ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" вересня 2014 р.Справа № 916/3385/14

Господарський суд Одеської області у
складі:

Суддя
Зайцев
Ю.О.

при секретарі судового засідання
Ошарін Д.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: Кресюн А.В. (довіреність
№43 від 25.03.2014 р.);

Від відповідача: Фекліна Л.В.
(довіреність №2995/10 від 26.08.2014 р.);

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Державного
підприємства „Білгород-Дністровський
порт" до Державної екологічної
інспекції Північно-Західного регіону
Чорного моря про стягнення
заборгованості у сумі 963,36грн., суд -

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: Державне підприємство
„Білгород-Дністровський морський
торговельний порт" звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до Державної
екологічної інспекції
Північно-Західного регіону Чорного
моря" про стягнення заборгованості за
надані послуги.

Ухвалою судді господарського суду
Одеської області Зайцева Ю.О. від 22.08.2014
р. за вказаним позовом порушено
провадження з призначенням справи до
розгляду у відкритому судовому
засіданні.

12.09.2014 р. відповідачем подано відзив на
позовну заяву, відповідно до змісту
якого Державна екологічна інспекція
Північно-Західного регіону Чорного
моря" проти поданого позову
заперечувала в повному обсязі.

12.09.2014 р. у судовому засіданні після
повернення з нарадчої кімнати було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення суду в порядку статті
85 ГПК України.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи, суд
встановив:

В обґрунтування поданого позову
Державне підприємство
«Білгород-Дністровський морський
торговельний порт» посилається на те,
що від Державної екологічної інспекції
з охорони довкілля Північно-Західного
регіону Чорного моря було отримано
лист від 22.02.2010 року №08, в якому
Інспекція звертається з проханням щодо
надання плавзасобу для роботи комісії
Інспекції на іноземних судах, які
знаходяться на рейді в морському порту.

Позивач вказує, що на підставі листа
Інспекції від 22.02.2010 року №08
Підприємством було надано послуги з
вивезення екологічної комісії на рейд
порту з метою взяття проб води з т/х
«EREN», «MERTON-1», «NURBALA». Вивіз комісії
здійснювався МБ «Ветеран» 22 лютого 2010
року №3 та судновим журналом МБ
«Ветеран». Послуга з вивезення
екологічної комісії на рейд порту з
метою взяття проб води на іноземних
судах надавалась одноразово на
підставі листа Інспекції, без
укладення договору.

Порт зазначає, що після надання послуг,
на підставі листа №08 від 22.02.2010 року та
наряду №3 від 22.02.2010 року, бухгалтерією
Підприємства було виставлено рахунок
від 22.02.2010 року №785 на суму 963,36 грн.

Вищезазначений рахунок разом з актом
наданих послуг було надіслано на
адресу Замовника 26 лютого 2010 року, що
підтверджується Реєстром на відправку
кореспонденції ДП
«Білгород-Дністровський морський
торговельний порт» за 26 лютого 2010 року.
Проте зазначений рахунок так і не було
сплачено, акт не підписано та не
повернуто.

05.08.2013 року на адресу Інспекції було
надіслано претензію про стягнення
заборгованості вих. №1611. 19.08.2013
року Державне підприємство
«Білгород-Дністровський морський
торговельний порт» отримало відповідь
про відхилення претензії за №4155/10 від
12.08.2013 року.

07.02.2014 року на адресу Інспекції
повторно було надіслано претензію
про стягнення заборгованості вих. №243
від 06.02.2014 року рекомендованим листом з
повідомленням, що підтверджується
Реєстром на відправку кореспонденції
ДП «Білгород-Дністровський морський
торговельний порт» за 07 лютого 2014 року.
На даний час відповіді на претензію
Інспекція не надала, заборгованість не
сплатила.

Таким чином позивач зазначає, що
заборгованість Інспекції за послуги,
наданні Підприємством на підставі
листа №08 від 22.02.2010 року перед ДП
«Білгород-Дністровський морський
торговельний порт» складає 963,36 грн.
(дев'ятсот шістдесят три гривні 36
копійок).

Відповідач у відзиві на позов зазначив,
що вважає позов безпідставним та
таким, що не підлягає задоволенню,
посилаючись на те, що події, на які
посилається позивач відбувались 22.02.2010
року, із змісту позовної заяви
виходить, що вимогу щодо сплати за
надання вказаної послуг, тобто рахунок,
позивачем на адресу відповідача надано
26.02.2010 року, позовна заява до
господарського суду пред'явлена 18.08.2014
року. Також відповідач вказує, що
відомості та посилання на докази в
позовній заяві не мають правового
підґрунтя та є безпідставними, а саме
лист Держекоінспекції від 22.02.2010 року
за №08 ніяким чином не підтверджує
замовлення послуг з вивезення
екологічної комісії на рейд.
Відповідач вказує, що лише 12.08.2013 року
за вхід №2959 на адресу Держекоінспекції
надійшла претензія від Позивача в
додатках до якої було надано рахунок
від 22.02.2010 року №785.

Відповідно до зазначеного рахунку від
22 лютого 2010 року за №785 який
розрахований на підставі Договору №
191/10/53-ХД про платні послуги
екологічного характеру, які надаються
територіальними органами Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України який укладений 25
лютого 2010 року, тобто рахунок був
розрахований раніше чим укладений сам
договір на який йде посилання. Більш
того, у Договорі № 191/10/53-ХД про платні
послуги екологічного характеру, які
надаються територіальними органами
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України який
укладений 25 лютого 2010 року зазначено,
що замовником послуг є саме Державне
підприємство «Білгород - дністровський
морський торговельний порт», а
Держекоінспекція навпаки є Виконавцем.
Після зазначеного зауваження рахунок
був перероблений за тією ж датою, але
розрахований вже з інших підстав. Отже
на думку відповідача, який саме рахунок
нібито надсилався до Держекоінспекції
у 2010 році не відомо.

Проаналізувавши наявні у справі докази
та надавши їм правову оцінку, суд
дійшов наступних висновків.

Так, згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає,
що правочином є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14
Цивільного кодексу України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Позивач в обґрунтування своїх вимог
посилається на лист Інспекції від
22.02.2010 року №08, згідно якого
підприємством було надано послуги з
вивезення екологічної комісії на рейд
порту з метою взяття проб води з т/х
«EREN», «MERTON-1», «NURBALA» без укладення
договору.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію або утриматися від певної
дії, а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст. 526
Цивільного кодексу України та
тотожних умов ст. 193 Господарського
кодексу України, зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства; за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 1 ст. 853 ЦК України
замовник зобов'язаний прийняти роботу,
виконану підрядником відповідно до
договору підряду, оглянути її і в разі
виявлення допущених у роботі відступів
від умов договору або інших недоліків
негайно заявити про них підрядникові.
Якщо замовник не зробить такої заяви,
він втрачає право у подальшому
посилатися на ці відступи від умов
договору або недоліки у виконаній
роботі.

Також за приписами ч. 1 ст. 877 Цивільного
кодексу України підрядник зобов'язаний
здійснювати будівництво та пов'язані з
ним будівельні роботи відповідно до
проектної документації, що визначає
обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які
ставляться до робіт та до кошторису, що
визначає ціну робіт. Підрядник
зобов'язаний виконати усі роботи,
визначені у проектній документації та
в кошторисі (проектно-кошторисній
документації), якщо інше не встановлено
договором будівельного підряду.

В силу положень ст. 882 ЦК України
замовник, який одержав повідомлення
підрядника про готовність до передання
робіт, виконаних за договором
будівельного підряду, або, якщо це
передбачено договором, - етапу робіт,
зобов'язаний негайно розпочати їх
прийняття. Замовник організовує та
здійснює прийняття робіт за свій
рахунок, якщо інше не встановлено
договором. У прийнятті робіт мають
брати участь представники органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування у випадках,
встановлених законом або іншими
нормативно-правовими актами. Замовник,
який попередньо прийняв окремі етапи
робіт, несе ризик їх знищення або
пошкодження не з вини підрядника, у
тому числі й у випадках, коли договором
будівельного підряду передбачено
виконання робіт на ризик підрядника.
Передання робіт підрядником і
прийняття їх замовником оформляється
актом, підписаним обома сторонами. У
разі відмови однієї із сторін від
підписання акта про це вказується в
акті і він підписується другою
стороною.

Частиною 4 ст. 879 Цивільного кодексу
України передбачено, що оплата робіт
провадиться після прийняття
замовником збудованого об'єкта
(виконаних робіт), якщо інший порядок
розрахунків не встановлений за
погодженням сторін.

Згідно ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу
України, якщо договором підряду не
передбачена попередня оплата
виконаної роботи або окремих її етапів,
замовник зобов'язаний сплатити
підрядникові обумовлену ціну після
остаточної здачі роботи за умови, що
роботу виконано належним чином і в
погоджений строк або, за згодою
замовника, - достроково.

Положеннями ст. 843 ЦК України
передбачено, що у договорі підряду
визначається ціна роботи або способи
її визначення.

Проте судом встановлено відсутність
укладеного між сторонами по справі
договору, та суд не погоджується з
позивачем в частині посилань на
замовлення відповідачем послуг на
підставі вказаного листа, оскільки
лист Держекоінспекції від 22.02.2010 р. у за
№08 не є належним доказом, який
підтверджує замовлення послуг з
вивезення екологічної комісії на рейд.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відтак, суд погоджується з позицією
відповідача, що позовна заява
Державного підприємства «Білгород -
Дністровський морський торговельний
порт» є безпідставною та
непідтвердженою належними доказами, а
отже, не підлягає задоволенню.

Крім того, в обґрунтування своїх
заперечень відповідач послався на
пропущення позивачем строку позовної
давності для звернення позивача із
заявленими вимогами.

Позовною давністю, в силу положень ст.
256 ЦК України, є строк, у межах якого
особа може звернутися до суду з вимогою
про захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.
261 ЦК України перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Відповідно до частини першої статті 223
ГК України при реалізації в судовому
порядку відповідальності за
правопорушення у сфері господарювання
застосовуються загальний та скорочені
строки позовної давності, передбачені
ЦК України, якщо інші строки не
встановлено ГК України.

Суд враховує ті обставини, що події, на
які посилається Позивач, відбувались
22.02.2010 року, з матеріалів справи
вбачається, що вимогу щодо сплати за
надання вказаної послуги, тобто
рахунок, позивачем на адресу
відповідача надано 26.02.2010 року, проте
позовна заява до господарського суду
пред'явлена 18.08.2014 року.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що
позивач мав право звернутися до суду з
вимогами до відповідача про стягнення
заборгованості не пізніше 27.02.2013 р.

Згідно п. 4.4.2 вказаної Постанови
Пленуму ВГСУ з урахуванням положення
частини четвертої статті 51 ГПК днем
подання позову слід вважати дату
поштового штемпеля підприємства
зв'язку, через яке надсилається позовна
заява (а в разі подання її
безпосередньо до господарського суду -
дату реєстрації цієї заяви в
канцелярії суду).

Так, пред'явлений позивачем позов
вважається поданим 16.08.2014 р. (відповідно
до штампу відділу поштового зв'язку на
поштовому конверті), в свою чергу
вимоги про стягнення заборгованості по
рахунку 22.02.2010 року №785 вважаються
такими, що заявлені з пропуском
позовної давності.

Відповідно до п. 4 ст. 267 Цивільного
кодексу України сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Таким чином, оцінюючи надані сторонами
докази в сукупності та враховуючи те,
що строк позовної давності по
заявленим вимогам щодо стягнення з
відповідача нарахованої
заборгованості в сумі 963,36 грн. сплинув,
про що було заявлено відповідачем,
відповідно вказані вимоги позивача не
підлягають задоволенню судом.

У зв'язку з тим, що рішення відбулось не
на користь позивача, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати по сплаті
судового збору, понесені позивачем при
подачі позову, відносяться за рахунок
позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України,суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Державного
підприємства „Білгород-Дністровський
морський торговельний порт" до
Державної екологічної інспекції
Північно-Західного регіону Чорного
моря про стягнення заборгованості у
сумі 963,36грн. - відмовити.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку на подання апеляційної скарги,
якщо не буде подано апеляційну скаргу.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст складено та підписано
17.09.2014 р.

Суддя
Ю.О. Зайцев