КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2014 р. Справа№ 910/6901/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Авдеєва П.В.

за участю представників:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фідленс - Україна"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 28.05.2014 р.

у справі № 910/6901/14 (суддя Пригунова А.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Приріст Плюс", м.
Луцьк Волинської обл.

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фідленс - Україна", м.
Київ

про стягнення 394 060,80 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 р. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Приріст Плюс"
звернулось до місцевого
господарського суду з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фідленс - Україна" та,
з врахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог, просило суд
стягнути з відповідача на свою користь
основний борг у сумі 108 742,10 грн. та 8 119,79
грн. пені.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем неналежним чином
виконувались грошові зобов'язання за
договором поставки товару № 15/06/12-1 від
15.06.2012 р.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 28.05.2014 р. у справі №910/6901/14
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Приріст Плюс"
задоволено, стягнуто з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фідленс -
Україна" на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Приріст
Плюс" заборгованість у сумі 108 742,10 грн., 8
119,79 грн. пені та 2 337,24 грн. судового
збору, повернуто Товариству з
обмеженою відповідальністю "Приріст
Плюс" з Державного бюджету України
судовий збір у сумі 5 543,98 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Фідленс - Україна"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить оскаржуване
рішення скасувати та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
суд першої інстанції не встановив
дійсні обставини справи, неправомірно
задовольнив позовні вимоги в частині
нарахування штрафних санкцій та
строків оплати відповідачем.

Позивач правом на подання відзиву на
апеляційну скаргу не скористався.

Сторони явку своїх представників в
судове засідання не забезпечили, про
час і місце розгляду справи
повідомлені належним чином, клопотань
про відкладення розгляду справи не
заявлено.

Згідно роз'яснень п. 3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Неявка представників сторін в судове
засідання не перешкоджає розгляду
справи, оскільки в матеріалах справи
достатньо доказів для вирішення спору
по суті.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу, дослідивши
матеріали справи та зібрані у ній
докази, колегія суддів дійшла до
висновку про те, що апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
оскаржуване рішення без змін з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обґрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи,
15.06.2012 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Приріст Плюс" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Фідленс - Україна"
укладено договір поставки товару №
15/06/12-1 (Договір)

За умовами Договору позивач
зобов'язався поставити, а відповідач -
прийняти та оплатити товар,
найменування, кількість та ціна якого
визначаються у специфікаціях, додатках
чи видаткових накладних, які є
невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.3. договору сума
(ціна) договору дорівнює сумарній
вартості товару, поставленого протягом
строку дії договору. Сторони
встановлюють ціну договору в гривнях.
Відповідач зобов'язується провести 100 %
оплату вартості товару протягом 30
календарних днів з моменту поставки
товару, якщо інший строк не був
погоджений сторонами.

Згідно п. 8.1. Договору він вступає в силу
з дня його підписання і діє до 16.06.2013 р. а
в частині взаєморозрахунків до повного
їх виконання між сторонами.

14.06.2013 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Приріст Плюс" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Фідленс - Україна"
укладено додаткову угоду № 1 до
договору № 15/06/12-1 від 15.06.2012 р.,
відповідно до якої оплата 100 % вартості
товару здійснюється протягом 14-ти
календарних днів з моменту поставки
товару.

Також додатковою угодою № 1 від 14.06.2013 р.
встановлено, що договір діє до 16.06.2014 р.

Додатковою угодою № 1 від 13.11.2013 р. до
договору № 15/06/12-1 від 15.06.2012 р.
встановлено, що оплата товару
здійснюється протягом 30-ти календарних
днів з моменту поставки.

Додатковою угодою № 3 від 03.02.2014 р. до
договору № 15/06/12-1 від 15.06.2012 р. строк
оплати товару встановлено - 14
календарних днів з моменту поставки
товару.

В своїй апеляційній скарзі відповідач
зазначає, що дана додаткова угода у
відповідача відсутня, на його думку
фона підписана факсиміле підпису
директора ТОВ «Фідленс-Україна». Отже,
відповідач робить висновок, що
додаткова угода № 3 від 03.02.2014 р. до
договору № 15/06/12-1 є неукладеною,
внаслідок чого рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню.

Однак, колегія суддів відхиляє такі
доводи відповідача з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Так, на підтвердження своїх доводів
відповідачем не надано належних та
допустимих доказів, так само не
заявлялось клопотання щодо проведення
почеркознавчої експертизи.

Водночас, позивачем до матеріалів
справи надана належним чином
засвідчена копія додаткової угоди № 3
від 03.02.2014 р. до договору № 15/06/12-1, з якої
вбачається, що дана угода містить
підпис директора відповідача та
відтиск його печатки.

Крім того, твердження відповідача про
неукладеність додаткової угоди № 3 від
03.02.2014 р. до договору № 15/06/12-1 не
спростовують наступних висновків.

Як вбачається з наявних у справі
первинних документів, на виконання
умов договору № 15/06/12-1 від 15.06.2012 р.
позивачем поставлено, а відповідачем
прийнято товар на загальну суму 8 151 871,00
грн.

З наявних у справі банківських виписок
з рахунку Товариством з обмеженою
відповідальністю "Приріст Плюс"
вбачається, що відповідачем здійснено
оплату товару на суму 8 043 128,90 грн.

Позивач вказує на те, що відповідач
неналежним чином виконує зобов'язання
за договором № 15/06/12-1 від 15.06.2012 р. в
частині оплати отриманого товару, у
зв'язку з чим у нього виникла
заборгованість у розмірі 108 742,10 грн.,
яку позивач просить стягнути в
судовому порядку.

Згідно зі ст. 693 Цивільного кодексу
України якщо договором встановлений
обов'язок покупця частково або
повністю оплатити товар до його
передання продавцем (попередня оплата),
покупець повинен здійснити оплату в
строк, встановлений договором
купівлі-продажу.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
Господарському кодексі України. Так,
відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події. Якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Тож, в силу положень Цивільного кодексу
України договірні зобов'язання є
обов'язковими для виконання сторонами
у порядку та у строк, визначений
відповідним договором.

Приймаючи до уваги, що остання поставка
товару за договором № 15/06/12-1 від 15.06.2012
р. здійснена 14.02.2014 р., виходячи із
встановленого договором терміну
оплати товару, суд першої інстанції
дійшов правомірного висновку, що
станом на день розгляду даної справи,
строк оплати товару є таким, що настав.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного
кодексу України визначено, що особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини
відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного
кодексу України доводить особа, яка
порушила зобов'язання.

Відповідно до Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" документами, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення
є первинні документи.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Відповідач доказів оплати вартості
поставленого товару не надав,
обґрунтованих причин неможливості
виконання грошових зобов'язань не
навів.

Таким чином, виходячи із наявних у
справі документів та приймаючи до
уваги встановлені обставини, колегія
суддів зазначає, що відповідачем
порушено вимоги ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, ст. 193 Господарського
кодексу України а також положення
договору № 15/06/12-1 від 15.06.2012 р. в частині
розрахунків за поставлений товар.

Таким чином, позовні вимоги в частині
стягнення боргу у розмірі 108 742,10 грн. є
обґрунтованими.

Також, позивач просить стягнути з
відповідача пеню за прострочення
виконання грошового зобов'язання у
сумі 8 119 ,79 грн.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Як визначено ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Частиною 6 статті 232 Господарського
кодексу України передбачено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Оскілки відповідачем допущено
прострочення оплати вартості
отриманого від позивача товару, є
обґрунтованими вимоги позивача про
застосування грошових санкцій та
притягнення відповідача до
відповідальності за прострочення
грошового зобов'язання.

Згідно обґрунтованого розрахунку
позивача розмір пені за період з 09.02.2014
р. (дата виникнення заборгованості за
відповідною поставкою) до 16.05.2014 р. (дата
визначена позивачем самостійно з
урахуванням відповідної поставки
товару та його часткової оплати)
становить 8 119,79 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України
передбачено, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не можуть бути підставою
для скасування рішення.

З огляду на викладені обставини,
місцевий господарський суд дійшов
правильного висновку про задоволення
позову, з даним висновком погоджується
і колегія суддів, оскільки він
відповідає обставинам справи та
вимогам законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 103
Господарського процесуального кодексу
України апеляційна інстанція за
результатами розгляду апеляційної
скарги має право залишити рішення
місцевого господарського суду без
змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що місцевим господарським
судом повно і всебічно з'ясовані всі
обставини справи та надано їм належну
правову оцінку, рішення суду першої
інстанції відповідає законодавству,
матеріалам справи та не вбачає підстав
для задоволення апеляційної скарги і
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фідленс -
Україна" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 28.05.2014 року у справі № 910/6901/14
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/6901/14 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
В.В. Куксов

Судді
М.Л. Яковлєв

П.В. Авдеєв