодування витрат на
проведення таких робіт, оскільки
ремонтно-відновлювальні і
профілактичні роботи з метою підтримки
берегозахисних функцій пляжу є
обов'язком орендаря, встановленим
договором.

Позивач, не погодившись із відмовою
відповідача відшкодувати вартість
викониних підрядних робіт на суму 944
732,00 грн. був змушений звернутись до
господарського суду Одеської області
із даним позовом за захистом своїх
порушених прав та охоронюваних законом
інтересів.

Дослідивши обставини справи, суд
дійшов висновку, що заявлені позовні
вимоги не підлягають задоволенню, з
наступних правових підстав.

У відповідності до ст.11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини. Правочин, різновидом якого є
договори - основний вид правомірних дій
- це волевиявлення осіб, безпосередньо
спрямовані на виникнення, зміну або
припинення цивільних прав і обов'язків.
При цьому, ст.12 ЦК України передбачає,
що особа здійснює свої цивільні права
вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права в разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало
до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в
натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової)
шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом. Суд може відмовити у
захисті цивільного права та інтересу
особи в разі порушення нею положень
частин другої - п'ятої статті 13 цього
Кодексу.

Частини 1, 4 ст.202 ЦК України визначають,
що правочином є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

За приписами ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним. Правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Приписами ст.193 Господарського кодексу
України встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором. Застосування
господарських санкцій до суб'єкта, який
порушив зобов'язання, не звільняє цього
суб'єкта від обов'язку виконати
зобов'язання в натурі, крім випадків,
коли інше передбачено законом або
договором, або управнена сторона
відмовилася від прийняття виконання
зобов'язання. Управнена сторона має
право не приймати виконання
зобов'язання частинами, якщо інше не
передбачено законом, іншими
нормативно-правовими актами або
договором, або не випливає із змісту
зобов'язання. Зобов'язана сторона має
право виконати зобов'язання
достроково, якщо інше не передбачено
законом, іншим нормативно-правовим
актом або договором, або не випливає із
змісту зобов'язання. Зобов'язана
сторона має право відмовитися від
виконання зобов'язання у разі
неналежного виконання другою стороною
обов'язків, що є необхідною умовою
виконання. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином. Управнена
сторона, приймаючи виконання
господарського зобов'язання, на вимогу
зобов'язаної сторони повинна видати
письмове посвідчення виконання
зобов'язання повністю або його частини.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певні дії (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. При цьому,
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому
числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. Одностороння відмова
від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається. В свою чергу, порушенням
зобов'язання, відповідно до ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін в силу положень
ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається
лише у випадках, встановлених
договором або законом.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1, 3 ст.283 ГК України
передбачено, що за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.
Орендар зобов'язаний своєчасно і в
повному обсязі сплачувати орендну
плату.

Відповідно до п.п.1,2 ст.762 Цивільного
кодексу України за користування майном
з наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.
Плата за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Згідно з ч.6 ст.283 ГК України до відносин
оренди застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Як встановлено судом при укладанні
вищенаведених договорів оренди,
сторони погодили всі істотні умови цих
договорів, зокрема й свої обов'язки, які
мають виконуватись належним чином.

Приймаючи до уваги те, що укладеними
договорами оренди встановлено
обов'язок позивача здійснювати за
рахунок власних коштів, у терміни і в
обсягах зазначених Приписами
Орендодавця, ремонтно-відновлювальні і
профілактичні роботи з метою підтримки
берегозахисних функцій пляжу.

При цьому, судом встановлено, що
зазначеними договорами оренди не
визначено обов'язку відповідача щодо
відшкодування витрат позивача на
відновлювально-профілактичні роботи, а
на думку суду погодження Управлінням
Інженерного захисту території міста та
розвитку узбережжя Одеської міської
ради кошторисної документації з
позивачем на роботи, передбачені
п.п.4-к.1, 4-к.1.1, 4-к1.2. договору оренди
берегозахисної споруди №107-ор не тягне
за собою обов'язку відповідача для
відшкодування таких витрат позивача.

Крім того, п.4.6. "Правил устаткування та
експлуатації пляжів міста Одеси"
встановлено, що джерелом фінансування
протиаварійного ремонту чи
реконструкції орендованих ділянок
пляжів, є переважно, власні кошти
користувача (орендаря), що
передбачається договором оренди, а у
разі особливих природних чи
техногенних обставин - кошти бюджету
міста.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи
докази у справі в їх сукупності,
законодавство, що регулює спірні
правовідносини, суд відмовляє
товариства з обмеженою
відповідальністю "Пасажирська канатна
дорога" у задоволені позову в повному
обсязі.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У позові товариства з обмеженою
відповідальністю "Пасажирська канатна
дорога" - відмовити повністю.

Рішення господарського суду Одеської
області набирає чинності у порядку ст.85
ГПК України.

Повний текст рішення складено
15.09.2014р.

Суддя
О.В. Цісельський