ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2014 р.Справа № 922/2924/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання
Дородіної І.А.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Харківгаз", м. Харків до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.
Харків про стягнення 11936,13 грн. за
участю представників сторін:

позивача - Василенко Г.В., довіреність №
3926 від 26.12.2013 року;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне
товариство "Харківгаз", звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовом до відповідача -
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, про
стягнення заборгованості в сумі 11936,13
грн. за неналежне виконання умов
мирової угоди, затвердженої ухвалою
господарського суду Харківської
області від 27.02.2012 р. по справі №
5023/10479/11, а також просить суд покласти на
відповідача витрати по сплаті судового
збору.

Позовні вимоги вмотивовано
невиконанням відповідачем
затвердженої господарським судом
Харківської області мирової угоди у
справі № 5023/10479/11.

В призначене судове засідання з'явився
представник позивача, який підтримав
позовні вимоги в повному обсязі. Також
пояснив, що оскільки ухвала
господарського суду Харківської
області від 27 лютого 2012 року по справі
№ 5023/10479/11, якою була затверджена мирова
угода між сторонами, не відповідає
вимогам п. 3, 4, 5, 6 ст.18 Закону України
"Про виконавче провадження", тобто, не
має статусу виконавчого документа,
позивач був змушений звернутися з
позовом до суду про стягнення
заборгованості внаслідок невиконання
мирової угоди відповідачем.

Відповідач свого уповноваженого
представника в судове засідання не
направив, витребуваних судом
документів не надав, про причини неявки
суд не повідомив.

Відповідно до підпункту 3.9.1 постанови
Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце її розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст.
87 ГПК України.

Приймаючи до уваги принципи
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені п. 4
ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та
ст. 33 ГПК України, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
йому повноважень сторонам створені усі
належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними у справі
матеріалами у відповідності до ст. 75
ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно та повно дослідивши
надані учасником судового процесу
докази, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
Публічне акціонерне товариство
"Харківгаз» зверталося до
господарського суду Харківської
області з позовом до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 про стягнення суми
заборгованості за договором № 76 від
01.02.2009 року в сумі 11224,63 грн., з яких:
основна сума боргу з орендної плати в
розмірі 9 795,21 грн., пеня в розмірі 1 229,42
грн.

Ухвалою господарського суду
Харківської області у справі №5023/10479/11
від 27 лютого 2011 року (суддя: Добреля Н.С.)
задоволено клопотання сторін про
затвердження мирової угоди та
затверджено мирову угоду укладену між
сторонами.

Відповідно до умов мирової угоди
Публічне акціонерне товариство
"Харківгаз" та Фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 домовились про
укладення мирової угоди по справі №
5023/10479/11 наступного змісту:

1. Відповідач визнає в повному обсязі
позовні вимоги по справі та
зобов'язується перерахувати позивачу
протягом 2 (двох) календарних років з
моменту затвердження судом даної
мирової угоди на розрахунковий
рахунок № 4001 в ПАТ "КБ "НАДРА", м.
Київ, МФО 380764, ,
заборгованість за договором № 76 від
01.02.2009 р. в розмірі 9 795,21 грн., пеню в
розмірі 1 229,42 грн., а також судові
витрати, понесені позивачем, в
розмірі 1 411,50 грн., що складаються з
судового збору, відповідно до
наступного графіку:

1) до 20 числа березня 2012 року - 500,00 грн.;

2) до 20 числа квітня 2012 року - 500,00 грн.;

3) до 20 числа травня 2012 року - 500,00 грн.;

4) до 20 числа червня 2012 року - 500,00 грн.;

5) до 20 числа липня 2012 року - 500,00 грн.;

6) до 20 числа серпня 2012 року - 500,00 грн.;

7) до 20 числа вересня 2012 року - 500,00 грн.;

8) до 20 числа жовтня 2012 року - 500,00 грн.;

9) до 20 числа листопада 2012 року - 500,00
грн.;

10) до 20 числа грудня 2012 року - 500,00 грн.;

11) до 20 числа січня 2013 року - 500,00 грн.;

12) до 20 числа лютого 2013 року - 500,00 грн.;

13) до 20 числа березня 2013 року - 500,00 грн.;

14) до 20 числа квітня 2013 року - 500,00 грн.;

15) до 20 числа травня 2013 року - 500,00 грн.;

16) до 20 числа червня 2013 року - 500,00 грн.;

17) до 20 числа липня 2013 року - 500,00 грн.;

18) до 20 числа серпня 2013 року - 500,00 грн.;

19) до 20 числа вересня 2013 року - 500,00 грн.;

20) до 20 числа жовтня 2013 року - 500,00 грн.;

21) до 20 числа листопада 2013 року - 500,00
грн.;

22) до 20 числа грудня 2013 року - 24,63 грн.;

23) до 20 числа січня 2014 року - 500,00 грн.;

24) до 20 числа лютого 2013 року - 1411,50 грн.;

3. Позивач гарантує, що з моменту
виконання відповідачем даної мирової
угоди, не буде мати грошових вимог до
відповідача, що були предметом
розгляду справи №5023/10479/11.

4. Мирова угода вважається укладеною з
дня її затвердження Господарським
судом Харківської області та діє до
повного виконання сторонами
зобов'язань за мировою угодою.

5. Дану мирову угоду складено в
трьох екземплярах, що мають однакову
юридичну силу, по одному для кожної із
сторін та один екземпляр для
Господарського суду Харківської
області."

Як вбачається з матеріалів справи,
внаслідок невиконання відповідачем
умов Мирової угоди, позивач був
вимушений звернутись з заявою до
Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції про
відкриття виконавчого провадження по
примусовому виконанню ухвали
господарського суду Харківської
області від 27.02.2012 року про
затвердження мирової угоди по справі №
5023/10479/11 щодо виконання Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1,
зобов'язання по сплаті заборгованості.

Однак, 07.05.2014 року старшим державним
виконавцем Жовтневого відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції було винесено постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження на підставі того, що не
містить ознак та відомостей для
визнання вищевказаної мирової угоди
виконавчим документом.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, господарський
суд вважає за необхідне зазначити
наступне.

Мирова угода - це договір, який
укладається сторонами з метою
припинення спору на умовах, погоджених
сторонами. Мирова угода не приводить до
вирішення спору по суті.

Сторони не вирішують спір, не
здійснюють правосуддя, що є
прерогативою судової влади, а
досягнувши угоди між собою, припиняють
спір. Тобто, відмовившись від судового
захисту, сторони ліквідують наявний
правовий конфлікт через самостійне
(без державного втручання)
врегулювання розбіжностей на
погоджених умовах.

Спір може бути врегульований
укладенням мирової угоди на будь-якій
стадії господарського процесу.

На відміну від звичайної угоди, мирова
угода, що укладається в господарському
процесі: укладається в процесі
розгляду справи у господарському суді;
укладається у формі та на умовах,
передбачених процесуальним
законодавством; підлягає затвердженню
господарським судом; не лише змінює
матеріально-правові відносини, а й
припиняє процесуально-правові
відносини; якщо мирова угода не
виконується добровільно, вона
виконується в порядку, встановленому
для виконання судового акта.

Приписами статей 78, 80 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що про затвердження
мирової угоди господарський суд
виносить ухвалу, якою одночасно
припиняє провадження у справі. Тобто,
затвердження господарським судом
мирової угоди сторін з одночасним
припиненням провадження у справі є
одноактною (нерозривною) процесуальною
дією і не може розцінюватися як два
самостійних акти - окремо щодо
затвердження мирової угоди і щодо
припинення провадження у справі (п. 3.19
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

Крім того, суд наголошує, що згідно зі
ст. 1 Закону України "Про виконавче
провадження" виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, зазначених у цьому Законі,
спрямованих на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які здійснюються на
підставах, у спосіб та в межах
повноважень, визначених цим Законом,
іншими нормативно-правовими актами,
виданими відповідно до цього Закону та
інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Тобто, Закон України "Про виконавче
провадження " визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про
виконавче провадження" примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом. Відповідно до
цього Закону підлягають виконанню
державною виконавчою службою, зокрема,
такі виконавчі документи як ухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних,
кримінальних справах та справах про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом.

Виходячи зі змісту наведених
процесуальних норм, ухвала
господарського суду від 27 лютого 2012
року по справі № 5023/10479/11 про припинення
провадження у справі, яка винесена на
підставі п. 7 ст. 80 ГПК України у зв'язку
з затвердженням мирової угоди, є
виконавчим документом у розумінні
Закону України "Про виконавче
провадження" (Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

Таким чином, суд зазначає, що ухвала
господарського суду про затвердження
мирової угоди як виконавчий документ
повинна містити у своїй резолютивній
частині не лише вказівку про
затвердження мирової угоди, а й інші
відомості, передбачені законодавством
(статтею 86 ГПК України та статтею 18
Закону України "Про виконавче
провадження").

Недодержання відповідних вимог в
ухвалі суду про затвердження мирової
угоди - не може вважатись виконавчим
документом, що підлягає виконанню
державною виконавчою службою.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 29.11.2010 року у справі №22/48.

Так, ст. 18 Закону України "Про виконавче
провадження" (зі змінами та
доповненнями) встановлено, що у
виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа,
найменування органу, прізвище та
ініціали посадової особи, що його
видали;

2) дата прийняття і номер рішення,
згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та
по батькові за наявності) (для фізичних
осіб) стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника за наявності (для
юридичних осіб), індивідуальний
ідентифікаційний номер стягувача та
боржника за наявності (для фізичних
осіб - платників податків), а також інші
дані, якщо вони відомі суду чи іншому
органу, що видав виконавчий документ,
які ідентифікують стягувача та
боржника чи можуть сприяти примусовому
виконанню, зокрема, дата народження
боржника та його місце роботи (для
фізичних осіб), місцезнаходження майна
боржника, рахунки стягувача та
боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної)
сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого
документа до виконання.

Виконавчий документ повинен бути
підписаний уповноваженою посадовою
особою із зазначенням її прізвища та
ініціалів і скріплений печаткою.
Скріплення виконавчого документа
гербовою печаткою є обов'язковим у
разі, якщо орган (посадова особа), який
видав виконавчий документ, за законом
зобов'язаний мати печатку із
зображенням Державного Герба України.

Законом можуть бути встановлені також
інші додаткові вимоги до виконавчих
документів.

Водночас, як слідує зі змісту ухвали
господарського суду Харківської
області від 27.02.2012 року у справі №
5023/10479/11 про затвердження Мирової угоди,
вона не містить ані дати набрання
ухвалою законної сили, ані строку
пред'явлення її до виконання, що
свідчить про невідповідність
зазначеної ухвали вимогам ст. 18 Закону
України "Про виконавче провадження".

Відповідно до п. 3.19 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" наказ господарського
суду про примусове виконання мирової
угоди не може бути видано, оскільки
провадження зі справи припинено.

У разі ж ухилення однієї зі сторін від
виконання мирової угоди, якщо ухвала
суду про затвердження мирової угоди не
містить усіх даних, зазначених у статті
18 "Про виконавче провадження", то така
ухвала не має статусу виконавчого
документа, і інша сторона у справі не
позбавлена права звернутися з позовом
про виконання мирової угоди.

Проаналізувавши матеріали справи та
дослідивши надані позивачем докази,
судом встановлено, що відповідач не
виконав свій обов'язок щодо належного
виконання умов мирової угоди,
затвердженої господарським судом
Харківської області, оскільки після
затвердження Мирової угоди, а саме
11.05.2012 року відповідачем було сплачено
лише 500,00 грн. Однак сума боргу у розмірі
11936,13 грн. залишається не сплаченою.

Виходячи з наведених законодавчих
положень, характеру правовідносин,
враховуючи факт ухилення відповідачем
від виконання умов Мирової угоди, а
також невідповідність ухвали
господарського суду Харківської
області від 27.02.2012 року у справі
№5023/10479/11 про затвердження Мирової
угоди, вимогам ст. 18 Закону України "Про
виконавче провадження", суд дійшов
висновку, що вимога позивача про
стягнення з останнього грошових коштів
в сумі 11936,13 грн. підлягає задоволенню
як така, що доведена позивачем та не
спростована у встановленому порядку
відповідачем.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

В силу ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Вирішуючи питання розподілу судового
збору, суд керується ст. 49 ГПК України,
відповідно до якої судовий збір
покладається:

у спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні договорів, - на
сторону, яка безпідставно ухиляється
від прийняття пропозицій іншої
сторони, або на обидві сторони, якщо
господарським судом відхилено частину
пропозицій кожної із сторін;

у спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав, - на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Якщо спір виник внаслідок неправильних
дій сторони, господарський суд має
право покласти на неї судовий збір
незалежно від результатів вирішення
спору.

Судовий збір, від сплати якого позивач
у встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.

Стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору.

Суми, які підлягають сплаті за
проведення судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються:

при задоволенні позову - на
відповідача;

при відмові в позові - на позивача;

при частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Враховуючи зазначене, судовий збір у
даній справі покладається на
відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
Постановою Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», ст.ст. 22, 32, 33, 38, 43, 44,
49, 75, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Харківгаз" (61109, м. Харків, вул.
Безлюдівська, 1, , р/р №
4001 в ПАТ "КБ"НАДРА" м. Київ, МФО 380764)
-11936,13 грн. заборгованості, 1827,00 грн.
судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 10.09.2014 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/2924/14