ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2014 р.Справа № 922/2910/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Денисюк Т.С.

при секретарі судового засідання
Нескуба М.Г.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" м. Київ
до Товарства з обмеженою
відповідальністю "Меркурій-Прогрес", м.
Харків про стягнення коштів в розмірі
5097,79 грн. за участю :

Представник позивача - Бережок С.І.
довіреність №14-96 від 18.04.2014 року;

Представник відповідача - Лантух Р.М.
довіреність б/н від 13.08.2014 року;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" звернувся
до господарського суду Харківської
області з позовом до Товарства з
обмеженою відповідальністю
"Меркурій-Прогрес" про стягнення пені у
розмірі 1172,03 грн., штрафу у розмірі 3596,31
грн., інфляційних втрат у розмірі 95,04
грн., 3% річних у розмірі 234,41 грн., а також
просить суд покласти на відповідача
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 1827,00 грн. В обгрунтування
позовних вимог позивач вказує на
неналежне виконання з боку відповідача
своїх зобов'язань за Договором
купівлі-продажу природного газу
№12/121-ТЕ-32 від 27.08.2012 року.

Ухвалою суду від 16.07.2014 року за позовною
заявою було порушено провадження по
справі №922/2910/14 та призначено до
розгляду у відкритому судовому
засіданні на 29 липня 2014 року.

Ухвалою суду від 29.07.2014 року розгляд
справи було відкладено на 08 вересня 2014
року.

03 вересня 2014 року через канцелярію суду
від відповідача надійшов супровідний
лист (вх.№30257) з документами на
виконання вимог ухвали суду для їх
долучення до матеріалів справи.

Надані документи були досліджені судом
та долучені до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримував позовні вимоги в
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні та у відзиві, наданому до
суду 03.09.2014 року (вх.№30256) позов
визнавав, однак, просив зменшити розмір
пені на 50% та зменшити розмір 7% штрафу
на 50% з огляду на наступне. ТОВ
«Меркурій-Прогрес» утримує на балансі
житловий будинок №9 по вул. Першої
Кінної Армії, та відповідно до ст. 1 ч.і
п.2,3, ст..24 п.2 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
забезпечує управління цим будинком і
несе відповідальність за його
експлуатацію. Відповідач не веде
господарчої діяльності, тобто всі
надходження на рахунки підприємства
складаються виключно від сплати
мешканців за спожиті житлово-
комунальні послуги. Відтак, порушення
ТОВ «Меркурій-Прогрес» порядку та умов
розрахунків викладених в п.6 Договору
№13/2604-ТЕ-32 були викликані саме
заборгованістю мешканців.

Позивач в судовому засіданні проти
зменшення розміру штрафних санкцій
заперечував.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень створені належні умови
для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглядати справу за
наявними у справі і додатково поданими
на вимогу суду матеріалами і
документами.

Розглянувши матеріали справи та надані
представниками сторін докази,
вислухавши пояснення представників
сторін судом встановлено наступне.

27 серпня 2012 року між Публічним
акціонерним товариством "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
- Продавець (позивач) та Товарством з
обмеженою відповідальністю
"Меркурій-Прогрес" - Покупець
(відповідач) був укладений Договір
купівлі-продажу природного газу
№12/121-ТЕ-32, відповідно до умов якого
Договору позивач зобов'язується
передати у власність відповідача у 2012
році природний газ, виключно для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням, а відповідач
зобов'язується прийняти та оплатити
газ на умовах цього Договору.

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що
позивач передає відповідачу з 01 серпня
2012 року по 31 грудня 2012 року газ в обсязі
до 153 тис.куб.м..

На виконання умов Договору позивач
протягом вересня - грудня 2012 року
поставив, а відповідач прийняв
природний на загальну суму 152 585,95 грн.,
що підтверджуються актами приймання -
передачі від 30.09.12 б/н на суму 7006,83 грн. -
за вересень 2012р., від 31.10.12 б/н на суму
22200,11 грн. - за жовтень 2012р., від 30.11.12 б/н
на суму 51884,91 грн. - за листопад 2012р. та
від 31.12.12 б/н на суму 71494,10 грн. - за
грудень 2012р..підписаними
уповноваженими представниками сторін
і скріпленими їх печатками (а.с.17-20).
Факт отримання природного газу на
вищевказану суму відповідачем не
заперечується.

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що
остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки газу.

Відповідач сплатив на рахунок НАК
"Нафтогаз України" заборгованість за
спожитий ним за договором природний
газ, але розрахунки за поставлений
природний газ проводились
відповідачем невчасно, з порушенням
вимог п. 6.1. Договору, а тому позивачем
на підставі ст. 625 Цивільного кодексу
України було заявлено вимоги про
стягнення з відповідача на його
користь 3% річних у розмірі 234,41 грн. та
95,04 грн. інфляційних витрат. Крім того,
позивач заявив позовні вимоги про
стягнення з відповідача на його
користь пені у розмірі 1172,03 грн., штрафу
у розмірі 3596,31 грн..

Надаючи правову оцінку викладеним
обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного
кодексу України договір є однією з
підстав виникнення зобов'язань та є
обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зообов'язана вчинити на користь
другої сторони (кредитора) певну дію
(передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо)
або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. (ст..
509 ЦК України).

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України, ст.ст. 525-526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається. Зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Господарський суд вважає за необхідне
зазначити, що оскільки наслідки
прострочення боржником грошового
зобов'язання у вигляді інфляційного
нарахування на суму боргу та 3% річних
не є санкціями, а виступають способом
захисту майнового права та інтересу, то
такі кошти нараховуються незалежно від
вини боржника та входять до складу
грошового зобов'язання, суть яких
полягає у відшкодуванні матеріальних
втрат кредитора від знецінення
грошових коштів внаслідок інфляційних
процесів та отриманні компенсації
(плати) від боржника за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові.

За таких обставин суд визнав позовні
вимоги позивача в сумі 95,04 грн.
нараховані за індексами інфляції на
суму боргу, а також 234,41 грн. - 3% річних,
обгрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Розглянувши позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача пені у розмірі
1172,03 грн. та штрафу у розмірі 3596,31 грн.,
суд керується наступним.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Ст.549 Цивільного кодексу України
передбачено, що пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у
разі невиконання Покупцем пункту 6.1.
умов цього Договору він у
безпосередньому порядку повинен
сплатити Продавцю, крім суми
заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу, за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків суми простроченого
платежу.

Пунктом 9.3 Договору встановлено, що
строк, у межах якого Сторони можуть
звернутися до суду з вимогою про захист
своїх прав за цим Договором (строк
позовної давності), у тому числі щодо
стягнення основної заборгованості,
штрафів, пені, відсотків річних,
інфляційних нарахувань,
встановлюється тривалістю у 5 (п'ять)
років.

Позивачем до матеріалів справи надано
обґрунтований розрахунок пені та 7%
штрафу за весь період прострочення
виконання відповідачем грошового
зобов'язання по кожній поставці
природного газу.

Перевіривши правомірність нарахування
позивачем пені у сумі 1172,03 грн. та 7%
штрафу у розмірі 3596,31 грн, суд
встановив, що дане нарахування не
суперечить вимогам чинного
законодавства України та умовам
Договору.

Разом з тим, вирішуючи питання про
зменшення розміру штрафних санкцій,
які підлягають стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, суд зазначає
наступне.

Згідно з п. 3 ч.1 ст.83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено,
що суд має право зменшити розмір
санкцій, якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора. При цьому повинно
бути взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Стаття 218 ГК України встановлює, що
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення в сфері господарської
діяльності. В цій же статті зазначено,
що відсутність у боржника необхідних
коштів не є обставинами, з якими закон
пов'язує звільнення від
відповідальності за невиконання
зобов'язання.

Вирішуючи питання про зменшення
розміру неустойки, яка підлягає
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання, суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Правовий аналіз названих статей
свідчить, що вони не є імперативними та
застосовуються за визначених умов на
розсуд суду.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи даний випадок порушення
господарських зобов'язань
відповідачем, суд не вважає його
винятковим, оскільки позивачем не
доведено поважність причини
неналежного виконання зобов'язання на
які він посилається в обґрунтування
своїх доводів.

З огляду на наведене, суд приходить до
висновку про відмову в задоволенні
заяви відповідача про зменшення
розміру штрафних санкцій.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої судові
витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 546, 549, 610, 611, 612, 625, 629
Цивільного кодексу України, ст. 193, 218, 233
Господарського кодексу України, ст.ст.
1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 65, 83 ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товарства з обмеженою
відповідальністю "Меркурій-Прогрес"
(61001, м. Харків, Майдан Повстання, буд. 7/8,
пов. 13, ) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул.
Богдана Хмельницького, 6, ) пеню у розмірі 1172,03 грн., штраф у
розмірі 3596,31 грн., інфляційні втрати у
розмірі 95,04 грн., 3% річних у розмірі 234,41
грн. та сплачений судовий збір за
подачу позову в сумі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 15.09.2014 р.

Суддя Т.С. Денисюк