ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2014 р.
Справа № 923/996/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Нікітенка С.В. при
секретарі Дудар І.І, розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Кредитні
ініціативи", м. Бровари Київської
області

до товариства з обмеженою
відповідальністю
"Югтранзитсервіс-Агропродукт", с.

Новорайськ Бериславського району
Херсонської області

про стягнення 43565736,51 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Салтан Р.В., Яковенко О.В. -
представники, довіреність від 09.07.2014р.

від відповідача: Андросюк І.С. -
представник, довіреність від 25.07.2014р.

Суть спору: Товариство з
обмеженою відповідальністю "Кредитні
ініціативи" (позивач) звернулось до
суду з позовом, в якому просить
стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю
"Югтранзитсервіс-Агропродукт"
(відповідач) заборгованість у розмірі
43565736,51 грн., з якої: 34039624,01 грн. - сума
основного боргу, 2218318,16 грн. - сума
інфляційних втрат, 4862536,97 грн. - сума
пені та 2445257,37 грн. - сума 3 % річних.
Судовий збір позивач просить суд
покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує посиланнями на умови
договору поставки №27/04-16 ВЭ-А 2010 від
27.04.2010р., умови договору факторингу №01
від 03.06.2014р., положення ст.ст. 536, 625, 693 ЦК
України.

Ухвалою суду від 31.07.2014р. заяву ТОВ
"Кредитні ініціативи" про вжиття
заходів до забезпечення позову
задоволено частково та відповідно
накладено арешт на грошові кошти ТОВ
"Югтранзитсервіс-Агропродукт" в межах
суми 34039624,01 грн.

Ухвалою суду від 31.07.2014р.
відповідно до положень ч.3 ст. 69 ГПК
України суд продовжив строк вирішення
спору по справі № 923/996/14 на п'ятнадцять
днів - до 23.09.2014р.

02 вересня 2014 року до суду від
відповідача надійшло клопотання, в
якому просить на підставі ст. 79 ГПК
україни зупинити провадження у справі
№ 923/996/14 до набрання законної сили
судовим рішенням у справі №910/1762/14, яка
розглядається господарським судом м.
Києва.

В обґрунтування заявленого
клопотання відповідач посилається на
ті обставини, що 20.08.2014 року
господарським судом міста Києва
порушено провадження у справі №910/1762/14
за позовом ТОВ
"Югтранзитсервіс-Агропродукт" до ТОВ
"Кредитні ініціативи" та ТОВ "Волари
Експорт" про визнання недійсним
договору факторингу №01 від 03.06.2014р.
Позовні вимоги обґрунтовані
відсутністю належних повноважень у
сторін договору на укладення вказаного
правочину, що в свою чергу порушує
права та інтереси відповідача у справі
№923/996/14. Справа №910/1762/14 та справа
№923/996/14 є пов'язаними, оскільки
предметом позову по першій справі є
визнання недійсним договору, за яким у
ТОВ "Кредитні Ініціативи" виникає право
майнової вимоги до ТОВ
"Югтранзитсервіс-Агропродукт" по
другій справі. В свою чергу задоволення
позову по справі №910/1762/14 виключає
можливість задоволення позову у справі
№923/996/14. Встановлення недійсності
договору факторингу не може бути
встановлено у даному провадженні,
оскільки встановлення даного факту є
предметом розгляду іншої справи. Дане
клопотання з додатком суд прийняв до
розгляду та долучив до матеріалів
справи. Представники
позивача у судовому засіданні
заперечили проти задоволення
вищезазначеного клопотання, та надали
письмове пояснення, в якому зазначають,
що клопотання відповідача про
зупинення провадження у даній справі
спрямоване на умисне затягування
строків вирішення спору.

Також у судовому засіданні
представник відповідача подав
клопотання, в якому просить суд
застосувати строк позовної давності в
один рік до вимоги про стягнення суми
пені у розмірі 4862536,97 грн. Дане
клопотання суд прийняв до розгляду та
долучив до матеріалів справи.

Представники позивача у судовому
засіданні 23.09.2014р. позовні вимоги
підтримали у повному обсязі.

Відповідач відзив на позовну
заяву не надав, але у судовому
засіданні 23.09.2014р. представник
відповідача надав усні пояснення, в
яких заперечив проти задоволення
позовних вимог, так як у позивача
відсутні належні правові підстави для
звернення до суду з даним позовом,
оскільки договір факторингу №01 від
03.06.2014р. укладено з порушенням норм
чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд -

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що
27.04.2010 року між ТОВ "Волари Експорт"
(надалі - покупець) та ТОВ
"Югтранзитсервіс-Агропродукт" (надалі -
продавець або відповідач) був
укладений договір поставки № 27/04-16
ВЭ-АФ 2010 (надалі - договір поставки),
відповідно до умов якого, продавець
зобов'язався передати, а покупець
прийняти і оплатити товар -
сільськогосподарську продукцію,
згідно з умовами договору поставки та
додатками до нього.

Відповідно до абз.2 п.6 договору
поставки, загальна сума договору
складає 56026887,74 грн. (п'ятдесят шість
мільйонів двадцять шість тисяч
вісімсот вісімдесят вісім гривень 74
коп.), в тому числі ПДВ - 9 337 814,62 грн.
(дев'ять мільйонів триста тридцять сім
тисяч вісімсот чотирнадцять гривень 62
коп.).

Сторони узгодили, що продавець
здійснює поставку товару на умовах EXW
Франко-Елеватор (Міжнародні правила
тлумачення торгових термінів
"ІНКОТЕРМС" в редакції 2000р.). Продавець
здійснює поставку товару партіями і в
строки, згідно з додатками до договору
поставки.

Відповідно до умов п.9 договору
поставки від 27.04.2010р. сторони визначили,
що покупець перераховує на
розрахунковий рахунок продавця 100%
вартості кожної партії товару на
умовах і в строки, вказаних у
відповідних додатках до договору
поставки.

На виконання умов договору
поставки, 27.04.2010р. сторони уклали
Додаток № 1 до договору поставки № 27/04-16
ВЭ-АФ 2010, від 27.04.2010р., яким визначили
умови поставки та розмір партії товару,
відповідно до яких, відповідач
зобов'язався поставити партію
соняшнику у кількості 18148,826 тонн,
вартістю 55662450,01 грн. у строк до 01.05.2010р.,
а покупець зобов'язався оплатити 100%
вартості партії соняшнику протягом
трьох днів з моменту укладення цього
договору.

29 квітня 2010 року ТОВ "Волари
Експорт" здійснило перерахунок
обумовленої договором поставки
передоплати на рахунок відповідача у
розмірі 55662450,01 грн., що підтверджується
платіжним дорученням № 659 від 29.04.2010р.
(а.с. 33).

В порушення умов договору
поставки відповідач не здійснив
поставку товару.

У зв'язку з неможливістю
здійснити поставку товару, та
керуючись нормами п.10 договору
поставки, якою передбачено, що у
випадку прострочення поставки товару
на строк більше 10 днів, покупець вправі
переглянути ціну товару або розірвати
договір в односторонньому порядку, а
продавець зобов'язаний здійснити
повернення всіх раніше отриманих на
його рахунок грошових коштів отриманих
за цим договором, відповідач здійснив
часткове повернення суми передоплати,
а саме:

- 15.02.2011р. було перераховано на
рахунок ТОВ "Волари Експорт" - 14411000,00
грн.;

- 10.03.2011р. - повернено 3800000,00 грн.
(копія платіжного доручення №659 від
10.03.2011р.;

- 28.03.2011р. - повернено 318500,00 грн. та
3093326,00 грн.;

- 27.01.2012р. - повернено 794741,73 грн.

Стан розрахунків між
підприємствами відображено в акті
звірки взаєморозрахунків станом на
01.03.2014р., який підписаний обома
сторонами без претензій та зауважень
(а.с. 36).

З даного акта слідує, що станом на
01.03.2014р. борг відповідача перед ТОВ
"Волари Експорт" за договором поставки
складає 34039624,01 грн.

З викладеного слідує, що ТОВ
"Волари Експорт" виконало свої
зобов'язання за договором поставки у
повному обсязі, здійснивши авансовий
платіж в строки передбачені договором.
При цьому, відповідач не виконав свої
обов'язки постачальника, прострочивши
фактичне здійснення поставки товару.

Отже, відповідно до норм чинного
законодавства та умов договору
поставки, покупець набув статусу
кредитора за грошовим зобов'язанням,
оскільки п.10 договору поставки
передбачений обов'язок продавця
здійснити повернення перерахованих на
його рахунок коштів у разі
неможливості здійснення поставки
товару, і відповідно кореспондуюче
йому право покупця вимагати такого
виконання.

Позивач - ТОВ "Кредитні
ініціативи" обґрунтовує своє право
звернення з даним позовом до суду, з
вимогою стягнення з відповідача 43567736,51
грн. боргу укладеним 03.06.2014 року з ТОВ
"Волари Експорт" договору факторингу
№01 (надалі - договір факторингу), за
яким фактор зобов'язався передати
грошові кошти в розпорядження клієнта
за плату, а клієнт зобов'язався
відступити факторові свої права
грошової вимоги до боржників за
основними договорами в розмірі та на
умовах передбачених цим договором (п.2.1.
договору факторингу).

Про уступку права вимоги
повернення авансового платежу та інших
платежів відповідача було повідомлено
в передбаченому законом порядку шляхом
надсилання листа-повідомлення (а.с. 27).

Відповідно до умов п.2.3. договору
факторингу, після переходу прав вимоги
до фактора останній стає кредитором по
відношенню до боржників та набуває
відповідні права вимоги.

Опис, характеристика, обсяг та
розмір прав вимоги до боржників за
основними договорами, що відступаються
фактору клієнтом за договором
факторингу визначено в додатку № 1 до
договору факторингу №1 від 03.06.2014 року.

Матеріали справи свідчать, за
договором факторингу позивачу було
відступлено право вимоги за договором
поставки №27/04-16 ВЭ-АФ 2010 від 27.04.2010р.,
який укладений між ТОВ "Волари Експорт"
та відповідачем, а саме: право вимоги
повернення авансового платежу у
розмірі 34039624,01 грн.; право вимоги сплати
неустойки (пені, штрафів) у випадку
невиконання чи неналежного виконання
боржником зобов'язань за договором
поставки; інші, крім зазначених вище,
права грошової вимоги, строк платежу за
якими настав (наявна вимога), а також
права вимоги, які виникнуть в
майбутньому (майбутня вимога) на
підставі договору поставки; інші
будь-які права вимоги до боржника за
договором поставки, що існують на
момент укладення цього договору та/або
виникають в майбутньому відповідно до
умов договору поставки.

З викладеного слідує, що позивач
набув прав та обов'язків кредитора у
зобов'язані, що виникли за договором
поставки, та відповідно захисту
порушених прав та інтересів в судовому
порядку.

У зв'язку із не поставкою товару
та не поверненням відповідачем суми
передоплати у розмірі 34039624,01 грн.,
позивач звернувся до суду з вимогою
стягнути з відповідача 43565736,51 грн.
заборгованості.

Таким чином, виник спір, який
підлягає вирішенню у судовому порядку.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, з'ясувавши обставини
справи та перевіривши їх доказами,
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Пунктом першим статті 193
Господарського Кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 265
Господарського кодексу України, за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами ч.2 ст. 712 Цивільного
кодексу України встановлено, що до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно з приписами ст. 509 ЦК
України, зобов'язання є
правовідношенням, у якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь іншої сторони (кредитора) певну
дію (передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші), чи
утриматися від виконання певних дій, а
інша сторона має право вимагати
виконання такого обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526
Цивільного кодексу України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших правових
актів, а за відсутності таких умов та
вимог - відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст. 530 ЦК
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до умов п.3 додатку №1
до договору поставки - строк поставки
даної партії до 01 травня 2010р. включно.

Таким чином, відповідно до умов п.3
додатку №1 до договору поставки
відповідач зобов'язаний був в строк до
01.05.2010р. включно, поставити ТОВ "Волари
Експорт" продукцію.

Відповідач в порушення умов
договору продукцію позивачу взагалі не
поставив.

Надалі, у період з 15.02.2011р. по 27.01.2012р.
відповідач частково повернув ТОВ
"Волари Експорт" суму передоплати у
розмірі 21622826,00 грн.

Суд вважає, що дані дії відповідача
свідчать про визнання свого обов'язку,
передбаченого п.10 договору поставки,
здійснити повернення усіх отриманих
грошових коштів, отриманих від покупця
за договором поставки.

Станом на час звернення позивача з
позовом до суду, відповідач так і не
повернув позивачу суму передоплати у
розмірі 34039624,01 грн.

Таким чином, оскільки поставка
відповідачем продукції у встановлений
договором строк не відбулась, з вини
самого ж відповідача, позивач має право
вимагати у відповідача повернення суми
попередньої оплати товару у розмірі
34039624,01 грн., на підставі ч.2 ст. 693 ЦК
України.

Так, частиною другою статті 693 ЦК
України передбачено право покупця у
разі порушення продавцем строку
передання йому попередньо оплаченого
товару або пред'явити вимогу про
передання оплаченого товару, або
вимагати повернення суми попередньої
оплати (тобто відмовитися від
прийняття виконання).

Зі змісту зазначеної норми права
вбачається, що умовою її застосування є
неналежне виконання продавцем свого
зобов'язання зі своєчасного передання
товару покупцю, а у разі настання такої
умови покупець має право діяти
альтернативно, тобто або вимагати
передання оплаченого товару від
продавця, або вимагати повернення суми
попередньої оплати.

Можливість обрання певно
визначеного варіанта правової
поведінки боржника є виключно правом
покупця, а не продавця.

Як зазначалось вище, відповідач у
період з 15.02.2011р. по 27.01.2012р. повернув
частково покупцю суму передоплати
товару у розмірі 21622826,00 грн.

Таким чином, позивач виявив намір
скористатися правом і повернути суму
попередньої оплати товару у розмірі
55662450,01 грн.

Відтак, враховуючи, що відповідач
не передав покупцю товар у
встановлений договором строк, суд
погоджується з позицією позивача про
стягнення з відповідача перерахованої
суми передоплати у розмірі 34039624,01 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов
до висновку, що вимога позивача про
стягнення з відповідача суми
передоплати товару у розмірі 34039624,01
грн., є документально обґрунтованою та
нормативно доведеною, а тому
задовольняється судом.

Крім того, позивачем за
прострочене відповідачем зобов'язання
нараховано відповідачу за період з
01.02.2012р. по 30.04.2014р. суму інфляційних
втрат у розмірі 2218318,16 грн. та за період
з 28.01.2012р. по 20.06.2014р. суму 3% річних у
розмірі 2445257,37 грн.

Стаття 625 ЦК України допускає, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Індекс інфляції є статистичною
інформацією, яка щомісячно надається
Держкомстатом та публікується в газеті
"Урядовий кур'єр" та на офіційному
веб-сайті Державного комітету
статистики України (http://www.ukrstat.gov.ua).
Вимагати сплати суми боргу з
врахуванням індексу інфляції є правом
кредитора. Індекс інфляції,
застосований у розрахунку відповідача,
відповідає таким даним.

В разі, якщо сторони в договорі не
передбачили сплату процентів річних та
їх розмір, підлягають сплаті три
проценти річних від простроченої суми
за весь час прострочення. Проценти
річних є самостійною формою
цивільно-правової відповідальності за
порушення грошових зобов'язань та
можуть стягуватися поряд із пенею.

Перевіривши розрахунок сум
інфляційних втрат та 3% річних,
наведений позивачем, суд визнав його
обґрунтованим.

Доказів сплати нарахованих сум
інфляційних втрат у розмірі 2218318,16 грн.
та 3% річних у розмірі 2445257,37 грн.,
відповідачем суду не надано, а отже
вони підлягають задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги в
частині стягнення сум інфляційних
втрат та 3% річних підлягають
задоволенню, оскільки вони погоджені
та розраховані у встановленому законом
порядку.

Щодо вимоги позивача в частині
стягнення суми пені за період з 20.06.2013р.
по 20.06.2014р. у розмірі 4862536,97 грн., то вона
задоволенню не підлягає, з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що за умовами п.10
договору поставки у випадку прострочки
поставки товару у строк більше 10 днів,
продавець зобов'язаний здійснити
повернення усіх отриманих грошових
коштів.

Відповідно до умов п.3 додатку №1 до
договору поставки строк поставки
товару становить до 01.05.2010р. включно.

Таким чином, покупець з 12.05.2010 року
набув право вимоги на стягнення з
відповідача суми пені за несвоєчасно
виконане зобов'язання.

Згідно частини 6 статті 232 ГК
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України передбачено,
що перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Таким чином, початком для
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання
буде день, наступний за днем, коли воно
мало бути виконано. Нарахування
санкцій триває протягом шести місяців,
якщо інше не передбачено законом або
договором.

Отже, з огляду на приписи ст.ст. 232
ГК України, 253 ЦК України, позивачу пеню
слід було обраховувати за період з
12.05.2010р. по 12.11.2011р.

З огляду на викладене, суд вважає,
що нарахування позивачем пені за
період з 20.06.2013р. по 20.06.2014р. є
безпідставним та необґрунтованим, а
тому дана вимога задоволенню не
підлягає.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34
ГПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки
ті докази, які мають значення для
справи.

Обставини справи, які відповідно
до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Щодо клопотання відповідача про
зупинення провадження у справі № 923/996/14
до набрання законної сили судовим
рішенням у справі №910/1762/14, яка
розглядається господарським судом м.
Києва, суд зазначає наступне.

ТОВ "Югтранзитсервіс-Агропродукт"
звернулось до господарського суду м.
Києва з позовною заявою про визнання
договору недійсним лише 15.08.2014р., тобто
під час розгляду справи № 923/996/14,
провадження в якій було порушено ще
09.07.2014р.

Суд також звертає увагу
відповідача, що продовжений
процесуальний строк вирішення спору по
справі № 923/996/14 спливає 23.09.2014р., що
позбавляє суд права в подальшому при
поновленні провадження у справі
повторно продовжити строк розгляду
спору.

Суд також вважає за необхідне
зазначити, що метою зупинення
провадження у справі до розгляду
пов'язаної з нею справи є виявлення
обставин, підстав, фактів тощо, що не
можуть бути з'ясовані та встановлені у
даному процесі, проте які мають
значення для справи, провадження у якій
зупинено.

Як роз'яснено у п. 2.17 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013 р. № 11 «Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними», якщо спір про
визнання недійсним правочину
(господарського договору) вирішується
одночасно з розглядом іншим судом
іншої справи, позовні вимоги в якій
ґрунтуються на цьому ж правочині
(зокрема, про стягнення коштів,
витребування майна тощо), то наведене
згідно з частиною першою статті 79 ГПК
України може з урахуванням обставин
конкретної справи бути підставою для
зупинення провадження у такій іншій
справі до закінчення розгляду справи
про визнання правочину (господарського
договору) недійсним.

Отже, зупинення провадження у справі
про стягнення коштів до вирішення
справи, предметом якої є визнання
недійсним договору, на підставі якого
заявлена вимога про стягнення коштів, є
правом, а не обов'язком суду, і
вирішуючи питання про зупинення або
про відмову у зупиненні провадження у
справі суд має враховувати обставини
конкретної справи.

Водночас, суд, з урахуванням
викладеного, дійшов висновку, що
порушення провадження у справі
предметом позову у якій є визнання
недійсним договору, не перешкоджає
з'ясуванню обставин у справі №923/996/14
про стягнення заборгованості за
вказаним договором.

У даному випадку відсутня така
умова зупинення провадження у справі
як неможливість розгляду справи,
оскільки у межах цієї справи суд вправі
самостійно встановити обставини, які
встановлюються іншим судом в іншій
справі.

Одночасно суд роз'яснює, що
відповідач не позбавлений права, в разі
задоволення позовних вимог у справі
№910/1762/14, звернутися до суду з заявою
про перегляд судового рішення у справі
№ 923/996/14 за нововиявленими обставинами.

Таким чином, суд відмовляє
відповідачу у задоволенні клопотання
про зупинення провадження у справі №
923/996/14.

Усні заперечення відповідача в
частині невизнання позовних вимог
підлягають відхиленню, як такі, що не
відповідають чинному законодавству і
не ґрунтуються на належних доказах.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
заявлені позивачем вимоги підлягають
частковому задоволенню.

Судовий збір на підставі ст. 49 ГПК
України покладається на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення і повідомлено
представникам сторін про дату
складення повного рішення.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю
"Югтранзитсервіс-Агропродукт" (74360,
Херсонська область, Бериславський
район, с. Новорайськ, вул. Промислова, 3,
код ЄДРПОУ - 33731096) на користь товариства
з обмеженою відповідальністю "Кредитні
ініціативи" (07400, Київська область, м.
Бровари, бульвар Незалежності, 14, код
ЄДРПОУ - 35326253) суму основного боргу у
розмірі 34039624,01 грн., суму інфляційних
втрат у розмірі 2218318,16 грн., суму 3%
річних у розмірі 2445257,37 грн. та 64923,26 грн.
судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Наказ видати стягувачу після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 29.09.2014р.

Суддя
С.В.
Нікітенко