ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2014 р.Справа № 922/3467/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Смірнової О.В.

при секретарі судового засідання
Ямщикової М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "НВП Інженерні
технології", м. Полтава до
Товариства з обмеженою
відповідальністю виробничо -
технічного підприємства
"Теплоенергопром", м. Харків про
стягнення 52289,30 грн. за участю
представників сторін:

позивача - Остриниці Н.М., довіреність №
78 від 19.09.2014 р.;

відповідача - не з"явився;

ВСТАНОВИВ:

18 серпня 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "НВП Інженерні
технології", м. Полтава, звернулось до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю виробничо -
технічного підприємства
"Теплоенергопром", м. Харків, 45125,10 грн.
основного боргу, 5685,76 грн. інфляційних
витрат, 1478,44 грн. 3% річних, та 1827 грн.
судового збору, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що відповідач в порушення
умов договору № 35/06-2013 від 06.06.2013 р. не
виконав свої зобов"язання щодо оплати
за товар.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 20 серпня 2014
року було прийнято вказану позовну
заяву, порушено провадження у справі та
призначено її розгляд на 03 вересня 2014
року.

02 вересня 2014 року представник позивача
надав додаткові документи, які
долучені судом до матеріалів справи.

03 вересня 2014 року представник
відповідача надав до суду клопотання, в
якому просив суд відкласти розгляд
справи, у зв"язку з неможливістю
представника прибути у судове
засідання.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 03 вересня 2014
року було відкладено розгляд справи на
22 вересня 2014 року.

22 вересня 2014 року позивач надав заяву
про збільшення позовних вимог, в якій
просив суд стягнути з відповідача 45125,10
грн. основного боргу, 5685,76 грн.
інфляційних витрат, 1478,44 грн. 3% річних
та 5000 грн. витрат на оплату правової
допомоги.

Оскільки у відповідності до ст. 22 ГПК
України позивач має право до прийняття
рішення по справі змінити підставу або
предмет позову, збільшити або зменшити
розмір позовних вимог і це не порушує
чиїх - небудь прав та охоронюваних
законом інтересів, суд приймає заяву
про збільшення позовних вимог до
розгляду та розгляд справи
продовжується з їх урахуванням.

22 вересня 2014 року представник позивача
у судовому засіданні підтримував
збільшені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове
засідання не з"явився, документів,
витребуваних ухвалою, суду не надав,
про час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, про що
свідчить поштове повідомлення № 027073/1.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та
документами.

Розглянувши матеріали
справи, повно та всебічно дослідивши
обставини та докази на їх
підтвердження, вислухавши
уповноваженого представника позивача,
судом встановлено наступне.

06 червня 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "НВП
Інженерні технології" (позивач) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю виробничо -
технічного підприємства
"Теплоенергопром" (відповідач) був
укладений договір № 35/06-2013 (надалі -
договір), у відповідності до умов якого
в порядку та на умовах, визначених у
цьому договорі, позивач зобов"язується
передати у власність відповідача
товар, а відповідач, в свою чергу,
прийняти його та оплатити у кількості
та за ціною (вартістю), що наводяться в
рахунках на оплату та видаткових
накладних, оформлених до даного
договору, що є невід"ємною його
частиною.

Пунктом 3.1 договору сторонами
погоджено, що ціна товару, що
продається за цим договором,
визначається у видаткових накладних до
договору.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що
оплата ціни товару здійснюється в
національній валюті України
безготівково шляхом банківського
переказу грошових коштів на поточний
рахунок позивача на підставі
отриманого від позивача рахунку -
фактури протягом 3-х банківських днів з
моменту отримання рахунку - фактури.
Сторони в заявках до договору можуть
визначити інший порядок здійснення
оплати за товар.

Сторони до договору уклали
специфікації № 1 від 06.06.2013 р. та № 2 від
29.07.2013 р., в яких визначена вартість
товару, яка складає 39305,09 грн. та 5820,01
грн., та зазначені умови оплати - на
протязі 5-ти днів після отримання
товару.

Позивачем були виставлені до оплати
відповідачу рахунки-фактури № 168 від
06.06.2013 р. на суму 27305,03 грн., № 173 від 14.06.2013
р. на суму 12000 грн., № 226 від 29.07.2013 р. на
суму 5820,01 грн.

Позивачем було поставлено відповідачу
товар на загальну суму 45125,04 грн. на
підставі видаткових накладних № 125 від
19.06.2013 р., № 126 від 19.06.2013 р., № 214 від 25.09.2013
р., які підписані обома сторонами.

З боку відповідач товар був отриманий
уповноваженою особою на підставі
довіреностей № 270 від 18.06.2013 р., № 462 від
24.09.2013 р., які видані на отримання
цінностей від Товариства з обмеженою
відповідальністю "НВП Інженерні
технології", м. Полтава.

Як було вище зазначено, сторони
узгодили порядок оплати - на протязі
5-ти днів після отримання товару.

Проте відповідач за товар не
розрахувався.

Як свідчать матеріали справи, між
сторонами був складений акт звірки
звіряння, відповідно до якого
заборгованість відповідача перед
позивачем складає 45125,10 грн. Вказаний
акт підписаний обома сторонами та
скріплений печатками сторін.

Внаслідок не виконання прийнятих на
себе зобов"язань щодо оплати товару, у
відповідача виникла заборгованість у
сумі 52289,30 грн. (основний борг з
урахуванням 3% річних та інфляційних
витрат), що і стало підставою для
звернення до господарського суду з
відповідним позовом.

Ст. 655 ЦК України визначено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є
обов"язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вказані обставини та
вимоги ст.526 Цивільного Кодексу
України, а саме те, що зобов"язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться, приймаючи до
уваги, що відповідач не надав суду
жодного документу, який би
спростовував наявність заборгованості
перед позивачем, хоча мав можливість
скористуватись своїми процесуальними
правами та надати документи в
обґрунтування своєї позиції по справі,
суд дійшов висновку про те, що позовна
вимога позивача в частині стягнення
основного боргу в сумі 45125,10 грн.
правомірна та обґрунтована, така, що не
спростована відповідачем, тому
підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 525 ЦК України встановлює, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

В розумінні ст.ст. 610, 611 ЦК України,
порушенням зобов"язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов"язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов"язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Судом було здійснено перерахунок суми
інфляційних витрат з жовтня 2013 року по
липень 2014 р. та 3% річних з 24.06.2013 р. по
15.08.2014 р. за допомогою системи
"Законодавство" та встановлено, що
розрахунок позивача є вірним.

Враховуючи викладене, позовна вимога
щодо стягнення з відповідача
інфляційних нарахувань у сумі 5685,76 грн.
та 3% річних у сумі 1478,44 грн. за
прострочення виконання грошового
зобов"язання підлягають задоволенню як
правомірні.

Щодо стягнення з відповідача суми
послуг адвоката у розмірі 5000 грн., суд
зазначає наступне.

Суд встановив, що послуги з правової
допомоги були надані позивачу ОСОБА_2,
який є адвокатом на підставі свідоцтва
№ НОМЕР_2 від 28.05.2009 року про право
заняття адвокатською діяльністю.

Матеріали справи свідчать про те, що
між адвокатом ОСОБА_2 та Товариством з
обмеженою відповідальністю "НВП
Інженерні технології", м. Полтава, був
укладений договір про надання правової
допомоги від 10.08.2014 року.

Факт надання адвокатських послуг
підтверджується видатковим касовим
ордером від 18.08.2014 року про сплату
позивачем адвокату ОСОБА_2 5000 грн.
адвокатських послуг.

Відповідно статті 44 ГПК України оплата
послуг адвоката відноситься до складу
судових витрат, які підлягають сплаті
та при задоволені позову покладаються
на відповідача згідно зі ст. 49 ГПК
України, тому вимоги позивача про
стягнення витрат по оплаті послуг
адвоката у розмірі 5000 грн. підлягають
задоволенню та стягненню з
відповідача.

Стосовно розподілу судового збору суд
керується ч. 1 ст. 49 ГПК, відповідно до
якої у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
судовий збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Таким чином судовий
збір покладається на відповідача.

На підставі ст.ст. 526, ч.1 ст.530, 610, 611, ч. 2
ст. 625 , ст. 629 ЦК України, керуючись ст.ст.
32, 33, 43, 44, ч. 5 ст. 49, ст.ст.82-85 ГПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю виробничо -
технічного підприємства
"Теплоенергопром" (61106, м. Харків, пр.
Московський, 283, код 30237667, р/р № 3553
ПАО "ВБР", МФО 380719) на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю "НВП
Інженерні технології" (36009, м. Полтава,
вул. Визволення, 22, код 3795323, р/р №
ПАТ "Полтавабанк", МФО 331489) 45125,10 грн.
основного боргу, 5685,76 грн. інфляційних
витрат, 1478,44 грн. 3% річних та 5000 грн.
витрат на оплату послуг адвоката.

Видати відповідний наказ після
набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 29.09.2014 р.

Суддя О.В. Смірнова