ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2014 р.
Справа № 917/1683/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя
Білецька А.М. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В..

за участю представників сторін:

прокурор - Дудник В.В. посвідчення №009116
від 13.10.2012 р.

позивача не з'явився

відповідача : ФОП ОСОБА_1 (особисто)
паспорт НОМЕР_1;

ОСОБА_2 №1 від 16.05.2014 р.,

3-ої особи не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, м. Полтава
(вх.№ 2235 П/3) на ухвалу господарського
суду Полтавської області від 15 липня 2014
року по справі № 917/1683/13

за заявою Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3, м. Полтава про перегляд за ново
виявленими обставинами рішення
господарського суду Полтавської
області від 31.10.2013 р. по справі № 917/1683/13

за позовом Першого заступника
прокурора м. Полтава в інтересах
держави в особі Полтавської міської
ради, м. Полтава

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача - Державна інспекція
сільського господарства в Полтавській
області, м. Полтава

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.
Полтава

про повернення у комунальну власність
самовільно зайняту земельну ділянку та
стягнення 293,50 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду
Полтавської області від 15 липня 2014 року
(суддя Кульбако М.М.) в задоволенні
заяви про перегляд рішення
господарського суду Полтавської
області від 31.10.2013 р. по справі № 1917/1683/13
за нововиявленими обставинами -
відмовлено, рішення залишено без змін.

Відповідач з ухвалою господарського
суду не погодилось, звернувся до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
ухвалу господарського суду
Полтавської області від 15 липня 2014 року
та відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі.

В обґрунтування викладених вимог
заявник зазначає, що акт обстеження
земельної ділянки № 92 від 30.07.2013 р.,
складений головним спеціалістом
Державної інспекції сільського
господарства в Полтавській області,
який покладено в основу рішення від
02.11.2011 р., не є належним доказом в
розумінні ст. 34 ГПК України, оскільки,
на думку заявника, не містить
відомостей щодо використання
відповідачем само захопленої
земельної ділянки. Відповідач
посилається на те, що похідні документи
від вказаного акту - постанови
Державної інспекції сільського
господарства в Полтавській області про
накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу ( № 412
від 09.10.2013 р. та № 436 від 30.10.2013 р. ) були
оскаржені ним до Ленінського райсуду м.
Полтава і постановами даного суду від
09.01.2014 р. та 14.02.2014 р. скасовані. Таким
чином, на думку заявника, постанови
Ленінського райсуду м. Полтава від
09.01.2014 р. та від 14.02.2014 р. за своєю
юридичною суттю встановлюють
обставини, за якими ніякого
самозахоплення земельної ділянки не
було, а відповідачем використовується
тільки земельна ділянка площею 0,16 га на
підставі договору суперфіції від 14.09.2012
р. Також, відповідач вважає, оскільки
він не притягувався до
адміністративної відповідальності,
тому відсутні збитки заподіяні
внаслідок самовільного зайняття
земельної ділянки.

Перший заступник прокурора у відзиві
на апеляційну скаргу проти доводів
відповідача заперечує, посилаючись на
те, що зазначені ним обставини не є
нововиявленими, оскільки рішення
господарського суду Полтавської
області від 31.10.2013 р. ґрунтується на
встановленні факту самовільного
зайняття ФОП ОСОБА_1 земельної ділянки,
що підтверджується наявними у справі
доказами, тоді як постанови Державної
інспекції сільського господарства в
Полтавській області про накладення на
ФОП ОСОБА_1 штрафу ( № 412 від 09.10.2013 р. та
№ 436 від 30.10.2013 р.), що були скасовані
постановами Ленінського райсуду м.
Полтава, є документами, які не були
предметом розгляду справи в суді та не
були підставою прийняття рішення у
справі.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 27.08.2014 р. за
клопотанням прокурора та позивача
продовжено строк розгляду апеляційної
скарги по справі № 917/1683/14 на 15 днів,
розгляд справи відкладено на 15.09.2014 р.

15.09.14 р. перший заступник прокурора
подав відзив на апеляційну скаргу в
якій просить залишити ухвалу
господарського суду Полтавської
області від 15.07.14 р. про відмову у
задоволенні заяви ФОП ОСОБА_1 про
перегляд судового рішення за
нововиявленими обставинами у справі №
917/1683/13 без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

В судове засідання представник
позивача не з'явились, про час та місце
розгляду справи процесу був
повідомлений належним чином.

Згідно з п. 3.12 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.11 р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» неявка у судове
засідання однієї із сторін, належним
чином повідомленої про час та місце
цього засідання, не перешкоджає такому
переходові до розгляду позовних вимог,
якщо у господарського суду відсутні
підстави для відкладення розгляду
справи, передбачені ч. 1 ст. 77 ГПК
України.

Перевіривши повноту встановлення
судом обставин справи та докази по
справі на їх підтвердження, їх юридичну
оцінку та доводи апеляційної скарги в
межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК
України, колегія суддів приходить до
висновку про залишення апеляційної
скарги без задоволення, виходячи з
наступного.

Як свідчать матеріали справи, рішенням
господарського суду Полтавської
області від 31.10.2013 р. задоволено позов
першого заступника прокурора м.
Полтава в інтересах держави в особі
органу, уповноваженого виконувати
функції держави в сфері земельних
відносин - Полтавської міської ради до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
повернення у комунальну власність
самовільно зайняту земельну ділянку
площею 0.31 га, розташованої по АДРЕСА_1,
привівши її у придатний для
використання стан шляхом знесення
паркану, який встановлено на межі
земельної ділянки за вищевказаною
адресою та стягнуто кошти на
відшкодування збитків, заподіяних
самовільним зайняттям земельної
ділянки.

Звертаючись до господарського суду з
заявою про перегляд рішення
господарського суду Полтавської
області від 31.10.2013 р. за нововиявленими
обставинами, відповідач, ФОП ОСОБА_1,
послався на те, що в основу рішення від
31.10.2013 р. покладено матеріали перевірки,
проведеної Державною інспекцією
сільського господарства в Полтавській
області щодо дотримання ФОП ОСОБА_1
земельного законодавства при
використанні земельної ділянки в межах
прибрежної смуги річки Коломак, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1 (акт
обстеження земельної ділянки № 92 від
30.07.2013 р., припис № 571 від 30.07.2013 р.). В
подальшому, на підставі матеріалів
перевірки, Державна інспекція
сільського господарства в Полтавській
області склала постанову № 412 від 09.10.2013
р., якою ОСОБА_1 визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 53-1
КУпАП, та накладено штраф в розмірі 255,00
грн. Також, постановою Державної
інспекції сільського господарства в
Полтавській області № 436 від 30.10.2013 р.
ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 188-5 КУпАП та
накладено штраф в розмірі 255,00 грн.
Проте, як зазначає заявник, постановами
Ленінського районного суду м. Полтава
від 09.01.2014 р. та від 14.02.2014 р. було
скасовано постанови Державної
інспекції сільського господарства в
Полтавській області № 436 від 30.10.2013 р.
та № 412 від 09.10.2013 р. Таким чином, заявник
вважає вказані постанови
нововиявленими обставинами, оскільки
вони, на думку відповідача,
спростовують факти, покладені в основу
рішення господарського суду
Полтавської області від 31.10.2013 р. щодо
самовільного зайняття та використання
ФОП ОСОБА_1 земельної ділянки.

Відмовляю чи в задоволенні заяви ФОП
ОСОБА_1 про перегляд рішення
господарського суду Полтавської
області від 31.10.2013 р. за нововиявленими
обставинами суд першої інстанції
виходив з того, що рішення суду
ґрунтується на встановленні факту
самовільного зайняття ФОП ОСОБА_1
земельної ділянки площею 0.31 га,
розташованої по АДРЕСА_1, що
підтверджується актом обстеження
земельної ділянки № 92 від 30.07.2013 р.,
згідно якого земельна ділянка
використовується ФОП ОСОБА_1 без
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку, а порушення
процесуального законодавства при
притягненні ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності,
встановлені постановами Ленінського
районного суду, на які посилається
заявник, не можуть бути визнані як
нововиявлені обставини, які можуть
слугувати підставою для зміни чи
скасування рішення.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
відсутності підстав для перегляду
рішення господарського суду
Полтавської області від 31.10.2013 р. по
даній справі за нововиявленими
обставинами, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 112 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд може переглянути
прийняте ним судове рішення, яке
набрало законної сили, за
нововиявленими обставинами, що мають
істотне значення для справи і не могли
бути відомі заявникові. Даною статтею
визначено вичерпний перелік підстав
для перегляду судових рішень за
нововиявленими обставинами.

В п.2 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. № 17 "Про деякі питання практики
перегляду рішень, ухвал, постанов за
ново виявленими обставинами"
зазначено, що до нововиявлених
обставин відносяться
матеріально-правові факти, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші факти, які мають
значення для правильного вирішення
спору. Необхідними ознаками
існування ново виявлених обставин є
одночасна наявність таких трьох
умов: по-перше, їх існування на час
розгляду справи, по-друге, те, що ці
обставини не могли бути відомі
заявникові на час розгляду справи,
по-третє, істотність даних
обставин для розгляду справи
(тобто коли врахування їх судом
мало б наслідком прийняття
іншого судового рішення, ніж те, яке
було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю
юридичною суттю є фактичними даними,
що в установленому порядку
спростовують факти, які було
покладено в основу судового
рішення. Ці обставини мають бути
належним чином засвідчені,
тобто підтверджені належними і
допустимими доказами.

Не може вважатися нововиявленою
обставина, яка ґрунтується на
переоцінці тих доказів, які вже
оцінювалися господарським судом у
процесі розгляду справи.

Прийняття та розгляд заяви про
перегляд судового рішення за
нововиявленими обставинами не означає
обов'язкового скасування чи зміни
рішення, що переглядається. Результат
перегляду повинен випливати з оцінки
доказів, зібраних у справі,
і встановлення господарським судом
на основі цієї оцінки наявності
або відсутності нововиявлених
обставин, визначення їх істотності
для правильного вирішення спору або
розгляду справи про банкрутство.
Господарський суд вправі змінити або
скасувати судове рішення за
нововиявленими обставинами лише за
умови, що ці обставини впливають
на юридичну оцінку обставин,
здійснену судом у судовому рішенні, що
переглядається (п. 8.6 постанови пленуму
№ 17 від 26.12.2011р.).

Відповідач в заяві про перегляд
рішення за нововиявленими обставинами
посилається на те, що постановами
Ленінського районного суду м. Полтава
від 09.01.2014 р. та від 14.02.2014 р. задоволені
його позовні вимоги та скасовано
постанови Державної інспекції
сільського господарства в Полтавській
області № 436 від 30.10.2013 р. та № 412 від
09.10.2013 р. про накладення на нього
адміністративних штрафів за порушення
земельного законодавства.

Однак, рішення господарського суду
ґрунтується на встановленні факту
самовільного зайняття ФОП ОСОБА_1
земельної ділянки площею 0.31 га,
розташованої по АДРЕСА_1, що
підтверджується актом перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства Державної інспекції
сільського господарства в Полтавській
області від 30.07.2013 р., актом обстеження
земельної ділянки № 92 від 30.07.2013 р.,
згідно якого земельна ділянка
використовується ФОП ОСОБА_1 без
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку.

Так, Державним інспектором сільського
господарства в Полтавській області
ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 5, 6 та
10 Закону України «Про державний
контроль за використанням та охороною
земель», ст.ст. 1,8-1 та 19 Закону України
«Про охорону земель», пунктів 4, 5 та 6
Положення про Державну; інспекцію
сільського господарства України,
затвердженого Указом Президента
України від 13.04.2011р. №459, 31.01.2013р. була
проведена перевірка з питання
дотримання вимог земельного
законодавства Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1.

В ході перевірки встановлено, що ФОП
ОСОБА_1 використовує земельну ділянку в
прибережній смузі р. Коломак загальною
площею близько 0,37 га, в т.ч. земельну
ділянку по АДРЕСА_1 земель
рекреаційного призначення площею 0,06 га
для будівництва човнової бази з
рятувальним постом, згідно договору
суперфіцію № 14-С від 14.09.2012 року,
укладеного на підставі рішення 22 сесії
Полтавської міської ради VI скликання
від 18 травня 2012 року та земельну
ділянку площею близько 0,31 га без
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку.

Вищезазначений договір суперфіцію
укладено з порушенням вимог земельного
законодавства, державна реєстрація
зазначеного договору не проведена, чим
порушено вимоги ст.ст. 125, 126 Земельного
кодексу України та п. 50 вищезазначеного
рішення Полтавської міської ради.

Слід зазначити, що предметом даного
позову є вимога про повернення у
комунальну власність самовільно
зайняту земельну ділянку та стягнення
293,50 грн. в зв'язку з порушенням ФОП
ОСОБА_1 вимог ст.ст. 125, 126 Земельного
кодексу України.

Самим заявником вказані обставини
жодним доказом не спростовані. Таким
чином, станом на день розгляду заяви
про перегляд за нововиявленими
обставинами рішення господарського
суду від 31.10.2013 р., ФОП ОСОБА_1 не
спростовано факт відсутності у нього
правовстановлюючих документів на
використання земельної ділянки площею
0.31 га, розташованої по АДРЕСА_1, що
свідчить про те, що він продовжує
самовільно використовувати вказану
земельну ділянку.

В свою чергу, постанови Ленінського
районного суду м. Полтава від 09.01.2014 р.
та від 14.02.2014 р., на які посилається
заявник, обґрунтовуються тими
обставинами, що при винесенні постанов
Державної інспекції сільського
господарства в Полтавській області №
436 від 30.10.2013 р. та № 412 від 09.10.2013 р.
головним спеціалістом Державної
інспекції сільського господарства в
Полтавській області було порушено
процесуальний порядок притягнення до
адміністративної відповідальності -
складання протоколу про
адміністративне правопорушення,
накладення адміністративного
стягнення, передбаченого чинним
законодавством.

Посилання Ленінського районного суду в
постановах від 09.01.2014 р. та від 14.02.2014 р.
на відсутність доказів використання
земельної ділянки у власних цілях, а
також на те, що встановлення паркану
неможливо розцінити як дії, які
свідчать про самовільне зайняття та
використання земельної ділянки, не
спростовують висновків за актом
складеним під час перевірки дотримання
вимог земельного законодавства
Державною інспекцією сільського
господарства в Полтавській області № 92
від 30.07.2013 р., щодо відсутності у
відповідача правовстановлюючих
документів на використання земельної
ділянки площею 0.31 га, розташованої по
АДРЕСА_1, а також факту укладення
договору суперфіцію від 14.09.2012 р. з
порушенням вимог ст.ст. 125, 126 Земельного
кодексу України, що було покладено в
основу рішення господарського суду від
31.10.2013 р.

Окрім того, постанови Державної
інспекції сільського господарства в
Полтавській області № 436 від 30.10.2013 р. та
№ 412 від 09.10.2013 р., які скасовані
постановами Ленінського районного
суду від 09.01.2014 р. та від 14.02.2014 р., не були
предметом судового розгляду при
вирішенні даного господарського спору
та вони не були покладені в основу
рішення суду від 31.10.2013 р.

Таким чином, беручи до уваги предмет та
підстави, з яких заявлено позов у даній
справі, колегія суддів зазначає, що
наявність постанов Ленінського
районного суду від 09.01.2014 р. та від 14.02.2014
р., якими скасовані постанови Державної
інспекції сільського господарства в
Полтавській області № 436 від 30.10.2013 р. та
№ 412 від 09.10.2013 р., не є істотною
обставиною для розгляду даної справи,
оскільки викладені в них висновки не
впливають на юридичну оцінку обставин,
здійснену судом у судовому рішенні,
що переглядається, не спростовують
факти, що були покладені в основу
рішення, та не впливає на суть
прийнятого у справі рішення
господарського суду від 31.10.2013 р. щодо
відсутності у відповідача
правовстановлюючих документів на
використання земельної ділянки площею
0.31 га, розташованої по АДРЕСА_1,
самовільного використовування
земельної ділянки та порушення в
зв'язку з цим норм чинного
законодавства. Тобто, сам факт
наявності судових рішень, на які
посилається заявник, не може
створювати наслідки прийняття іншого,
ніж те, що було прийнято рішенням
господарського суду Полтавської
області від 31.10.2013 р.

Відповідачем не доведено наявності
обставин передбачених статтею 112 ГПК
України, а саме: (1) істотні для справи
обставини, що не були і не могли бути
відомі особі, яка звертається із
заявою, на час розгляду справи; (2)
встановлені вироком суду, що набрав
законної сили, завідомо неправильний
висновок експерта, завідомо
неправильний переклад, фальшивість
документів або речових доказів, що
потягли за собою ухвалення незаконного
або необґрунтованого рішення; (3)
встановлення вироком суду, що набрав
законної сили, вини судді у вчиненні
злочину, внаслідок якого було ухвалено
незаконне або необґрунтоване рішення;
(4) скасування судового рішення, яке
стало підставою для ухвалення рішення
чи постановлення ухвали, що підлягають
перегляду; (5) встановлена
Конституційним Судом України
неконституційність закону, іншого
правового акта чи їх окремого
положення, застосованого судом при
вирішенні справи, якщо рішення суду ще
не виконане.

Враховуючи те, що обставини, на які
посилається заявник, не є
нововиявленими обставинами в
розумінні ст. 112 ГПК України в зв'язку з
відсутністю ознак їх істотності для
вирішення даного господарського спору,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що заява Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 задоволенню не
підлягає, в зв'язку з чим прийнята по
даній справі ухвала підлягає залишенню
без змін.

З огляду на викладене та керуючись
статтями 33, 43, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105, 112,
114 Господарського процесуального
кодексу України, колегія суддів
апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, м. Полтава
залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду
господарського суду Полтавської
області від 15 липня 2014 року по справі №
917/1683/13 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та
підписано 17.09.14 р.

Головуючий суддя
Слободін М.М.

Суддя
Білецька А.М.

Суддя
Гребенюк Н. В.