м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/12258/14 14.08.14

За позовом Публічного
акціонерного товариства "Київенерго"
до Державного підприємства
Готельний комплекс "Національний"
управління справами Верховної Ради
України про стягнення 909 687,40
грн. Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Левченко В.І. (дов. №
91/2013/08/16-2 від 16.08.2013 року)від відповідача
Бондар О.Т. (дов. б/н від 21.05.2014 року)

Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 14 серпня 2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Публічне акціонерне товариство
"Київенерго" (надалі по тексту - позивач)
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом до Державного
підприємства Готельний комплекс
"Національний" управління справами
Верховної Ради України (надалі по тесту
- відповідач) про стягнення 909 687,40 грн., з
яких 828 541,27 грн. основної
заборгованості за договором № 520705 на
постачання теплової енергії у гарячій
воді від 15.04.2000 року, 37 124,56 грн.
пені, 35 350,52 грн. інфляційної складової
боргу та 8 071, 05 грн. три проценти річних,
а також просить суд покласти на
відповідача судові витрати.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 26.06.2014 року порушено
провадження у справі № 910/12511/14, розгляд
справи призначено на 22.07.2014 року.

21.07.2014 року через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшли документи на
часткове виконання вимог ухвали суду.

У судовому засіданні 22.07.2014 року
представник відповідача подав
клопотання про відкладення розгляду
справи.

Представник позивача у судовому
засіданні щодо вирішення поданого
клопотання про відкладення розгляду
справи поклався на розсуд суду.

Суд, розглянувши подане відповідачем
клопотання про відкладення розгляду
справи, дійшов висновку про його
задоволення.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 22.07.2014 року розгляд справи
було відкладено на 14.08.2014 року.

Через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва 08.008.2014
року від позивача надійшла заява про
уточнення позовних вимог до якої
додано довідку про надходження коштів
від відповідача за договором № 520705 на
постачання теплової енергії у гарячій
воді від 15.04.2000 року. Відповідно до
заяви про уточнення позовних вимог
позивач просить суд припинити
провадження у даній справі в частині
стягнення суми основного боргу у
розмірі 427 787,84 грн. та стягнути з
відповідача 400 753,43 грн. основного боргу,
37 124,56 грн. пені, 35 350,52 грн. інфляційної
складової боргу та 8 071,05 грн. три
проценти річних.

Подана позивачем приймається судом до
розгляду, позовні вимоги розглядаються
з урахуванням заяви поданої у судовому
засіданні 08.08.2014 року.

У судовому засіданні 14.08.2014 року
представник позивача підтримав
позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні 14.08.2014 року надав усні
пояснення по справі, в яких заперечив
проти задоволення позовних вимог та
надав суду платіжне доручення, № 876 від
12.08.2014 року яке свідчить про сплату
відповідачем на користь Публічного
акціонерного товариства "Київенерго"
суми заборгованості у розмірі 32 131,80
грн.

Розглянувши подані сторонами
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, суд -

В С Т А Н О В И В:

15 квітня 2000 року між Акціонерною
енергопостачальною компанією
"Київенерго", правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
"Київенерго" (енергопостачальна
організація) та Державним
підприємством Готельний комплекс
"Національний" управління справами
Верховної Ради України (абонент) було
укладено договір № 520705 на постачання
теплової енергії у гарячій воді (надалі
по тексту - Договір), предметом якого є
постачання, користування та своєчасна
сплата в повному обсязі спожитої
теплової енергії у гарячій воді, на
умовах, передбачених цим Договором.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що при
виконанні умов даного договору, а також
при вирішенні всіх питань, що
необумовлені цим договором, сторони
зобов'язуються керуватися тарифами,
затвердженими Київською міською
державною адміністрацією (КМДА), чинним
законодавством України.

Згідно з пунктом 2.2.1 Договору,
енергопостачальна організація
зобов'язалась постачати теплову
енергію у вигляді гарячої води на
потреби: опалення та вентиляцію - в
період опалювального сезону; гарячого
водопостачання - протягом року; в
кількості та в обсягах згідно з
Додатком № 1 до цього Договору.

У відповідності до пункту 2.3.1 Договору,
абонент зобов'язався додержуватися
кількості споживання теплової енергії
по кожному параметру в обсягах, які
визначені у Додатку № 1 до Договору, не
допускаючи їх перевищення, та
своєчасно сплачувати вартість
спожитої теплової енергії

Пунктом 2.3.2. Договору сторони погодили,
що абонент зобов'язується виконувати
умови та порядок оплати, в обсягах і в
терміни, які передбачені в Додатку № 4
до Договору.

Згідно з пунктом 5 Додатку № 4 до
Договору абонент щомісяця з 12 по 15
число самостійно отримує у районному
відділенні теплозбуту № 5 за адресою:
вул. Товарна, буд. 1, розрахункова група,
табуляграму фактичного споживання
теплової енергії за попередній період,
акт звірки на початок розрахункового
періоду (один примірник оформленого
акту звірки абонент повертає в РВТ).

Договір набуває чинності з дня його
підписання, та діє до 31.12.2000 року (пункт
8.1. Договору).

Пунктом 8.4. Договору сторони погодили,
що Договір вважається пролонгованим на
кожний наступний рік, якщо за місяць до
закінчення строку його дії про його
припинення не буде письмово заявлено
однією із сторін.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначив про неналежне
виконання відповідачем своїх
зобов'язань згідно з договором № 520705 на
постачання теплової енергії у гарячій
воді від 15.04.2000 року, внаслідок чого, у
останнього, за період з 01.09.2013 року по
01.05.2014 року, виникла заборгованість
перед Публічним акціонерним
товариством "Київенерго" у розмірі 828
541,27 грн.

В процесі розгляду даної справи,
відповідачем було здійснено часткову
оплату суми основного боргу у розмірі
461 006,29 грн., що підтверджується
платіжним дорученням № 677 від 27.06.2014
року на суму 328 737,10 грн., платіжним
дорученням № 792 від 23.07.2014 року на суму
100 137,39 грн., платіжним дорученням № 876
від 12.08.2014 року на суму 32 131,80 грн., а
також, довідкою про надходження коштів
від Державного підприємства Готельний
комплекс "Національний" управління
справами Верховної Ради України,
наданою позивачем.

Відповідач у своєму відзиві на позов
заперечив проти задоволення позову,
посилаючись на неможливість негайного
погашення суми основного боргу,
оскільки сплата заборгованості
здійснюється Державним підприємством
Готельний комплекс "Національний"
управління справами Верховної Ради
України лише після отримання коштів з
казначейства.

Також, відповідач заперечив проти
стягнення з Державного підприємства
Готельний комплекс "Національний"
управління справами Верховної Ради
України пені у розмірі 37 124,56 грн.,
посилаючись на існування форс-мажорних
обставин, які, у відповідності до пункт
6.4. Договору виключають застосування
штрафних санкцій.

Оцінивши наявні в справі докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, суд
приходить до висновку, що провадження
у справі в частині стягнення основного
боргу у розмірі 461 006,29 грн. підлягає
припиненню, а інші позовні вимоги
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України передбачено, що однією
із підстав виникнення цивільних прав
та обов'язків є договори та інші
правочини.

Частиною 1 статті 173 Господарського
кодексу України визначено, що
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Умови спірного Договору свідчать про
те, що за своєю правовою природою він є
договором енергопостачання, а тому
права та обов'язки сторін визначаються
в тому числі положеннями параграфу 3
глави 30 Господарського кодексу
України.

У відповідності до частини 1 статті 275
Господарського кодексу України, за
договором енергопостачання
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі-енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

У відповідності до положень частин 6, 7
статті 276 Господарського кодексу
України, розрахунки за договорами
енергопостачання здійснюються на
підставі цін (тарифів), встановлених
відповідно до вимог закону. Оплата
енергії, що відпускається,
здійснюється, як правило, у формі
попередньої оплати. За погодженням
сторін можуть застосовуватися планові
платежі з наступним перерахунком або
оплата, що провадиться за фактично
відпущену енергію.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про
теплопостачання" тарифи на теплову
енергію, реалізація якої здійснюється
суб'єктами господарювання, що займають
монопольне становище на ринку, є
регульованими. Тарифи на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії затверджуються
органами місцевого самоврядування,
крім теплової енергії, що виробляється
суб'єктами господарювання, що
здійснюють комбіноване виробництво
теплової і електричної енергії та/або
використовують нетрадиційні та
поновлювані джерела енергії, на
підставі розрахунків, виконаних
теплогенеруючими,
теплотранспортуючими та
теплопостачальними організаціями за
методиками, розробленими центральним
органом виконавчої влади у сфері
теплопостачання.

У відповідності до статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу. Не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме, з відомостей обліку споживання
теплової енергії та облікових карток
відповідач в порушення умов договору
та чинного законодавства не виконав
взяті на себе зобов'язання по оплаті
отриманої енергії, у зв'язку з чим в
останнього, за період з 01.09.2013 року по
01.05.2014 року, виникла заборгованість
перед позивачем за спожиту теплову
енергію в розмірі 461 006,29 грн.

Водночас, судом встановлено, що
відповідач, в процесі розгляду даної
справи, сплатив суму основної
заборгованості у розмірі 461 006,29 грн.

Господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
статті 80 Господарського
процесуального кодексу України),
зокрема, у таких випадках:

- припинення існування предмета спору
(наприклад, здійснене у встановленому
порядку скасування оспорюваного акта),
якщо між сторонами у зв'язку з цим не
залишилося неврегульованих питань;

- спір врегульовано самими сторонами
шляхом перерахування боргу (передачі
майна чи усунення перешкод у
користуванні ним) після звернення
кредитора з позовом за умови подання
доказів такого врегулювання.

Оскільки, зобов'язання відповідача
перед позивачем в частині оплати
основної суми боргу у розмірі 461 006,29
грн. за поставлену теплоенергію
припинились, то предмет спору в цій
частині заявлених позовних вимог між
сторонами у справі відсутній, а отже
провадження у справі в цій частині
підлягає припиненню.

Таким чином, суд припиняє провадження
по справі № 910/12258/14 в частині стягнення
461 006,29 грн. основного боргу, у зв'язку з
відсутністю предмету спору.

Частиною 1 статті 625 Цивільного
кодекуУкраїни передбачено, що боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Враховуючи те, що наявні у справі
матеріали свідчать про
обґрунтованість вимог позивача до
Державного підприємства Готельний
комплекс "Національний" управління
справами Верховної Ради України в
частині стягнення 368 621,63 грн. основного
боргу за спожиту теплову енергію, позов
Публічного акціонерного товариства
"Київенерго" про стягнення з Державного
підприємства Готельний комплекс
"Національний" управління справами
Верховної Ради України 368 621,63 грн.
основного боргу за договором за
договором № 520705 на постачання теплової
енергії у гарячій воді від 15.04.2000 року,
визнається судом таким, що підлягає
задоволенню.

Також, позивачем заявлена вимога щодо
стягнення з відповідача 37 124,56 грн.
пені, 35 350,52 грн. інфляційної складової
боргу та 8 071,05 грн. три проценти річних.

Пунктом 7 Додатку № 4 до Договору
сторони погодили, що
енергопостачальною організацією
нараховується пеня в розмірі 0,5 % за
кожний день, до моменту його повного
погашення, але не більше суми,
обумовленої чинним законодавством
України.

Пунктом 1 статті 216 Господарського
кодексу України встановлено що,
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Згідно з пунктом 1 статті 218
Господарського кодексу України,
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері
господарювання.

Відповідно до статті 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 6 статті 231
Господарського кодексу України,
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

У відповідності до частини 1 статті 549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Судом встановлено, що відповідачем в
процесі розгляду даної справи
здійснено оплату суми основної
заборгованості у розмірі 461 006,29 грн.

Зважаючи на вищенаведене, суд
приходить до висновку, що добровільне
виконання відповідачем своїх
зобов'язань перед позивачем щодо
сплати суми основного боргу свідчить
про визнання останнім факту наявності
відповідної заборгованості.

Посилання відповідача на існування
форс-мажорних обставин, які стали
причиною невиконання Державним
підприємством Готельний комплекс
"Національний" управління справами
Верховної Ради України своїх
зобов'язань за Договором, відхиляються
судом, оскільки в матеріалах справи
відсутні будь-які докази існування
таких обставин та повідомлення про них
позивача, як це передбачено пунктом 6.4.2.
Договору.

Таким чином, встановивши прострочення
відповідача щодо оплати боргу за
Договором, беручи до уваги пункт 7
Додатку № 4 до Договору, суд приходить
до висновку про задоволення вимог
позивача про стягнення з відповідача
пені, за період з листопада 2013 року по
травень 2014 року, у розмірі 37 124,56 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" сплата трьох
процентів від простроченої суми (якщо
інший розмір не встановлений договором
або законом) не має характеру штрафних
санкцій і є способом захисту майнового
права та інтересу кредитора шляхом
отримання від боржника компенсації
(плати) за користування ним
утримуваними коштами, належними до
сплати кредиторові.

Приймаючи до уваги вищенаведені
приписи Цивільного кодексу України
щодо наявності у позивача права за
порушення грошового зобов'язання
відповідачем вимагати сплати останнім
3% річних від простроченої суми,
перевіривши здійснений позивачем
розрахунок, суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
"Київенерго" про стягнення з Державного
підприємства Готельний комплекс
"Національний" управління справами
Верховної Ради України трьох процентів
річних на загальну суму 8 071,05 грн.,
нарахованих за період з 01.09.2013 року по
01.05.2014 року.

Згідно з положеннями пунктів 3.1, 3.2
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" інфляційні
нарахування на суму боргу, сплата яких
передбачена частиною другою статті 625
Цивільного кодексу України, не є
штрафною санкцією, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення в їх сплаті. Зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Враховуючи положення частини 2 статті
625 Цивільного кодексу України,
перевіривши здійснений позивачем
розрахунок інфляційних втрат, суд
вважає, що позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства "Київенерго"
про стягнення з Державного
підприємства Готельний комплекс
"Національний" управління справами
Верховної Ради України інфляційних
нарахувань за період з 01.09.2013 року по
01.05.2014 року на загальну суму 35 350,52 грн. є
обґрунтованими.

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (стаття 34 Господарського
процесуального кодексу України).

Зважаючи на вищенаведене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства "Київенерго" є
обґрунтованими, підтверджені
належними доказами, а тому є такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати з судового збору покладаються
на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
статтями 4, 49, 80, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Провадження у справі № 910/12258/14 в
частині стягнення 461 006,29 грн. основного
боргу - припинити.

2. В іншій частині позов задовольнити.

3. Стягнути з Державного підприємства
Готельний комплекс "Національний"
управління справами Верховної Ради
України (01021, м. Київ, вул. Липська, буд.
5, ) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Київенерго" (01001, м. Київ, площа
Івана Франка, 5, , рахунок
№ 1 у ВАТ "Ощадбанк" у м. Києві та
Київській обл., МФО 322669) 368 621 (триста
шістдесят вісім тисяч шістсот двадцять
одну) грн. 63 коп. основного боргу за
спожиту теплову енергію, 37 124
(тридцять сім тисяч сто двадцять
чотири) грн. 56 коп. пені, 8 071 (вісім тисяч
сімдесят одну) грн. 05 коп. три проценти
річних, 35 350 (тридцять п'ять тисяч
триста п'ятдесят) грн. 52 коп.
інфляційних нарахувань, 18 193
(вісімнадцять тисяч сто дев'яносто три)
грн. 75 коп. витрат на сплату судового
збору.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 14.08.2014 року

Суддя
С.В. Стасюк