ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2014 р.
Справа № 907/550/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого судді
Орищин Г.В.

суддів
Галушко Н.А.

Новосад Д.Ф.

розглянув апеляційну скаргу
державного підприємства
"Великоберезнянське лісове
господарство" від 26.08.2014 р., б/н

на рішення господарського суду
Закарпатської області від 13.08.2014р.

у справі № 907/550/14

за позовом державного підприємства
"Великоберезнянське лісове
господарство", смт.Великий Березний

до відповідача приватного
підприємства "СІО", смт.Великий
Березний

про стягнення 19295,72 грн. у відшкодування
в порядку регресу збитків, завданих
навколишньому природному середовищу,

за участю представників сторін:

від позивача - Дубина М.М.,

від відповідача - Петрушко Р.В.

Права та обов'язки сторін, передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено.

Рішенням господарського суду
Закарпатської області від 13.08.2014р. у
справі №907/550/14 (суддя Мокану В.В.)
відмовлено в задоволенні позову
державного підприємства (надалі - ДП)
"Великоберезнянське лісове
господарство" до приватного
підприємства (надалі - ПП) "СІО" про
стягнення 19295,72 грн. збитків, завданих
навколишньому природному середовищу в
порядку регресу.

При прийнятті рішення суд виходив з
того, що з матеріалів справи не
вбачається факту вчинення саме
відповідачем тих порушень
природоохоронного та лісового
законодавства (відсутні акти порушень,
чи будь-які інші докази, які б
підтверджували вину відповідача),
наслідком яких була сплата позивачем
сум майнових стягнень за рішеннями
господарського суду Закарпатської
області від 13.05.2011р. у справі №5008/315/2011
та від 26.12.2011р. у справі №5008/1559/2011.

Дане рішення оскаржив позивач,
вважаючи його прийнятим з порушенням
норм матеріального та процесуального
права та таким, що не відповідає
обставинам справи, просив рішення
скасувати та прийняти нове, яким позов
задоволити. На думку скаржника факт
порушення відповідачем законодавства
підтверджується актами перевірки ДЕІ в
Закарпатській області від 15.04.2011р. та
від 31.08.2010р. та рішеннями
господарського суду Закарпатської
області від 13.05.2011р. у справі №5008/315/2011
та від 26.12.2011р. у справі №5008/1559/2011, що не
було враховано судом першої інстанції.

Не погоджуючись із апеляційною
скаргою, відповідач подав до суду
відзив, в якому заперечив доводи
апелянта та зазначив, що рішення суду
прийнято із врахуванням всіх фактичних
обставин справи та з відповідністю
правовим нормам, які регулюють спірні
правовідносини, у зв'язку з чим просив
оскаржуване рішення залишити без змін,
а апеляційну скаргу - без задоволення. У
відзиві відповідач зазначив, що з
актів та рішень, на які покликається
скаржник не вбачається вини ПП «СІО» у
скоєнні порушень при розробці лісового
фонду. Крім того, в актах
прийняття-передачі виконаних робіт по
договорах №№5, 6, 7 від 12.03.2010р. та
договору №21 від 01.07.2010р. позивачем не
зазначено жодних зауважень щодо
виконаних робіт.

З матеріалів справи та апеляційної
скарги вбачається наступне:

За результатами перевірок дотримання
вимог природоохоронного законодавства
ДП „Великоберезнянське ЛГ", проведених
інспекторами Державної екологічної
інспекції у Закарпатській області у
серпні 2010 року та у квітні 2011 року, було
виявлено ряд порушень вимог
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища,
відображених в актах від 31.08.2010р. та від
15.04.2011р. (а.с. 31-34, 35-37).

Відповідно до цих актів, в кварталі № 4
виділи 33, 35, кварталі № 6 виділ 1
Лютянського лісництва виявлено
незадовільне очищення місць рубок від
порубкового залишку, невивезення з
лісосіки в установлений термін
деревини, пошкодження дерев до ступеня
припинення росту, внаслідок чого
нараховано майнові стягнення у сумі
4832,26 грн. В кварталі 11 виділ 22
Бистрицького лісництва виявлено
незадовільне очищення місць рубок від
порубкового залишку, пошкодження дерев
до ступеня припинення росту,
самовільну рубку деревини вздовж
трелювальних волоків, що мало
наслідком нарахування майнових
стягнень у сумі 52250,74 грн.

Рішеннями господарського суду
Закарпатської області від 13.05.2011р. у
справі №5008/315/2011 та від 26.12.2011р. у справі
№5008/1559/2011 (а.с. 38-42, 43-44) з ДП
„Великоберезнянське лісове
господарство" стягнуто, зокрема, на
користь Чорноголівської сільської
ради та Лютянської сільської ради суми
14463,46 грн. та 4832,26 грн. Сплату зазначених
сум підтверджено платіжними
дорученнями № 4304 від 28.04.2012р. та № 4652
від 31.07.2012р. (а.с. 45-46).

У 2010 році між ДП "Великоберезнянське
лісове господарство" (замовником) та ПП
"СІО" (виконавцем) було укладено низку
договорів на розробку лісових деревних
ресурсів, а саме - №5 від 12.03.2010р., №6 від
12.03.2010р., №7 від 12.03.2010р., №21 від 01.07.2010р.
(а.с. 19-30, 69-74, 79-84, 91-96, 110-113,). Відповідно до
умов вказаних договорів виконавець
зобов'язався провести розробку
відповідних лісосік у квадратах 4/33, 4/35,
6/1 Лютянського лісництва, квадраті 11/22
Бистрицького лісництва. Умовами
договорів передбачено повну
матеріальну відповідальність
виконавця за неналежне виконання їх
умов та порушення технології розробки
лісосіки перед замовником в розмірах,
передбачених природоохоронним та
лісовим законодавством (пункти 6.2
договорів).

Виконання робіт за вищезазначеними
договорами підтверджується
помісячними актами приймання-передачі
виконаних робіт, які підписані
представниками сторін та копії яких
наявні в матеріалах справи (а.с. 75-78, 85-90,
97-109, 114-115).

Вважаючи, що порушення, зафіксовані в
актах ДЕІ Закарпатської області,
виникли з вини відповідача, який
здійснював розробку лісових деревних
ресурсів згідно вищезазначених
договорів, позивач звернувся до нього з
претензіями про відшкодування
завданої шкоди в порядку регресу (а.с.
14-17), а подальше її невідшкодування
стало підставою для звернення ДП
«Великоберезнівське лісове
господарство» з позовом до суду.

Судова колегія, заслухавши пояснення
представників сторін, оцінивши подані
сторонами докази на відповідність їх
фактичним обставинам і матеріалам
справи, вважає, що підстави для
задоволення апеляційної скарги та,
відповідно, скасування оскаржуваного
рішення - відсутні, з огляду на
наступне:

Статтями 105, 107 Лісового кодексу України
встановлено, що особи, винні у
порушенні лісового законодавства,
зокрема, у незаконному вирубуванні та
пошкодженні дерев і чагарників,
порушенні порядку заготівлі та
вивезення деревини, порушенні інших
вимог щодо ведення лісового
господарства, встановлених
законодавством у сфері охорони,
захисту, використання та відтворення
лісів, несуть встановлену законом
дисциплінарну, адміністративну,
цивільно-правову або кримінальну
відповідальність. Підприємства,
установи, організації і громадяни
зобов'язані відшкодовувати шкоду,
заподіяну ними лісу внаслідок
порушення лісового законодавства, у
розмірах і порядку, визначених
законодавством України

Колегія суддів погоджується із
висновком місцевого господарського
суду, що правова природа відшкодування
шкоди, заподіяної порушенням
природоохоронного законодавства, є
позадоговірною, тобто деліктною
відповідальністю, регламентованою ст.
1166 ЦК України, відповідно до якої
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Вимога позивача про відшкодування
збитків випливає з господарських
відносин з відповідачем, врегульованих
договорами підряду на розробку лісових
деревних ресурсів.

За нормою ч. 1 ст. 224 ГК України учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Відповідно до ст. 228 ГК
України учасник господарських
відносин, який відшкодував збитки, має
право стягнути збитки з третіх осіб у
порядку регресу.

Таким чином, суд першої інстанції вірно
встановив, що умовою покладення на
відповідача обов'язку по відшкодуванню
збитків є доведеність факту порушення
ним господарського зобов'язання або
установлених вимог щодо здійснення
господарської діяльності.

Як вбачається з тексту апеляційної
скарги, ДП «Великоберезнянське лісове
господарство» обґрунтовує своє право
на стягнення в порядку регресу збитків
з відповідача наступним: 1) актами
перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства ДП
«Великоберезнянське ЛГ» від 31.08.2010р. та
від 15.04.2011р., складені ДЕІ у
Закарпатській області, якими
зафіксовано наявність фактів
порушення лісового законодавства
апелянтом; 2) рішеннями господарського
суду Закарпатської області від 13.05.2011р.
у справі №5008/315/2011 та від 26.12.2011р. у
справі № 5008/1559/2011.

Проте, жоден із перелічених вище
документів не містить висновку про те,
що порушення при розробці лісового
фонду мали місце з боку ПП «СІО».

Порядок здачі та прийняття виконаних
робіт врегульований п'ятим розділом
кожного з договорів. Відповідно до п.5.1
договорів, про виконані роботи,
виконавець складає акт виконаних
робіт, який підписується
уповноваженими представниками сторін.
Пунктом 5.3 договорі, при цьому,
встановлено порядок фіксації
сторонами фактів порушення виконавцем
лісового та іншого законодавства, а
саме - в разі виявлення таких порушень,
замовником вказується в акті вид
порушень, суму заподіяної шкоди або
вартість робіт, необхідних для
усунення порушень; акт підписується
виконавцем, а в разі його відмови від
підписання у акті робиться про це
відмітка.

Як вбачається з актів
прийняття-передачі виконаних робіт №№
1, 2, 3, 4 до договору №5 від 12.03.2010р.; №№ 1, 2,
3, 4, 5, 6 до договору №6 від 12.03.2010р.; №№ 1, 2,
3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 11, 12, 13 до договору від
12.03.2010р.; №№ 1, 2 до договору №21 від
01.07.2010р., всі роботи по договорах
підряду були прийняті позивачем без
зауважень щодо їх якості; актів з
приводу будь-яких зауважень стосовно
порушень природоохоронного
законодавства сторонами не укладалось.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач не подав також жодних інших
доказів, які б свідчили про
неправомірну поведінку відповідача, що
потягнула спричинення шкоди,
підтверджували причинний зв'язок між
протиправною поведінкою та заподіяною
шкодою та свідчили б про вину ПП «СІО».

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
недоведеність факту вчинення
відповідачем порушень
природоохоронного та лісового
законодавства, наслідком яких була
сплата позивачем сум майнових стягнень
за вищевказаними рішеннями
господарського суду.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія,
прийшла до висновку про
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, як такого, що прийнято
відповідно до обставин та матеріалів
справи з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Судовий збір за перегляд рішення в
апеляційному порядку, відповідно до
вимог ст. 49 ГПК України, слід покласти
на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський
апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Закарпатської області від 13.08.2014р. у
справі №907/550/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу державного
підприємства "Великоберезнянське
лісове господарство" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Справу повернути в місцевий
господарський суд.

Повний текст постанови складений
25.09.2013р.

Головуючий суддя
Орищин Г.В.

суддя
Галушко Н.А.

Новосад Д.Ф.