КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2014 р. Справа№ 910/4636/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Федорчука Р.В.

Майданевича А.Г.

за участю представників сторін
відповідно до протоколу судового
засідання від 27.08.2014 року,

розглянувши апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Укртехпромлізинг»
на рішення господарського суду міста
Києва від 05.06.2014 року

у справі № 910/4636/14
(суддя - Ковтун С.А. )

за первісним позовом приватного
підприємства «Інсталпласт-ХВ»

до товариства з
обмеженою відповідальністю

«Укртехпромлізинг»

про стягнення
349918,09 грн.

та за зустрічним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю

«Укртехпромлізинг»

до приватного
підприємства «Інсталпласт-ХВ»

про зобов'язання
вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 05.06.2014 року по справі № 910/4636/14
первісний позов приватного
підприємства «Інсталпласт-ХВ» до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Укртехпромлізинг»
про стягнення 349918,09 грн. - задоволено
повністю. Стягнуто з товариства з
обмеженою відповідальністю
«Укртехпромлізинг» на користь
приватного підприємства
«Інсталпласт-ХВ» 349918,09 грн. боргу та
6998,36 грн. судового збору. В задоволенні
зустрічного позову товариства з
обмеженою відповідальністю
«Укртехпромлізинг» до приватного
підприємства «Інсталпласт-ХВ» про
зобов'язання вчинити дії - відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції від 05.06.2014 року, товариство з
обмеженою відповідальністю
«Укртехпромлізинг» звернулось до
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою в якій просить
рішення господарського суду міста
Києва від 05.06.2014 року по справі № 910/4636/14
скасувати та прийняти нове рішення
суду, яким у задоволенні первісного
позову приватного підприємства
«Інсталпласт-ХВ» до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Укртехпромлізинг» про стягнення 349918,09
грн. відмовити повністю, зустрічний
позов товариства з обмеженою
відповідальністю «Укртехпромлізинг»
до приватного підприємства
«Інсталпласт-ХВ» про зобов'язання
вчинити дії - задовольнити повністю. В
обґрунтування апеляційної скарги
скаржник, посилається на неповне
з'ясування обставин судом першої
інстанції, що мають значення для
вирішення справи та порушення останнім
норм матеріального та процесуального
права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 11.08.2014 року
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено до розгляду.

У судовому засіданні 27.08.2014 року
представник ТОВ «Укртехпромлізинг»
надав суду свої пояснення по справі в
яких підтримав подану апеляційну
скаргу на підставі доводів зазначених
у ній та просив суд апеляційної
інстанції скаргу задовольнити, рішення
суду першої інстанції скасувати та
прийняти нове рішення суду яким у
задоволенні первісного позову
відмовити, а зустрічний позов
задовольнити у повному обсязі.

Представники ПП «Інсталпласт-ХВ» в
судове засідання суду апеляційної
інстанції не з'явились про день та час
розгляду справи позивач за первісним
позовом був повідомлений належним
чином на підтвердження чого в
матеріалах справи містяться
повідомлення про вручення поштового
відправлення. Про причини неявки суд не
повідомив.

Враховуючи викладене, заслухавши думку
представника скаржника, що з'явився у
судове засідання, колегія суддів
апеляційного господарського суду з
урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за
можливе розглянути справу за наявними
в ній матеріалами, оскільки ПП
«Інсталпласт-ХВ» про дату та місце
розгляду справи було повідомлене
належним чином, участь представників
позивача за первісним позовом у
судовому засіданні 27.08.2014 року, судом
обов'язковою не визнавалась, клопотань
про відкладення розгляду справи та
витребування письмових доказів не
надходило. В матеріалах справи
міститься достатньо доказів для
прийняття рішення по справі.

Також, колегія суддів апеляційного
господарського суду звертає увагу на
те, що у відповідності до ч.2 ст. 102 ГПК
України суд апеляційної інстанції
обмежений строком розгляду
апеляційної скарги на рішення
місцевого господарського суду, а
продовження зазначеного строку
розгляду справи у відповідності до ч. 3
ст. 69 ГПК України без клопотання
сторони по справі, не передбачено ГПК
України.

Згідно статті 99 Господарського
процесуального кодексу України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі XII
Господарського процесуального кодексу
України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи, апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали,
розглянувши апеляційну скаргу,
заслухавши пояснення представників
сторін, що з'явились у судове засідання,
Київським апеляційним господарським
судом встановлено наступне.

28.10.2011 року між ПП «Інсталпласт-ХВ»
(продавцем) та ТОВ «Укртехпромлізинг»
(покупцем) укладено договір
купівлі-продажу № 28/10, відповідно до
умов якого, продавець зобов'язується
передати у власність покупця наступний
товар: труба захисна ребриста ПВТ-40 в
кількості 120000 м/п по ціні 10,42 грн. в т.ч.
ПДВ 20%, муфта 40 в кількості 480 шт. по ціні
16,00 грн. в т.ч. ПДВ (далі - товар),
відповідно до додатку, який є
невід'ємною частиною даного договору, а
покупець зобов'язується прийняти товар
від продавця та оплатити його. Загальна
сума договору складає 1257598,08 грн. (п. 2.1
договору).

Відповідно до п. 4.1 договору оплата
товару, який визначений цим договором,
має бути здійснена наступним чином:
277680,00 грн. оплачується покупцем після
підписання договору протягом 10
банківських днів з дати отримання
покупцем оригіналу рахунку-фактури
продавця; 630000,00 грн. оплачується
покупцем після доставки відповідної
партії товару на місце доставки та
надання сертифікатів якості товару на
відповідну партію товару в цілому
протягом 7 банківських днів з дати
отримання покупцем оригіналу
рахунку-фактури продавця; решта 349918,08
грн. оплачується покупцем після
доставки відповідної партії товару на
місце доставки та надання сертифікатів
якості товару на відповідну партію
товару в цілому протягом 90 банківських
днів з дати отримання покупцем
оригіналу рахунку-фактури продавця.

Товар вважається переданим продавцем
та прийнятим покупцем: за якістю -
згідно з сертифікатом якості, за
кількістю - відповідно до кількості
місць та ваги, зазначених у
транспортних документах (п. 5.1
договору). Передача товару/партії
товару від продавця до покупця
оформлюється актом прийому-передачі
товару. Місцем передачі товару/партії
товару є місце, визначене покупцем (п. 5.2
договору).

Як зазначає позивач за первісним
позовом та вбачається з матеріалів
справи, за видатковими накладними від
02.11.2011 року, 03.11.2011 року, 04.11.2011 року,
09.11.2011 року та 25.11.2011 року позивач
поставив, а відповідач отримав товар на
загальну суму 1257598,09 грн., проти чого не
заперечується й самим же відповідачем.
Проте, як зазначає позивач,
відповідачем товар оплачено лише
частково на суму 907680,00 грн.

Так, у березні 2014 року ПП
«Інсталпласт-ХВ» звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до ТОВ «Укртехпромлізинг» про
стягнення 349918,09 грн. боргу.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
вказував на те, що відповідно до
укладеного між сторонами договору він
поставив відповідачу товар, який
останнім в порушення взятих на себе
зобов'язань не був оплачений, внаслідок
чого у нього виникла заборгованість
перед позивачем.

В свою чергу, відповідач заперечив
проти задоволення позову посилаючись
на те, строк оплати спірного товару у
сумі 349918,09 грн. не настав, оскільки
позивачем не надано сертифікати якості
на поставлений товар. Крім того,
відповідач зазначає, що у нього
відсутня будь-яка заборгованість перед
позивачем, оскільки відповідачем
перераховано позивачу 1834381,57 грн.

Так, ТОВ «Укртехпромлізинг» звернулося
до суду першої інстанції із зустрічною
позовною заявою до ПП «Інсталпласт-ХВ»
про зобов'язання передати сертифікати
якості на партії товару, поставлені в
листопаді 2011 року. Обґрунтовуючи
позовні вимоги за зустрічним позовом
ТОВ «Укртехпромлізинг» послалося на
те, що оплата поставленого ПП
«Інсталпласт-ХВ» товару можлива після
надання відповідних сертифікатів.

Як зазначалося вище, рішенням
господарського суду міста Києва від
05.06.2014 року по справі № 910/4636/14 первісний
позов ПП «Інсталпласт-ХВ» до ТОВ
«Укртехпромлізинг» про стягнення 349918,09
грн. - задоволено повністю. У
задоволенні зустрічного позову про
зобов'язання ПП «Інсталпласт-ХВ»
вчинити дії - відмовлено.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду, беручи до уваги
межі перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду слід
залишити без змін з наступних підстав.

Пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України
передбачає, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини. Частиною
7 статті 179 ГК України передбачено, що
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів.
Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України, до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Нормами статті 599 ЦК України
встановлено, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України унормовано, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (ст. 655
Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу
України встановлено, що покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів до нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

В Інформаційному листі Вищого
господарського суду України «Про
практику застосування Вищим
господарським судом України у розгляді
справ окремих норм матеріального
права» № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 року,
зазначено, якщо інше не встановлено
укладеним сторонами договором або
актом цивільного законодавства,
перебіг строку виконання грошового
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору купівлі-продажу, починається
з моменту прийняття товару або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, і положення
частини другої статті 530 названого
Кодексу, в якій ідеться про строк
(термін) виконання боржником обов'язку,
що не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, до
відповідних правовідносин не
застосовується.

При цьому, в п. 1.7 постанови Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
року № 14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» зазначається, що
нормою ст. 530 ЦК України передбачено,
між іншим, можливість виникнення
обов'язку негайного виконання; такий
обов'язок випливає, наприклад, з
припису частини першої статті 692 ЦК
України, якою визначено, що покупець за
договором купівлі-продажу повинен
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього. Відтак якщо
договором або актами цивільного
законодавства не встановлено інший
строк оплати товару, відповідна оплата
має бути здійснена боржником негайно
після такого прийняття, незалежно від
того, чи пред'явив йому кредитор
пов'язану з цим вимогу.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, оплата товару
здійснюється відповідачем в три етапи,
при цьому другий та третій етап
пов'язані з наявністю сертифікатів
якості на товар.

Місцевий господарський суд дійшов
вірного висновку по справі зазначивши,
що сплата відповідачем 907680,00 грн. (277680
грн. (перший етап) та 630000 грн. (другий
етап) свідчить про наявність
сертифікатів на товар і їх передачу
відповідачу. При цьому, документально
підтверджено сплату покупцем за
договором лише 907680,00 грн., оскільки інші
платежі, на які посилається скаржник,
стосуються інших правочинів.

Таким чином, твердження скаржника про
відсутність у нього сертифікатів
якості спростовуються наявними
матеріалами справи. А отже, підстави
для зобов'язання відповідача за
зустрічним позовом надати сертифікати
якості відсутні. Суд першої інстанції
правомірно відмовив ТОВ
«Укртехпромлізинг» у задоволенні
зустрічного позову оскільки останній
(позов) не обґрунтований та
безпідставний.

За таких обставин, судова колегія
погоджується з доводами позивача за
первісним позовом та висновками суду
першої інстанції про те, що у покупця
виник обов'язок остаточного розрахунку
за товар. Оскільки, ні під час розгляду
справи у суді першої інстанції, ні під
час розгляду справи у суді апеляційної
інстанції скаржником не було надано
суду доказів належного виконання свого
обов'язку щодо сплати за поставлений
товар та ТОВ «Укртехпромлізинг» не
здійснило останній платіж на суму 349918,09
грн., судова колегія апеляційного
господарського суду вважає позовні
вимоги ПП «Інсталпласт-ХВ»
обґрунтованими, доведеними та такими,
що підлягають задоволенню.

Доводи скаржника про те, що позивачем
за первісним позовом не було надано ТОВ
«Укртехпромлізинг» оригіналів
рахунків-фактур, а тому, строк
виконання зобов'язання з оплати товару
не настав, судова колегія вважає
необґрунтованими, оскільки, виходячи
зі змісту договору, ненадання
рахунку-фактури не є відкладальною
умовою у розумінні статті 212 ЦК України
та не є простроченням кредитора в
розумінні ст. 613 ЦК України, тому
наявність або відсутність
рахунку-фактури не звільняє замовника
від обов'язку сплатити вартість
поставленого товару.

Таким чином, з урахуванням
вищевикладеного, колегія суддів
апеляційного господарського суду
вважає що суд першої інстанції
правомірно задовольнив первісний
позов та стягнув з ТОВ
«Укртехпромлізинг» на користь ПП
«Інсталпласт-ХВ» 349918,09 грн. боргу та
вірно відмовив у задоволенні
зустрічного позову.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони
користуються рівними процесуальними
правами. Сторони мають право подавати
докази, брати участь у дослідженні
доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в
суді першої інстанції так і в суді
апеляційної інстанції відповідачем за
первісним позовом ТОВ
«Укртехпромлізинг» не було подано
належних та переконливих доказів в
заперечення заявленого позову ПП
«Інсталпласт-ХВ». Судова колегія
звертає увагу, що доводи та заперечення
викладені у апеляційній скарзі ТОВ
«Укртехпромлізинг» на рішення суду
першої інстанції не знайшли свого
підтвердження під час розгляду справи
судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що рішення
господарського суду міста Києва від
05.06.2014 року, прийняте після повного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, які місцевий господарський
суд визнав встановленими, а також у
зв'язку з правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, є таким що відповідає нормам
закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право:
1) залишити рішення місцевого
господарського суду без змін, а скаргу
без задоволення; 2) скасувати рішення
повністю або частково і прийняти нове
рішення; 3) скасувати рішення повністю
або частково і припинити провадження у
справі або залишити позов без розгляду
повністю або частково; 4) змінити
рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної
скарги ТОВ «Укртехпромлізинг» слід
відмовити, а оскаржуване рішення
господарського суду міста Києва від
05.06.2014 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються
відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись
статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Укртехпромлізинг» на рішення
господарського суду міста Києва від
05.06.2014 року у справі № 910/4636/14 залишити
без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 05.06.2014 року у справі №
910/4636/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/4636/14
повернути до господарського суду міста
Києва.

Головуючий суддя
О.І. Лобань

Судді
Р.В. Федорчук

А.Г. Майданевич

Дата підписання 01.09.2014 року