м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/19162/14 25.09.14

За позовом Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Фінекс»

До Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Інтер-Поліс»

Про стягнення 11 956,44 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Криворот Ю.В. - по дов.
№ б/н від 27.08.2014

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Фінекс» про стягнення з
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Інтер-Поліс» 4 783,58
грн. виплаченого страхового
відшкодування та 7 173,86 грн. штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивачем на підставі договору
добровільного страхування наземного
транспорту № 1267-12.06.65 від 13.07.2012
внаслідок настання страхової події -
дорожньо-транспортної пригоди (надалі -
ДТП) виплачено страхове відшкодування
автомобіля марки Chevrolet Lacetti, державний
номер НОМЕР_1, а тому позивачем
відповідно до положень статей 993, 1191
Цивільного кодексу України отримано
право зворотної вимоги до особи,
відповідальної за завдану шкоду.
Відповідальність власника
транспортного засобу - автомобіля
марки Honda Civic, державний номер НОМЕР_2
під керуванням ОСОБА_2, яким скоєно ДТП,
застрахована відповідачем на підставі
договору обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів (поліс № АВ/3654840), а тому позивач
обов'язок з відшкодування збитків
покладається на відповідача. Крім
цього, між позивачем та відповідачем
укладено договір про добровільне
відшкодування шкоди в порядку регресу
від 18.11.2013 на підставі якого відповідач
в разі несплати страхового
відшкодування має сплатити позивачу
штраф в розмірі 7 173,86 грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.09.2014 порушено провадження у
справі № 910/19162/14 та призначено її до
розгляду на 25.09.2014.

Позивач в судовому засіданні 25.09.2014
позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 25.09.2014 не
з'явився, письмовий відзив на позов не
подав, вимог ухвали про порушення
провадження у справі від 11.09.2014 не
виконав.

Відповідач належним чином
повідомлений про призначення справи до
розгляду в засіданні господарського
суду, про час і місце його проведення,
оскільки

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
(п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала направляється за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України ухвалу
від 11.09.2014 було надіслано відповідачу
рекомендованою кореспонденцією з
повідомленням про вручення на адресу,
що зазначена в позовній заяві, а саме: м.
Київ, вул. Володимирська,
69Здолбунівська, 7-Д, яка згідно витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
стан6ом на 18.09.2014 є місцезнаходженням
відповідача.

Відповідач ухвалу суду, надіслану за
вказаною вище адресою, отримав 15.09.2014,
що підтверджується наявним в
матеріалах справи повідомленням про
вручення поштового відправлення.

Про поважні причини неявки в судове
засідання повноважних представників
позивача і відповідача суд не
повідомлений. Клопотань про
відкладення розгляду справи від сторін
не надходило.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглянута за наявними в ній
матеріалами.

Суд приходить до висновку, що наявних в
матеріалах справи документів
достатньо для вирішення справи по суті
без участі представника відповідача.

В судовому засіданні 25.09.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва

ВСТАНОВИВ:

З постанови Обухівського районного
суду Київської області від 25.12.2012 у
справі № 3/1018/2373/12 вбачається, що ОСОБА_2
21.12.2012 о 11 год. 00 хв. в смт. Козин, по вул.
Старокиївській, 119, керуючи автомобілем
Honda Civic, державний номер НОМЕР_2 не був
уважним, не стежив за дорожньою
обстановкою, відповідно не реагував на
її зміни, не врахував дорожню
обстановку, в результаті чого допустив
зіткнення з стоячим автомобілем Chevrolet
Lacetti, державний номер НОМЕР_1. В
результаті ДТП автомобілі отримали
механічні пошкодження, власникам
завдані матеріальні збитки. Своїми
діями ОСОБА_2 порушив п. 2.3 (б) Правил
дорожнього руху України.

Даною постановою суду ОСОБА_2 визнано
винним за вчинене правопорушення
передбаченого ст. 124 Кодексу України
про адміністративні правопорушення та
накладено адміністративне стягнення в
розмірі 340,00 грн.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено
автомобіль марки Chevrolet Lacetti, державний
номер НОМЕР_1.

Пошкоджений автомобіль застрахований
у Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Фінекс» на підставі договору
добровільного страхування наземного
транспорту № 1267-12.06.65 від 13.07.2012.

Стаття 3 Закону України «Про оцінку
майна, майнових прав та професійну
оціночну діяльність в Україні»
визначає, що оцінка майна, майнових
прав (далі - оцінка майна) - це процес
визначення їх вартості на дату оцінки
за процедурою, встановленою
нормативно-правовими актами,
зазначеними в статті 9 цього Закону
(далі - нормативно-правові акти з оцінки
майна), і є результатом практичної
діяльності суб'єкта оціночної
діяльності.

Суб'єктами оціночної діяльності є,
зокрема суб'єкти господарювання -
зареєстровані в установленому
законодавством порядку фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності, а
також юридичні особи незалежно від їх
організаційно-правової форми та форми
власності, які здійснюють господарську
діяльність, у складі яких працює хоча б
один оцінювач, та які отримали
сертифікат суб'єкта оціночної
діяльності відповідно до цього Закону.

Проведення оцінки майна є обов'язковим
у випадку визначення збитків або
розміру відшкодування у випадках,
встановлених законом (ч. 2 ст. 7 Закону
України «Про оцінку майна, майнових
прав та професійну оціночну діяльність
в Україні»).

Згідно ст. 12 Закону України «Про оцінку
майна, майнових прав та професійну
оціночну діяльність в Україні» звіт
про оцінку майна є документом, що
містить висновки про вартість майна та
підтверджує виконані процедури з
оцінки майна суб'єктом оціночної
діяльності - суб'єктом господарювання
відповідно до договору. Звіт
підписується оцінювачами, які
безпосередньо проводили оцінку майна,
і скріплюється печаткою та підписом
керівника суб'єкта оціночної
діяльності.

Кваліфікаційне свідоцтво оцінювача
(далі - кваліфікаційне свідоцтво) є
документом, який підтверджує достатній
фаховий рівень підготовки оцінювача за
програмою базової підготовки для
самостійного проведення оцінки майна.
Форми кваліфікаційних свідоцтв
оцінювача встановлюються Фондом
державного майна України.

Кваліфікаційне свідоцтво видається
Фондом державного майна України
спільно з навчальним закладом, на базі
якого проводилася підготовка та
складався кваліфікаційний іспит, на
підставі відповідного рішення
Екзаменаційної комісії.

Відповідно до ст. 18 Закону сертифікат
суб'єкта оціночної діяльності -
суб'єкта господарювання (далі -
сертифікат) є документом, що засвідчує
право суб'єкта оціночної діяльності на
внесення його до Державного реєстру
суб'єктів оціночної діяльності, які
здійснюють оціночну діяльність у формі
практичної діяльності з оцінки майна
та які визнані суб'єктами оціночної
діяльності за напрямами оцінки майна,
що в ньому зазначені.

Рішення про видачу сертифіката
приймається Фондом державного майна
України (стаття 19 Закону).

Відповідно до звіту № 813 від 08.01.2013
матеріальний збиток завданий
власникові автомобіля Chevrolet Lacetti,
державний номер НОМЕР_1, в результаті
пошкодження при ДТП складає 8 340,71 грн.

Звіт № 813 від 08.01.2013 здійснений
оцінщиком ОСОБА_3, який має достатній
фаховий рівень оцінювача, який у
встановленому законодавством порядку
має відповідні свідоцтва та сертифікат
(копії знаходяться в матеріалах
справи).

На підставі договору добровільного
страхування позивачем було складено
страховий акт № 6693/1267-12.06.65 від 14.01.2013, а
також розраховано суму страхового
відшкодування.

Вказаним страховим актом позивачем
визнано подію страховою та вирішено
виплатити страхове відшкодування в
розмірі 8 173,86 грн.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України
«Про страхування» договір страхування
- це письмова угода між страхувальником
і страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею
979 Цивільного кодексу України, якою
визначено, що за договором страхування
страховик зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити страхувальникові
або іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 статті 20 Закону України «Про
страхування» страховик зобов'язаний
при настанні страхового випадку
здійснити страхову виплату або виплату
страхового відшкодування у
передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про
страхування» визначено, що страховою
виплатою є грошова сума, яка
виплачується страховиком відповідно
до умов договору страхування при
настанні страхового випадку. При цьому,
розмір страхової суми та (або) розміри
страхових виплат визначаються за
домовленістю між страховиком та
страхувальником під час укладання
договору страхування або внесення змін
до договору страхування, або у
випадках, передбачених чинним
законодавством. Вказаною статтею також
визначено, що страхове відшкодування -
страхова виплата, яка здійснюється
страховиком у межах страхової суми за
договорами майнового страхування і
страхування відповідальності при
настанні страхового випадку. Страхове
відшкодування не може перевищувати
розміру прямого збитку, якого зазнав
страхувальник.

Кошти в розмірі 8 173,86 грн. були
перераховані позивачем згідно
платіжного доручення № 5360 від 15.01.2013.

Статтею 27 Закону України «Про
страхування» та статтею 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Відповідно до ч. 1 статті 1191 Цивільного
кодексу України, особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Таким чином, до позивача перейшло в
межах суми 8 173,86 грн. право зворотної
вимоги до особи, відповідальної за
заподіяний збиток.

Цивільна відповідальність
транспортного засобу марки Honda Civic,
державний номер НОМЕР_2, яким
спричинено ДТП, що потягнуло нанесення
шкоди автомобілю Chevrolet Lacetti, державний
номер НОМЕР_1, застрахована у
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Інтер-Поліс»
згідно полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № АВ/3654840 (діючий
на 21.12.2012).

Відповідно до умов договору (полісу)
АВ/3654840 страховик зобов'язався
відшкодовувати шкоду заподіяну
страхувальником життю здоров'ю та
майну потерпілих при експлуатації
забезпеченого транспортного засобу, а
саме автомобіля марки Honda Civic, державний
номер НОМЕР_2.

Зокрема ліміт відповідальності за
шкоду заподіяну майну визначено в
розмірі 50 000,00 грн., розмір франшизи
встановлено в сумі 1 000,00 грн.

У зв'язку з виплатою страхового
відшкодування страхувальнику, позивач
набув право регресу до винної у ДТП
особи, оскільки відповідно до ст. 27
Закону України «Про страхування» до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування, в межах фактичних
затрат переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Оскільки, цивільно-правова
відповідальність власника
транспортного засобу Honda Civic, державний
номер НОМЕР_2, застрахована у
відповідача згідно полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АВ/3654840, то відповідно до
положень Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» обов'язок щодо відшкодування
збитку, завданого внаслідок ДТП
вищевказаним водієм власнику
автотранспортного засобу покладається
на відповідача.

Частинами першою та другою статті 1187
Цивільного кодексу України
встановлено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
1188 Цивільного кодексу України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми,
у відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем
марки Honda Civic, державний номер НОМЕР_2,
встановлена у судовому порядку.

Відповідно до статті 1166 Цивільного
кодексу України шкода, завдана майну
фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Згідно з статтею 1192 Цивільного кодексу
України з урахуванням обставин справи
суд за вибором потерпілого може
зобов'язати особу, яка завдала шкоди
майну, відшкодувати її в натурі
(передати річ того ж роду і такої ж
якості, полагодити пошкоджену річ тощо)
або відшкодувати завдані збитки у
повному обсязі. Розмір збитків, що
підлягають відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Статтею 22 Цивільного кодексу України
передбачено, що особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є, зокрема,
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 12.1 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від ліміту
відповідальності страховика, в межах
якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих.

Абзацом другим пункту 12.1 статті 12
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» передбачено, що
страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
пункту.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
страхування» франшиза це частина
збитків, що не відшкодовується
страховиком згідно з договором
страхування.

Оскільки, умовами полісу АВ/3654840 розмір
франшизи встановлено в сумі 1 000,00 грн.,
тому страхове відшкодування підлягає
зменшено на його розмір.

Позивач звернувся до відповідача з
претензією (регресна вимога) № 104 від
14.03.2013 про сплату страхового
відшкодування в сумі 8 173,86 грн. Дана
вимоги отримана відповідачем 29.03.2013, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення.

18.11.2013 між Товариством з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Фінекс» та Приватним акціонерним
товариством «Страхова компанія
«Інтер-Поліс» укладено договір про
добровільне відшкодування шкоди в
порядку регресу, згідно якого сторони
визнали, що по факту ДТП від 21.12.2012 за
участю автомобіля Chevrolet Lacetti, державний
номер НОМЕР_1, відповідач має
зобов'язання перед позивачем щодо
виплати страхового відшкодування на
підставі полісу страхування № АВ/3654840 в
розмірі 7 173,86 грн. та узгоджено
наступний графік виплати страхового
відшкодування.

З графіку вбачається, що відповідач має
до 1 числа кожного місяця починаючи з
грудня 2013 року виплачувати позивачу
страхове відшкодування по 1 195,64 грн.

Відповідач здійснив часткове
перерахування страхового
відшкодування в загальному розмірі 2
391,28 грн. згідно платіжного доручення №
1635 від 09.12.2013 на суму 1 195,64 грн. та
платіжного доручення № 156 від 30.01.2014 на
суму 1 195,64 грн.

Оскільки, умовами полісу АВ/3654840 розмір
франшизи встановлено в розмірі 1 000,00
грн., страхове відшкодування позивачем
при зверненні з позовом до суду
зменшено на цю суму.

Враховуючи викладене, вимоги позивача
щодо стягнення з відповідача
страхового відшкодування підлягають
задоволенню в розмірі 4 782,58 грн. (8 173,86
грн. - 1 000,00 грн. франшизи - 2 391,28 грн. = 4
782,58 грн.).

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу
України визначає що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Матеріалами справи підтверджується те,
що відповідач, в порушення умов
договору про добровільне
відшкодування шкоди в порядку регресу
від 18.11.2013, у визначені строки оплату
страхового відшкодування не провів, а
отже є таким, що прострочив виконання
зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу
України встановлено, що виконання
зобов'язання може забезпечуватися
зокрема неустойкою.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом зокрема сплата
неустойки.

Згідно з п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу
України всі правочини щодо
забезпечення виконання зобов'язань
боржника перед кредитором повинні
здійснюватися виключно у письмовій
формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пунктом 4 договору про добровільне
відшкодування шкоди в порядку регресу
від 18.11.2013 сторони узгодили, що у разі
несплати страхового відшкодування в
повному обсязі до 01.05.2014, ПАТ СК
«Інтер-Поліс» сплачує штраф на користь
ТДВ «СК «Фінекс» в розмірі 100% основної
суми заборгованості - 7 173,86 грн.

Отже, сторони визначили
відповідальність за порушення
зобов'язання щодо сплати страхового
відшкодування.

Оскільки, матеріали справи свідчать, що
прострочення сплати страхового
відшкодування мало місце, суд
приходить до висновку про задоволення
вимог про стягнення з відповідача суми
штрафу в розмірі 7 173,86 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними
засобами доказування обставин на які
посилається позивач в обґрунтування
своїх позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, позові
вимоги Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Фінекс» обґрунтовані та підлягають
задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Інтер-Поліс» (м. Київ, вул.
Володимирська, 69, ) на
користь Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Фінекс» (м. Київ, вул. Грінченка, 4, ) суму страхового
відшкодування в розмірі 4 782 (чотири
тисячі сімсот вісімдесят дві) грн. 58
коп., 7 173 (сім тисячі сто сімдесят три)
грн. 86 коп. штрафу, 1 827 (одну тисячу
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 29.09.2014.

Суддя В.В.Сівакова