ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"15" вересня 2014 р.
Справа № 911/530/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс», м. Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПК
Трейдсервісгруп», с. Мархалівка,
Васильківський район

Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Сільськогосподарське підприємство
«Перемога», м. Кілія, Одеська область

про стягнення 13 100,42 грн.

Головуючий суддя - Щоткін О.В.

Суддя Конюх О.В.

Суддя Подоляк Ю.В.

за участю представників:

позивач - не з'явився;

відповідач 1 - не з'явився;

відповідач 2 - Черевко В.М. предст., дов.
б/н від 14.10.13р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс» (позивач) звернулось до
господарського суду Київської області
з позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп»
(відповідач-1) та Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Сільськогосподарського підприємства
«Перемога» (відповідач-2) про стягнення
29 475,18 грн. заборгованості з яких 18 841
грн. пені, 5 732,88 грн. інфляційних втрат
та 4 901,30 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що за угодою №15-11/12-39
про заміну кредитора у зобов'язані
(відступлення права вимоги в порядку
ст. ст. 512-519 ЦК України) від 15.11.2012 року до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс» перейшло право вимоги до
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Сільськогосподарське підприємство
«Перемога» щодо сплати інфляційних,
процентів за користування чужими
грошовими коштами та пені, що виникла в
результаті неналежного виконання
останнім умов договору поставки на
умовах товарного кредиту № ТК210110/2 від
21.01.2010р., укладеного між ТОВ «КОРПОРАЦІЯ
АГРОСИНТЕЗ» та ТОВ
«Сільськогосподарське підприємство
«Перемога».

При цьому, позивач зазначає, що з метою
забезпечення виконання зобов'язань за
угодою №15-11/12-39 про заміну кредитора у
зобов'язані (відступлення права вимоги
в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від
15.11.2012 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс» та Товариством з обмеженою
відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп»
було укладено договір поруки №
11-03-2013-40, відповідно до умов якого
відповідач-1 поручається перед
позивачем за виконання зобов'язань
відповідачем-2 щодо сплати інфляційних
втрат на загальну суму 5 982,14 грн.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 20.02.2014р. було порушено
провадження у справі №911/530/14 та
призначено до розгляду на 24.03.2014р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 24.03.2014р. розгляд справи було
відкладено на 14.04.2014р.

02.04.2014р. відповідач-1 через канцелярію
суду надав відзив, в якому позовні
вимоги, які стосуються ТОВ «ПК
Трейдсервісгруп» визнав повністю,
однак, зазначив, що вимоги позивача
задовольнити не в змозі у зв'язку зі
скрутним фінансовим становищем. Також,
відповідач-1 просив проводити розгляд
справи за відсутності повноважного
представника ТОВ «ПК Трейдсервісгруп».

11.04.2014р. відповідач-2 через канцелярію
суду надав відзив, в якому проти позову
заперечував та просив відмовити в його
задоволенні повністю.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 14.04.2014р. розгляд справи було
відкладено на 05.05.2014р. та продовжено
строк розгляду спору, в порядку ст. 69
ГПК України.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 05.05.2014р. призначено
колегіальний розгляд справи та на
підставі ухвали суду від 16.05.2014р.
прийнято до провадження у складі
колегії суддів: головуючий суддя - О.В.
Щоткін, судді: Ю.В. Подоляк, О.О.
Третьякова та розгляд справи
призначено на 02.06.2014р.

29.05.2014р. відповідачем-2 було подано
заяву про застосування строку позовної
давності.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 02.06.2014р. розгляд справи було
відкладено на 23.06.2014р.

23.06.2014р. позивачем було подано заяву про
уточнення позовних вимог, відповідно
до якої позивач просить стягнути
солідарно з відповідачів 5 732, 88 грн.
інфляційних, 1500,00 грн. адвокатських
витрат та суму судового збору, а також
стягнути з відповідача-2 ТОВ «СП
«Перемога» 18 841,00 грн. пені та 7367, 54 грн. 3%
річних.

Дана заява обґрунтована тим, що при
здійсненні розрахунків, позивачем були
допущені помилки.

Суд розглянувши подану заяву про
уточнення позовних вимог зазначає, що
статтею 22 ГПК України не передбачено
права позивача на подання заяв
(клопотань) про «доповнення» або
«уточнення» позовних вимог, або
заявлення «додаткових» позовних вимог
і т.п. Тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру
позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем
має бути додержано правил вчинення
відповідної процесуальної дії, а
недотримання ним таких правил тягне за
собою процесуальні наслідки,
передбачені ГПК та зазначені в цій
постанові.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише
розмір вимог майнового характеру. Якщо
в заяві позивача йдеться про
збільшення розміру немайнових вимог
(наприклад, про визнання недійсним ще
одного акта крім того, стосовно якого
відповідну вимогу вже заявлено), то
фактично також йдеться про подання
іншого позову.

Аналогічна правова позиція викладена в
п. 3 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції».

Проаналізувавши подану заяву позивача,
з урахуванням вищевикладеного, суд
прийшов до висновку, що за своєю
правовою природою це заява про
збільшення позовних вимог.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 23.06.2014р. строк розгляд спору
було продовжено в порядку,
передбаченому ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 23.06.2014р.
оголошувалась перерва в порядку ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України на 31.07.2014р.

29.07.2014р. через канцелярію суду позивач
подав заяву про відмову від позову в
частині стягнення пені та просив
припинити провадження у справі у цій
частині.

З цього приводу суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Приписи частини четвертої статті 22 ГПК,
передбачаючи право позивача, зокрема,
на відмову від позову, не виключає
можливості часткової відмови. Однак
вона можлива лише у випадку, якщо
позивачем заявлено дві чи більше вимог,
і позивач відмовляється не від усіх цих
вимог. У разі такої відмови та її
прийняття судом провадження зі справи
підлягає припиненню на підставі пункту
4 частини першої статті 80 ГПК у частині
тих вимог, стосовно яких заявлено
відмову, а решта вимог розглядається
судом у загальному порядку.

Якщо ж позовна заява містить тільки
одну вимогу, то відмова позивача від її
частини має розглядатися як зменшення
розміру позовної вимоги.

Аналогічна правова позиція викладена в
п. 4.6. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» та Інформаційному
листі Вищого господарського суду
України від 14.08.2007 № 01-8/675.

У зв'язку з чим, суд прийшов до висновку,
що подана заява про відмову від позову
в частині стягнення пені фактично є
заявою про зменшення позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 статті 22 ГПК України,
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 55 ГПК України,
ціна позову визначається у позовах про
стягнення грошей - стягуваною сумою або
сумою, оспорюваною за виконавчим чи
іншим документом, за яким стягнення
провадиться у безспірному
(безакцептному) поряду.

Враховуючи вищевикладене та те, що у
відповідності до вищезазначених норм
законодавства, ціну позову вказує
позивач, суд зазначає, що в даному
випадку має місце нова ціна позову - 13
100,42 грн., виходячи з якої й вирішується
спір.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 29.07.2014р. було здійснено
заміну колегії суддів, яка розглядала
справу № 911/530/14, у зв'язку з
перебуванням судді Третьякової О.О. у
відпустці та прийнято до подальшого
розгляду колегією суддів у складі:
головуючого судді Щоткіна О.В., суддів
Подоляка Ю.В. та Конюх О.В.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 31.07.2014р. розгляд справи було
відкладено на 15.09.2014р.

24.04.2014р., 28.04.2014р., 29.04.2014р., 23.06.2014р.,
29.07.2014р. та 12.092.2014р. позивачем через
канцелярію суду подавались додаткові
письмові пояснення щодо заявлених
позовних вимог, які були залучені судом
до матеріалів справи.

14.04.2014р., 28.04.2014р., 29.04.2014р., 29.05.2014р.,
30.07.2014р. та 15.09.2014р. відповідачем-2 через
канцелярію суду подавались додаткові
письмові заперечення на позов, які були
залучені судом до матеріалів справи.

Позивач в судове засідання 15.09.2014р. не
з'явився, хоча про дату, час і місце
проведення судового засідання був
повідомлений належним чином, що
підтверджується підписом повноважного
представника позивача на бланку
оголошення перерви, клопотання про
відкладення до суду не надсилав.

Згідно п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду від 26.12.2011 року №18
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи, що неявка позивача в судове
засідання не перешкоджає розгляду
спору по суті, а також зважаючи на
строки, передбачені ст. 69 ГПК України
щодо терміну розгляду справи, суд
вважає за можливе здійснити розгляд
справи за наявними в ній матеріалами
відповідно до статті 75 ГПК України за
відсутності представника позивача.

Відповідно до ч. 1 статті 85 ГПК України,
прийняте рішення оголошується
господарським судом у судовому
засіданні після закінчення розгляду
справи.

15.09.2014р. в судовому засіданні було
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд Київської області -

встановив:

Відповідно до угоди №15-11/12-39 про заміну
кредитора у зобов'язані (відступлення
права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК
України) від 15.11.2012р. Товариству з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс» (позивач) перейшло право
вимоги до Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Сільськогосподарське підприємство
«Перемога» за договором поставки на
умовах товарного кредиту №ТК210110/2 від 21
січня 2010 року, який був укладений між
ТОВ «КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ» та ТОВ
«Сільськогосподарське підприємство
«Перемога».

У зв'язку із неналежним, несвоєчасним
та неповним виконанням ТОВ
«Сільськогосподарське підприємство
«Перемога» взятого на себе грошового
зобов'язання щодо оплати вартості
отриманого товару згідно договору №
ТК210110/2 від 21 січня 2010 року, ТОВ
«КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ» звернулося до
господарського суду Одеської області,
із позовною заявою про стягнення із ТОВ
«Сільськогосподарське підприємство
«Перемога» суми заборгованості та
штрафних санкцій за період із 20.10.2010
року по 28.03.2011 року згідно договору
поставки на умовах товарного кредиту
№ТК210110/2 від 21 січня 2010 року.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 22 червня 2011 року у справі
№24/17-1638-2011 позов ТОВ «КОРПОРАЦІЯ
АГРОСИНТЕЗ» задоволено.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 12.12.2011р. у справі №24/17-1638-2011
було затверджено мирову угоду,
відповідно до умов якої, ТОВ
«КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ» та ТОВ
«Сільськогосподарське підприємство
«Перемога» погодили, що у строк до
01.10.2011р. сума 249 255,83 грн. основного боргу
та 18 997,44 грн. пені, яка була предметом
розгляду справи №24/17-1638-2011, має бути
сплачена.

Також, за умовами вказаної мирової
угоди ТОВ «КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ»
відмовилось від вимог до ТОВ
«Сільськогосподарське підприємство
«Перемога» за рішенням про стягнення з
останнього штрафу у сумі 186 941, 87 грн.,
пені у сумі 613,64 грн., 9416,00 грн.
інфляційних втрат, 228 834, 30 грн.
процентів за користування чужими
грошовими коштами, 6941,60 грн. держмита та
236, 00 грн. ІТЗ.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 604 ЦК України,
зобов'язання припиняється за
домовленістю сторін про заміну
первісного зобов'язання новим
зобов'язанням між тими ж сторонами
(новація).

Тобто, новація є угодою тих самих
сторін про те, що первісне зобов'язання
припиняється, а між його учасниками
виникає нове зобов'язальне
правовідношення, якому властиві такі
ознаки, як наявність взаємної згоди
сторін щодо припинення дії
попереднього зобов'язання та щодо умов
нового зобов'язання; наявність умови
про припинення попереднього
зобов'язання, припинення всіх
додаткових зобов'язань; виникнення між
тими ж особами нового зобов'язання, яке,
як правило, містить умову про інший
предмет чи спосіб виконання.

Таким чином ТОВ «КОРПОРАЦІЯ
АГРОСИНТЕЗ» та ТОВ
«Сільськогосподарське підприємство
«Перемога», відповідно до вимог ст. 604
Цивільного кодексу України замінили
первісне зобов'язання новим, яке
припиняє попереднє зобов'язання, а
мирова угода є підставою для
виникнення нових грошових зобов'язань,
умови і порядок та строк оплати яких
закріплюється в угоді.

Аналогічна правова позиція викладена у
Постанові Верховного суду України від
02.09.2014р.

Зобов'язання у повному обсязі та
належним чином ТОВ
«Сільськогосподарське підприємство
«Перемога» перед ТОВ «КОРПОРАЦІЯ
АГРОСИНТЕЗ» взятого на себе грошового
зобов'язання щодо оплати вартості
отриманого товару згідно договору
поставки на умовах товарного кредиту
№ТК210110/2 від 21 січня 2010 року було
виконано до 01 жовтня 2011 року, тобто у
строк встановлений у мировій угоді.

Враховуючи вказані обставини,
заборгованість ТОВ
Сільськогосподарське підприємство
Перемога» перед ТОВ «КОРПОРАЦІЯ
АГРОСИНТЕЗ» за договором поставки на
умовах товарного кредиту № ТК210110/2 від
21.01.2010 р. була погашена повністю, на
умовах, в порядку та у строки узгоджені
між ТОВ Сільськогосподарське
підприємство «Перемога» та ТОВ
«КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ», та таке
виконання було зняте останнім без
зауважень, що свідчить про припинення
зобов'язань.

Згідно із ст. 202 ГК України,
господарське зобов'язання
припиняється, зокрема, за т сторін (ч.1).
До відносин щодо припинення
господарських зобов'язань зсовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом (ч.2).

Частиною 1 ст.598 ЦК України встановлено,
що зобов'язання припиняється частково
чи у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Статтею 599 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання
припиняється виконанням проведеним
належним чином.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов
до висновку, що зобов'язання за
договором поставки на умовах товарного
кредиту № 210110/2 від 21.01.2010 p. припинилися
за згодою сторін, згідно до ч.1 ст. 202 ГК
України з 28.09.2011р., тобто дати погашення
заборгованості ТОВ
Сільськогосподарське підприємство
«Перемога» перед ТОВ «КОРПОРАЦІЯ
АГРОСИНТЕЗ», на погодженим між ними
умовах, у порядку та у строки.

До того ж матеріали справи містять
гарантійний лист вих.№347/11 від 19.09.2011р. ,
у якому ТОВ «КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ»
визначило, що у випадку погашення ТОВ
СП «Перемога» заборгованості в сумі
300000, 00 грн., у визначені строки та
відкликанні судового позову (справа
№20/5009/4896/11), ТОВ «КОРПОРАЦІЯ
АГРОСИНТЕЗ» гарантує, що не буде мати
до ТОВ СП «Перемога» матеріальних
претензій.

Як зазначалось вище, 15.11.2012 року між ТОВ
«КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ» та ТОВ
«Компанія «Ніко-Тайс» було укладено
угоду №15-11/12-39 про заміну кредитора у
зобов'язані (відступлення права вимоги
в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України),
відповідно до умов якої до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс» перейшло право вимоги до
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Сільськогосподарського підприємства
«Перемога» заборгованості, що виникла
в результаті неналежного виконання
останнім умов договору поставки на
умовах товарного кредиту № ТК210110/2 від
21.01.2010р., укладеного між ТОВ «КОРПОРАЦІЯ
АГРОСИНТЕЗ» та ТОВ
«Сільськогосподарське підприємство
«Перемога».

На виконання умов даної Угоди (п. 4.1.),
ТОВ «КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ» було
передано позивачу перелік документів,
що підтверджують права вимоги
виконання ТОВ «Сільськогосподарське
підприємство «Перемога» обумовленого
зобов'язання. У відповідності до пункту
4.3. Угоди, ТОВ «КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ»
надіслало ТОВ «Сільськогосподарське
підприємство «Перемога» повідомленням
від 15.11.2012 р. про зміну кредитора у
зобов'язані.

За Угодою №15-11/12-39 про заміну кредитора
у зобов'язанні (відступлення права
вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від
15.11.2012 р., позивач одержує право замість
ТОВ «КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ» вимагати
від відповідача-2 сплати грошової суми
в розмірі, визначеному в п. 2.1 цієї
Угоди.

Сторони у пункті 2.1. Угоди визначили, що
вартість зобов'язання, що
відступається за даною Угодою,
становить 896 221,55 грн. Сума, вказана у п.
2.1., що відступається згідно договору
поставки на умовах товарного кредиту №
ТК210110/2 від 21.01.2010р., є загальною сумою
(розміром) пені, відсотків за
користування чужими грошовими коштами
та інфляційних втрат, які нараховані за
період із 29 квітня 2011 року по 15
листопада 2011 року.

Пунктом 1 ч. 1 статті 512 Цивільного
кодексу України передбачено, що
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги є правочином
(договором), на підставі якого старий
кредитор передає свої права новому
кредитору, а новий кредитор приймає ці
права і зобов'язується або не
зобов'язується їх оплатити.

Приписами статті 514 Цивільного кодексу
України встановлено, що до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Проте, як вже було встановлено судом, на
момент укладення між позивачем та
товариством з обмеженою
відповідальністю «КОРПОРАЦІЯ
АГРОСИНТЕЗ» угоди № 15-11/12-39 про заміну
кредитора у зобов'язанні (відступлення
права вимоги) від 15.11.2012 зобов'язань
щодо основного боргу за умовами
договору поставки на умовах товарного
кредиту №ТК210110/2 від 21.01.2010 р. у
товариства з обмеженою
відповідальністю
«Сільськогосподарське підприємство
«Перемога» перед товариством з
обмеженою відповідальністю
«КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ» не існувало.

У зв'язку з чим, суд прийшов до висновку,
що у товариства з обмеженою
відповідальністю «КОРПОРАЦІЯ
АГРОСИНТЕЗ» були відсутні підстави для
уступки іншій особі вимог за договором
поставки на умовах товарного кредиту
№ТК210110/2 від 21.01.2010р.

Аналогічна правова позиція зазначена в
постанові Вищого господарського суду
України від 31.03.2014р. у справі № 911/2009/13.

З урахуванням вищезазначеного, суд
прийшов до висновку про відсутність
підстав для задоволення позовних
вимог.

Крім того, позивач просить солідарно
покласти на відповідачів витрати,
пов'язані з оплатою послуг адвоката в
розмірі 1 500,00 грн.

Пунктом 6.3. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України» № 7 від 21.02.2013р.
передбачено, що витрати позивачів та
відповідачів, третіх осіб, пов'язані з
оплатою ними послуг адвокатів,
адвокатських бюро, колегій, фірм,
контор та інших адвокатських об'єднань
з надання правової допомоги щодо
ведення справи в господарському суді,
розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Таким чином, на підставі ч.5 ст. 49 ГПК
України, судові витрати покладаються
на позивача.

Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

вирішив:

В позові відмовити повністю.

Дата підписання повного тексту
рішення: 24.09.2014р.

Головуючий суддя

О.В. Щоткін

Суддя
О.В. Конюх

Суддя
Ю.В. Подоляк