ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2014 р.
Справа № 911/4737/13

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агроінвест-Борзна",

м. Борзна

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "АМАКО Україна",

с. Проліски

про стягнення 900 653 грн. 17 коп.

Суддя - Мальована Л.Я.

Представники:

згідно протоколу судового засідання.

Обставини справи:

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача 900 653 грн. 17 коп.
заборгованості яких: 800 000 грн. 00 коп. -
сума основного боргу згідно договору
поставки сільськогосподарської
продукції № 2604/000655 від 29.09.2010 р., 29 770 грн.
98 коп. - інфляційні, 70 882 грн. 19 коп. - 3%
річних.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки не повідомив суд належним чином.
Відповідач просить суд відмовити
позивачу в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, суд встановив:

29 вересня 2010 р. між відповідачем та
Дочірнім підприємством «Агроінвест»
ТОВ «Борзна - Агроінвест»,
правонаступником якого є позивач
укладено Договір поставки
сільськогосподарської продукції №
2604/000655, за умовами якого постачальник
зобов'язується поставити, а покупець
прийняти та оплатити
сільськогосподарську продукцію, а
саме: кукурудзу для кормових потреб
урожаю 2010 року, в кількості, у строки і
на умовах, передбачених у цьому
Договорі.

Згідно п. 2.1 Договору, кількість товару
складає 500, 000 (п'ятсот) тон.

Відповідно до п. 2.3 Договору, загальна
вартість Товару складає 800000, 00
(вісімсот тисяч) гривень, з урахуванням
ПДВ 20%.

Згідно п. 4.1 Договору покупець здійснює
оплату вартості товару шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок постачальника в строк
до 31.12.2010 року, за умови виконання
постачальником зобов'язання з поставки
товару.

Відповідно до п. 4.2 Договору моментом
поставки товару постачальником
вважається фактична його передача
покупцеві на елеваторі та надання
покупцю оригіналу видаткової
накладної на товар.

Згідно із п. 4.3. Договору за обопільною
згодою сторін оплата за Товар може
проводитися шляхом взаємозаліку
заборгованостей по Договорам
(Контрактам) між Сторонами. Цей факт
скріплюється Актом взаємозаліку, який
підписується обома сторонами та є
невід'ємною частиною цього Договору.

Згідно п. 8.1 Договору прострочення
строків оплати товару має своїм
наслідком обов'язок покупця сплатити
постачальнику пеню у розмірі 0,1% від
вартості неоплаченого товару за кожний
день прострочення по день оплати
включно.

Відповідно до п. 11.1 договір вступає в
силу з моменту підписання і діє до 31
грудня 2010 року, а в частині
відшкодування збитків та оплати
штрафних санкцій - до повного виконання
зобов'язань сторонами.

Позивач стверджує, що на виконання умов
договору поставив відповідачу товар на
загальну суму 800 000 грн. 00 коп., на
підтвердження чого надав суду
видаткові накладні: № РН-0001121 від
30.09.2010р. на суму 204 000 грн. 00 коп., №
РН-0001136 від 02.10.2010 року на суму 495 120 грн.
00 коп., № РН-0001152 від 04.10.2010 року на суму
100 880 грн. 00 коп.

Відповідач проти позову заперечує з
огляду на те, що ТОВ «АМАКО Україна» в
межах договору № 2604/000655 від 29 вересня
2010 року отримало від ДП «Агроінвест»
Товар - кукурудзу згідно із накладною №
РН-0001121 від 30 вересня 2010 року в
кількості 127,5 тон на суму 204 000 грн. 00
коп. та згідно із накладною № РН-0001152
від 04 жовтня 2010 року в кількості 63,05 тон
на суму 100 880 грн. 00 коп. Вартість
отриманого Товару від ДП «Агроінвест»
в сумі 304 880,00 гривень за договором №
2604/000655 від 29 вересня 2010 року була
повністю оплачена в порядку
визначеному сторонами згідно із п. 4.3.
Договору шляхом проведення заліку
взаємної заборгованості згідно із
Актами взаємозаліку від 06 травня 2011
року та від 01 лютого 2012 року, які
містяться в матеріалах справи.

Відповідно до наданих Товариством з
обмеженою відповідальністю «АМАКО
Україна» заперечень товар за накладною
№ РН-0001136 від 02.10.2010 року на суму 495 120
грн. 00 коп. підприємство не отримувало,
в зв'язку з чим просило призначити
судову почеркознавчу експертизу та
поставити на розгляд експертом
питання: чи виконано підпис від імені
особи - ОСОБА_1 у спірній видатковій
накладній.

Позивач подав до суду заперечення на
відзив відповідача, в яких посилався на
те, що між сторонами не проводилось
взаємозаліку заборгованості згідно
актів взаємозаліку від 06.05.2011 року та
від 01.02.2012 року, в зв'язку з чим заявив
клопотання про призначення судової
технічної та почеркознавчої
експертизи та просив поставити на
розгляд експерта питання: чи нанесений
відтиск печатки ДП «Агроінвест» ТОВ
«Борзна-Агроінвест» та підпис в акті
взаємозаліку від 06.05.2011 року від імені
ОСОБА_2

Ухвалою суду від 12.02.2014 року у справі
було призначено судову почеркознавчу
та технічну експертизи, а справу
скеровано до Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз.

Згідно висновку експертів КНДІСЕ №
2552/2553/14-32 від 08.07.2014 року підпис від
імені ОСОБА_1, розміщений в графі
«Отримав(ла)_____» у видатковій накладній
№ РН-0001136 від 02.10.2010 року, виконаний не
ОСОБА_1, а іншою особою.

Відповідно до висновку КНДІСЕ №
2554/14-33/2862/14-34/6001/14-32 від 24.06.2014 року
питання «Чи виконано підпис в графі
«директор» від імені ОСОБА_2 у акті
взаємозаліку від 06.05.2011 року тією
особою, від імені якої він зазначений,
чи іншою особою?» експертом не
вирішувалось із причин відсутності
порівняльних зразків підписів ОСОБА_2,
а щодо відтиску печатки від імені ТОВ
«Агроінвест» в наданому на експертизу
Акті взаємозаліку від 06.05.2011 року, то
його нанесено в той самий період часу,
яким і датований цей документ - в травні
2011 року.

Суд приходить до висновку, що позивачем
не доведено факту поставки товару за
видатковою накладною № РН-0001136 від
02.10.2010 року, а заборгованість за
поставку товару № РН-0001121 від 30 вересня
2010 року в кількості 127,5 тон на суму 204 000
грн. 00 коп. та згідно із накладною №
РН-0001152 від 04 жовтня 2010 року в кількості
63,05 тон на суму 100 880 грн. 00 коп. була
повністю оплачена в порядку
визначеному сторонами згідно із п. 4.3.
Договору шляхом проведення заліку
взаємної заборгованості згідно із
Актами взаємозаліку від 06 травня 2011
року та від 01 лютого 2012 року.

Згідно ст. ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно п. 2.5. Постанови Пленуму
Вищого Господарського суду України від
26.12.11 № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", будь-які подані
учасниками процесу докази (в тому
числі, зокрема, й стосовно інформації у
мережі Інтернет) підлягають оцінці
судом на предмет належності і
допустимості. Вирішуючи питання щодо
доказів, господарські суди повинні
враховувати інститут допустимості
засобів доказування, згідно з яким
обставини справи, що відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За вказаних обставин, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги позивача є
необґрунтованими, недоведеними та
такими, що не підлягають задоволенню,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на позивача.

Що стосується витрат за проведення
експертизи то вони покладаються на
обидві сторони, оскільки відповідно до
ухвали суду від 23.04.2014 року, витрати за
проведення почеркознавчої експертизи
були покладені на відповідача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України,
суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Суддя
Мальована Л.Я.