ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2014 р.
Справа № 911/3252/14

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1;

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Тарпік";

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Державної служби
геології і надр України;

про визнання договору та спеціального
дозволу недійсними

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність №
21-07/14 від 21.07.2014 року);

від відповідача: Паламаренко Д.А.
(довіреність № 08-07/14 14.08.2014 року).

від третьої особи: Ольшанський Ю.В.
(довіреність № 109 від 30.08.2014 року).

обставини справи:

В провадженні Господарського суду
Київської області знаходиться справа
за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (позивач) до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Тарпік»
(відповідач) за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
Державної служби геології і надр
України про визнання договору та
спеціального дозволу недійсними.

Ухвалою Господарського суду Київської
області від 01.08.2014 року порушено
провадження у справі № 911/3252/14 та
призначено справу до розгляду на 18.08.2014
року.

Оскільки, позивачем в позові
оскаржується виданий Державною
службою геології і надр України
Спеціальний дозвіл на користування
надрами № 5960 від 08.07.2014 року,
стверджуючи про порушення процедури
його видачі, допущеної Державною
службою геології і надр України, та
зазначається про необхідність
дослідження всієї документації, на
підставі якої видавався Спеціальний
дозвіл на користування надрами № 5960
від 08.07.2014 року, з метою повного і
всебічного розгляду відповідної
позовної вимоги та врахування, що
судове рішення може вплинути на права і
обов'язки Державної служби геології і
надр України, судом у відповідності до
ст. 27 Господарського процесуального
кодексу України ухвалою від 18.08.2014 року
було залучено Державну службу геології
і надр України до участі в справі в
якості третьої особи без самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача. У зв'язку з чим, розгляд
справи відкладався до 27.08.2014 року.

В судове засідання, 27.08.2014 року
представник третьої особи не з'явився,
сторони вимог ухвали від 01.08.2014 року не
виконали. У зв'язку з чим, розгляд
справи відкладався до 08.09.2014 року.

В судовому засіданні 08.09.2014 року
позивач позовні вимоги підтримав.
Відповідач проти позову заперечував,
посилаючись на безпідставність
позовних вимог. Третьою особою подано
клопотання про відкладення розгляду
справи, яке відхилено судом як
недоцільне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення прийнято
господарським судом за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем, у
нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, після
закінчення розгляду справи у судовому
засіданні було оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та дослідивши надані ними
докази та пояснення, суд

встановив:

Як вбачається з викладених у позові
обставин, 10.07.2014 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю «ТАРПІК»
та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
було укладено Договір про ексклюзивне
(виключне) право на продаж товару
(надалі - Договір), згідно з яким
Постачальник (відповідач) надає
Продавцю (позивачу) право
ексклюзивного продажу піску, який
придатний для виготовлення
штукатурних розчинів для
опоряджувального шару, використання в
якості компонента в'яжучого щільних
силікатних бетонів, для благоустрою,
рекультивації і планування, що
видобувається Постачальником на праві
Спеціального дозволу на користування
надрами, реєстраційний № 5960 від 08.07.2014
року, виданий Державною службою
геології та надр України (п.1.1 Договору).

В обгрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що при укладені спірного
Договору відповідач на підтвердження
права на видобуток піску надав копію
Спеціального дозволу на користування
надрами, реєстраційний № 5960 від 08.07.2014
року, виданого Державною службою
геології та надр України (надалі -
Дозвіл).

Позивач зазначає, що наданий
відповідачем Спеціальний дозвіл
викликав у нього сумніви, у зв'язку з
чим, сторони домовились, що відповідач
надасть оригінал Спеціального дозволу
для ознайомлення.

Оскільки, як стверджує позивач,
відповідачем не було надано позивачу
оригіналу Спеціального дозволу на
користування надрами № 5960 від 08.07.2014
року, позивач вважає відповідні дії
порушенням п. 3.5 Договору щодо
необхідності надання дозвільних
документів на видобуток товару, що з
огляду на умову п. 8.2 Договору є
підставою для розірвання Договору за
ініціативою Покупця у зв'язку з
невиконанням умов Договору
Постачальником.

З посиланням на вищевикладені
обставини, позивач вважає, що спірний
Договір вчинений відповідачем без
відповідного дозволу (ліцензії), що є
підставою згідно з ч.1 ст. 227 Цивільного
кодексу України для визнання
відповідного правочину недійсним.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України якщо недійсність правочину
прямо встановлена законом, але одна із
сторін або інша заінтересована особа
заперечує його існість на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом дійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно з п.17 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 9 «Про судову
актику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від
06.11.2009 року, правочин юридичної особи,
вчинений нею без відповідного дозволу
(ліцензії), згідно зі статтею 227
Цивільного кодексу України є
оспорюваним.

Таким чином, позивач просить визнати
недійсним спірний Договір про
ексклюзивне право на продаж товару,
оскільки у відповідача відсутній
дозвіл, необхідний для виконання
такого договору.

В той же час, суд звертає увагу на
помилку в даті спірного Договору, який
укладений 10.07.2014 року, а позивач в
прохальній частині позову просить
визнати недійсним Договір про
ексклюзивне право на продаж товару від
01.07.2014 року. Крім того, наданий суду
примірник Договору не має номера, а
позивач в прохальній частині позову
просить визнати недійсним Договір №
67/14.

Відповідно до ч.1 ст. 227 Цивільного
кодексу України правочин юридичної
особи, ииеиий нею без відповідного
дозволу (ліцензії), може бути визнаний
судом недійсним.

В ході розгляду спору відповідач
позовні вимоги заперечував. Надав для
огляду суду оригінал Спеціального
дозволу на користування надрами № 5960
від 08.07.2014 року, виданого Державною
службою геології та надр України, чим
підтвердив справжність такого дозволу
та спростував сумніви позивача в його
дійсності.

Справжність Спеціального дозволу на
користування надрами № 5960 від
08.07.2014 року, також визнана та
підтверджена в ході розгляду спору
Державною службою геології та надр
України, яка залучена до участі у
справі в якості третьої особи на
стороні відповідача.

Зокрема, спірний Спеціальний дозвіл на
користування надрами № 5960 від
08.07.2014 року виданий на підставі наказу
Державної служби геології та надр
України від 09.04.2014 року № 104 терміном
дії на 20 років.

Таким чином, сумніви позивача в
справжності виданого відповідачу
Спеціального дозволу № 5960 від 08.07.2014
року, спростовані в ході розгляду
спору, тому є безпідставними,
відповідач має дозвіл (ліцензію)
необхідний для укладення спірного
Договору, тому позовні вимоги про
визнання Договору про ексклюзивне
право на продаж товару з посиланням на
ст. 227 Цивільного кодексу України
задоволенню не підлягають.

Також, позивач ставить вимогу про
визнання недійсним Спеціального
дозволу на користування надрами,
реєстраційний № 5960 від 08.07.2014 року,
виданий Державною службою геології та
надр України.

При цьому, в обгрунтування відповідної
вимоги про визнання недійсним
Спеціального дозволу на користування
надрами позивач посилається лише на
сумніви в належності такого
Спеціального дозволу, які спростовані
в ході розгляду спору.

Інших пояснень та доказів в
обгрунтування вимоги про визнання
недійсним Спеціального дозволу
позивачем не зазначено. Не наведено
ознак, які свідчать про недійсність
спірного Спеціального дозволу та норми
законодавства, яка порушена при видачі
такого дозволу.

Крім того, позивачем не обгрунтовано
яким чином спірний Спеціальний дозвіл
може порушити чи порушує права та
охоронювані законом інтереси позивача.
Спеціальний дозвіл на користування
надрами № 5960 від 08.07.2014 року виданий
відповідачу Державною службою
геології та надр України і жодним
чином не стосується прав і
охоронюваних законом інтересів
позивача, від так не може їх
порушувати.

Приписами статей 1, 2, 21 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що право звертатися до
господарського суду мають
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Господарський суд порушує справи за
позовними заявами підприємств та
організацій, які звертаються до
господарського суду за захистом своїх
прав та охоронюваних законом
інтересів.

Позивачами визначено ті підприємства
та організації, що подали позов або в
інтересах яких подано позов про захист
порушеного чи оспорюваного права або
охоронюваного законом інтересу.

Таким чином, умовою подання позову до
господарського суду повинно бути
наявність факту порушення прав чи
охоронюваних законом інтересів
позивача.

Відповідно до рішення Конституційного
Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 поняття
«охоронюваний законом інтерес», що
вживається в законах України у
логічно-смисловому зв'язку з поняттям
«права», треба розуміти як прагнення до
користування конкретним матеріальним
та/або нематеріальним благом, як
зумовлений загальним змістом
об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві
простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового захисту
та інших засобів правової охорони з
метою задоволення індивідуальних і
колективних потреб, які не суперечать
Конституції і законам України,
суспільним інтересам, справедливості,
добросовісності, розумності та іншим
загальноправовим засадам.

Таким чином, вимога про визнання
недійсним Спеціального дозволу
позивачем не доведена та не
обгрунтована, позивач не має права на
звернення до суду з відповідною
вимогою.

З огляду на наведені нормативні
приписи, враховуючий суб'єктний склад,
характер правовідносин, а також
враховуючий недоведеність позивачем
факту оспорення чи порушення
відповідачем суб'єктивного
матеріального права або законного
інтересу позивача, суд дійшов висновку,
що вимога про визнання недійсним
Спеціального дозволу не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд
дійшов висновку, що позовні вимоги не
доведені та не обґрунтовані,
відповідачем спростовані, тому не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд,

вирішив:

В задоволенні позову відмовити в
повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено:15.09.2014 р.

Суддя
Карпечкін Т.П.