номер провадження справи 11/83/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2014
Справа № 908/2520/14

Господарський суд Запорізької області
у складі:

головуючий - суддя Гончаренко С.А.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: Концерн «Міські теплові
мережі» (юридична адреса:
бул.Гвардійський, буд. 137, м. Запоріжжя,
Запорізька область 69091; фактична
адреса: вул. Щаслива, буд. 2«А»,
м. Запоріжжя, Запорізька область, 69065;
код. ),

до відповідача: Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 (юридична
адреса: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, ІПН
НОМЕР_1),

відомості про представників сторін та
учасників судового процесу:

від позивача: Волошина .М.В. - дов. №803/27
від 12.02.2014;

від відповідача: ОСОБА_2 - адвокат,
договір № 11/14 про надання правової
допомоги
від 14.08.2014;

про: стягнення 14577,10 грн.,-

В С Т А Н О В И В :

До господарського суду Запорізької
області надійшла позовна заява
Концерну «Міські теплові мережі» про
стягнення з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 14577,10 грн., які складаються із
12679,93 грн. заборгованості за поставлену
теплову енергію, 301,45 грн. пені, 363,21 грн.
3% річних та 1232,51 грн. втрат від інфляції.

17.07.2014 порушено провадження по справі,
призначені дата і час судового
засідання, в порядку попередньої
підготовки справи до слухання сторони
зобов'язані вчинити дії та надати
документи, необхідні для всебічного та
об'єктивного вирішення спору.

З метою витребування додаткових
доказів, для надання можливості
сторонам нормативно та документально
обґрунтувати свої доводи і заперечення
в судовому засіданні неодноразово
оголошувалась перерва.

Позивач наполягає на задоволенні
позовних вимог з підстав, викладених в
позовній заяві, при цьому повідомив, що
спір виник внаслідок неналежного
виконання відповідачем взятих
зобов'язань за договором № 258 про
постачання теплової енергії у гарячій
воді від 01.10.2002р. в части повної та
своєчасної оплати наданих послуг.
Тривала затримка оплати вартості
поставленої теплової енергії
обумовила нарахування сум пені, 3%
річних та втрат від інфляції. Разом з
цим, позивач просить судові витрати,
пов'язані із розглядом справи віднести
на відповідача.

Відповідач проти задоволення позовних
вимог заперечує, стверджує, що договір,
на який посилається позивач, як на
підставу виникнення зобов'язань, не
приведений у відповідність до Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги», а відтак втратив чинність з 01
січня 2006 року. Крім того, на думку
відповідача, позивачем при здійсненні
розрахунку не вірно застосована площа
приміщення, а в позовній заяві невірно
зазначена підстава, на якій приміщення
знаходиться у користуванні ФОП ОСОБА_1
Також у відзиві відповідач вказує на
те, що протягом спірного періоду не
отримував ні актів ані рахунків, та
взагалі фактично не споживав теплову
енергію, оскільки трубопровід через
приміщення відповідача є транзитним та
ізольованим. Враховуючи викладене
відповідач просить відмовити у
задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін, а
також ретельно дослідивши додатково
надані сторонами докази, встановив
наступні обставини:

Статтею 11 Цивільного кодексу України
закріплено, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Відповідно до п. 2 цієї статті підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Зобов'язанням, відповідно до п. п. 1, 2 ст.
509 цього Кодексу, є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

01.10.2002р. між Концерном «Міські теплові
мережі» (теплопостачальна організація)
та ФОП ОСОБА_1 (споживач) укладено
договір №258 про постачання теплової
енергії в гарячій воді.

Договір укладено на підставі листа
приватного підприємця ОСОБА_1, в якому
нею особисто зазначено адресу, площу
приміщення та теплове навантаження на
опалення та гаряче водопостачання.
Теплова енергія відпускалась до
приміщення, розташованого за адресою:
м. Запоріжжя, пр. Металургів, 6уд. 14. До
укладання договору позивачем були
узгодженні вигідні данні для
здійснення на замовлення відповідача
розрахунку теплового навантаження,
який виконується сторонньою проектною
організацією. Таким чином, в частині
визначення теплового навантаження,
сторони дотримались порядку укладання
договору, передбаченого «Правилами
користування тепловою енергією».

Відповідно до п. 1.8. Договору перегляд
та зміни теплового навантаження
виконується на підставі розрахунку
сторонньої проектної організації з
моменту надання розрахунку, при умові
узгодження вихідних даних з
Енергопостачальною організацією.

Оскільки відповідач не звертався до
енергопостачальної організації для
узгодження вихідних даних для
розроблення нового розрахунку
теплового навантаження на опалення та
ГВП, не надавав Позивачу нового
розрахунку теплового навантаження на
опалення та ГВП зміни до договору не
вносились.

Згідно п. 1.2 договору позивач взяв
зобов'язання відпустити теплову
енергію в гарячій воді відповідачу, а
відповідач взяв обов'язок оплатити її
вартість за діючими тарифами в терміни
та порядку встановленими умовами цього
договору.

За своєю правовою природою, укладений
між сторонами договір є договором
поставки.

В силу положень ст. 712 Цивільного
кодексу України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
теплопостачання» теплова енергія -
товарна продукція, що виробляється на
об'єктах сфери теплопостачання для
опалення, підігріву питної води, інших
господарських і технологічних потреб
споживачів, призначена для
купівлі-продажу.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені
особливості регулювання укладення та
виконання договорів поставки, у тому
числі договору поставки товару для
державних потреб.

Статтею 655 Цивільного кодексу України
передбачено, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Теплова енергію постачалася
відповідачу з початку опалювального
сезону до моменту закінчення
опалювального сезону у м. Запоріжжя.
Рішення про початок та закінчення
опалювального сезону приймається
Рішенням виконавчого комітету
Запорізької міської ради або
Розпорядженням міського голови м.
Запоріжжя.

Позивач, виконуючи договірні
зобов'язання, за період з березня 2012
року по квітень 2014 року відпустив
відповідачу теплову енергію на суму
12679,93 грн., що підтверджується рахунками
та актами приймання-передачі за
поставлену теплову енергію за вказаний
період.

Розмір теплового навантаження на
потреби опалення у спірному періоді
складає 0,004006 Гкал/год.

Відповідно до п. 5.1 Договору, облік
споживання теплової енергії на потреби
опалення та гарячого водопостачання
проводиться за приладами обліку або
розрахунковим способом.

При відсутності приладів обліку, або
виході, його з ладу, а також
прострочення держповірки, відсутність
клейма, або свідоцтва, документації, не
надання звіту про спожиту теплову
енергію, кількість теплової енергії, що
відпущена споживачу, визначається
енергопостачальною організацією,
розрахунковим способом по тепловому
навантаженню, визначеному у п.1.3
договору і фактично відпуску теплової
енергії з джерела теплоти за звітній
період.

Оскільки, у приміщенні, яке займає
відповідач, не встановлений прилад
комерційного обліку, облік споживання
теплової енергії відповідачем у
спірному періоді проводився
розрахунковим способом. Механізм та
розрахунок сум нарахованих до сплати
відповідачу у спірному періоді
ретельно перевірено.

Стаття 692 Цивільного кодексу України
визначає обов'язок покупця оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Згідно з п. 6.2 договору розрахунковим
періодом - є календарний місяць.
Підставою для розрахунків відповідача
з позивачем, згідно п. 6.4 договору, є
рахунок та акт надання послуг.

Згідно п. 6.3 договору енергопостачальна
організація після 7-го числа місяця,
наступного за розрахунковим, надає
споживачу документи за розрахунковий
період: рахунок за фактично спожиту
теплову енергію, акт
приймання-передачі теплової енергії,
податкову накладну (платникам ПДВ).

Відповідач не з'являвся до позивала для
отримання зазначених документів. Не
зважаючи на відсутність у Концерна
«Міські теплові мережі» обов'язку,
позивач все ж таки направляв
розрахункові документи в необхідній
кількості примірників на адресу
відповідача поштовою кореспонденцією.
Докази направлення на адресу
відповідача рахунків та актів
приймання-передачі теплової енергії
додані позивачем до матеріалів справи.

Споживач, згідно п. 6.3. договору,
зобов'язаний оформити акт
приймання-передачі теплової енергії і
до 25 числа місяця, наступного за
розрахунковим, повернути його
Енергопостачальній організації.

У зв'язку з неотриманням підписаних
відповідачем актів приймання-передачі
теплової енергії, 03.07.2014 року, на його
адресу позивачем були повторно цінним
листом з описом вкладення направлені
рахунки та акти приймання-передачі
теплової енергії за спірний період.

Як зазначено в актах
приймання-передачі теплової енергії, в
разі неотримання акту
приймання-передачі, або обґрунтованих
заперечень в його підписанні, у термін
встановлений п. 6.3 договору, акт
підписується теплопостачальною
організацією з позначенням про відмову
у підписанні його споживачем, та
оформлений таким чином акт вважається
погодженим.

Відповідач заперечень щодо нарахувань,
зазначених у рахунках та актах
приймання - передачі теплової енергії
не надав, тобто фактично погодився з
кількістю спожитої теплової енергії та
з сумами нарахованими позивачем до
оплати у відповідному періоді.

Відповідно до п. 40 Правил користування
тепловою енергією, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.10.2007 №1198, споживач зобов'язаний
дотримуватись вимог
норматипно-технічних документів та
договору, вчасно проводити розрахунки
за спожиту теплову енергію та
здійснювати інші платежі відповідно до
умов договору та цих Правил.

Відповідно до п. 3.2.2 договору споживач
теплової енергії зобов'язується
виконувати умови та порядок оплати
спожитої теплової енергії в обсягах і в
терміни, які передбачені договором.

Відповідно до п. 6.6 договору, споживач
зобов'язаний до 20-го числа поточного
місяця перерахувати на розрахунковий
рахунок теплопостачальної організації
суму заборгованості за фактично
спожиту теплову енергію і передоплату.

Стаття 193 Господарського кодексу
України передбачає, суб'єкти
господарювання та учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Аналогічне положення закріплено в ст.
526 Цивільного кодексу України. Так,
зобов'язання повинно виконуватися
належним чином відповідно умовам
договору та вимогам цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а у разі відсутності таких умов і вимог
- згідно звичаїв ділового обігу або
іншим вимогам, які звичайно ставляться.

Відповідач взяті на себе зобов'язання
за договором в частині повної та
своєчасної оплати вартості отриманої
теплової енергії, належним чином не
виконував у зв'язку з чим, на момент
вирішення спору залишається
неоплаченою поставлена теплова
енергія на суму 12679,93 грн.

Відповідно до ст. 216 ГК України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про
теплопостачання» у разі відмови
споживача оплачувати споживання
теплової енергії заборгованість
стягується в судовому порядку. У разі
несвоєчасної сплати платежів за
споживання теплової енергії споживач
сплачує пеню за встановленими
законодавством або договором
розмірами.

Відповідальність споживача за
несвоєчасну оплату вартості отриманої
теплової енергії встановлена п. 7.2.3
договору у вигляді нарахування пені у
розмірі 0,5% від суми належної до сплати
за кожен день прострочення, але не
більше подвійної облікової ставки
Національного Банку України.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» розмір
пені за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань обчислюється від
простроченої суми та не повинен
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Позивач нарахував та заявив до
стягнення з відповідача пеню в сумі 301,45
грн. за період з 21.11.2013р. по 15.06.2014р.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
божник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми.

За порушення строків оплати позивач
нарахував та заявив до стягнення з
відповідача 363,21 грн. річних та 1232,51 грн.
втрат від інфляції.

Суми пені, 3% річних та втрат від
інфляції ретельно перевірені в
судовому засіданні, розрахунок
здійснено вірно.

Таким чином, позовні вимоги про
стягнення з ФОП ОСОБА_1 12679,93 грн.
основного боргу, 301,45 грн. пені, 363,21 грн.
річних та 1232,51 грн. втрат від інфляції
позивачем заявлені правомірно та
обґрунтовано, а тому підлягають
задоволенню.

Заперечення відповідача судом до уваги
не приймаються, виходячи з наступного.

Згідно з п .1.1 договору при виконанні
цього договору сторони керуються
«Привалами користування тепловою
енергією», «Правилами обліку,
відпускання і споживання теплової
енергії» і діючим законодавством
України.

Як вже зазначалось раніше, теплова
енергія - товарна продукція, що
виробляється на об'єктах сфери
теплопостачання для опалення,
підігріву питної води, інших
господарських і технологічних потреб
споживачів, призначена для
купівлі-продажу. Відпуск енергії без
оформлення договору енергопостачання
не допускається в силу п. 2 ст. 275
Господарського кодексу України.

Пунктом 3 Правил користування тепловою
енергією, затверджених Постановою КМУ
від 03.10.2007 № 1198 передбачено, що споживач
теплової енергії - це фізична особа, яка
є власником будівлі або суб'єктом
підприємницької діяльності, чи
юридична особа, яка використовує
теплову енергію відповідно до
договору.

Згідно з п. 4 Правил користування
тепловою енергією затверджених
Постановою КМУ від 03.10.2007 № 1198 -
користування тепловою енергією
допускається лише на підставі договору
купівлі-продажу теплової енергії,
укладеного між споживачем і
теплопостачальною організацією.
Договір постачання є одним з видів
договору купівлі-продажу.

Отже, при виконанні договору № 258 від
01.10.2002р. сторони мають в першу чергу
керуватись законом України «Про
теплопостачання», Правилами
користування тепловою енергією,
затвердженими Постановою КМУ № 1198 від
03.10.2007 року та ін. діючими
нормативно-правовими актами, що
регулюють відносини, пов'язані з
виробництвом, транспортуванням,
постачанням та використанням теплової
енергії.

Застосування Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» в даному
випадку суд вважає недоречним.

Крім цього, п. 10.1 договору встановлено,
що від діє з 01.10.2002 року по 30.09.2003 року та
вважається пролонгованим на кожний
наступний рік, окрім досягнення
взаємної згоди сторін про його
розірвання.

Сторонами не надано доказів
направлення заяви або досягнення
взаємної згоди про розірвання
договору. Отже договір №258 від 01.10.2002
року є діючим та таким, що підлягає
виконанню сторонами.

Дійсність договору також підтверджено

- рішенням Господарського суду
Запорізької області від 18.05.2011 року
№24/5009/992/11 про стягнення з ПП ОСОБА_1 по
договору №258 від 01.10.2002 року
заборгованості за період з грудня 2009
року по січень 2011 року;

- рішенням Господарського суду
Запорізької області від 28.05.2012 року
№5009/1407/12 про стягнення з ПП ОСОБА_1 по
договору №258 від 01.10.2002 року
заборгованості за період з лютого 2011
року по лютий 2012 року.

В ході розгляду вказаних справ умови
договору, як підстави позову,
досліджувались на відповідність
діючому законодавству. Вказані судові
рішення набрали законної сили після
01.06.2006р.

Згідно ч. 3 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, твердження відповідача, що
в силу Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» договір №
258 від 01.10.2002р. втратив чинність не
відповідає дійсності.

Судові витрати у справі слід віднести
на відповідача, оскільки спір з його
вини доведено до судового вирішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального Кодексу України,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (юридична адреса:
АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) на користь
Концерну «Міські теплові мережі»
(юридична адреса: бул. Гвардійський,
буд. 137, м. Запоріжжя,
Запорізька область 69091; фактична
адреса: вул. Щаслива, буд. 2«А»,
м. Запоріжжя, Запорізька область, 69065;
код. ) 12679 (дванадцять тисяч
шістсот сімдесят дев'ять) грн. 93 коп.
основного боргу, 301 (триста одну) грн. 45
коп. пені, 363 (триста шістдесят три) грн.
21 коп. річних 1232 (одну тисячу двісті
тридцять дві) грн. 51 коп. втрат від
інфляції та 1827 (одну тисячу вісімсот
двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.
Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В засіданні 15.09.2014р. оголошена вступна і
резолютивна частини рішення. Рішення в
повному обсязі складено і підписане
17.09.2014р.

Суддя
Гончаренко С.А.