КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2014 р. Справа№ 910/19710/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Лобаня О.І.

при секретарі судового засідання
Марчуку О.Л.,

за участю представників сторін, згідно
протоколу судового засідання від 08.09.2014
року розглянувши матеріали
апеляційної скарги

Київського міського військового
комісаріату

на рішення господарського суду міста
Києва від 27.02.2014 року

у справі №910/19710/13 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом комунального підприємства
"Київжитлоспецексплуатація"

до 1) Київського міського
військового комісаріату

2) Київського
квартирно-експлуатаційного управління

про стягнення 22 164,77 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 27.02.2014 року у справі №910/19710/13
позов відносно відповідача 1
задоволено. Вирішено стягнути з
Київського міського військового
комісаріату на користь КП
"Київжитлоспецексплуатація " 358,79 грн. 3%
річних, 1 283,74 грн. пені та 1 720,50 грн.
судового збору. В частині стягнення з
відповідача 1 основного боргу в розмірі
24 748,06 грн. провадження у справі
припинено. В частині стягнення з
відповідача 2 солідарно штрафних
санкцій та судового збору в позові
відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням,
відповідач 1 подав до Київського
апеляційного господарського суду
скаргу, в якій просить скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 27.02.2014 року у справі №910/19710/13
та прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 11.07.2014 року у
справі №910/19710/13 апеляційну скаргу
Київського міського військового
комісаріату прийнято до провадження та
призначено розгляд справи за участю
уповноважених представників сторін.

Представник відповідача 1 у судовому
засіданні 08.09.2014 року надав пояснення,
якими підтримав доводи викладені в
апеляційній скарзі та просив скаргу
задовольнити. Представники позивача та
відповідача 2 у судовому засіданні
08.09.2014 року надали пояснення, якими
заперечили проти доводів викладених в
апеляційній скарзі та просили скаргу
залишити без задоволення.

Перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, 28.05.2009 року між КП
"Київжитлоспецексплуатація" (далі -
підприємство) та Київським міським
військовим комісаріатом (далі -
споживач) було укладено договір №1675
про надання послуг на теплопостання та
технічне обслуговування і утримання
внутрішньобудинкових інженерних
систем ЦО та їх абонентських уводів
(далі - договір), предметом якого є
надання послуг на теплопостачання та
своєчасна сплата в повному обсязі
спожитої енергії у гарячій воді та
експлуатаційних витрат,
обслуговування та утримання
внутрішньо будинкових інженерних
систем ЦО та їх абонентських уводів в
нежилому приміщенні (будинку) за
адресою: вул. Лебедєва, №14-а, літ. А (для
розміщення Дніпровського районного у
м. Києві військового комісаріату) (п. 1.1.
договору).

Відповідно до п. 2.3.6 договору споживач
зобов'язується своєчасно та в повному
обсязі відшкодовувати (сплачувати )
Дирекції по експлуатації нежилих
будинків (філії КП
"Київжитлоспецексплуатація") вартість
спожитої теплової енергії та
технічного обслуговування
теплосистеми.

Як слідує із матеріалів справи, позивач
належним чином виконував покладені на
нього обов'язки, однак споживач,
всупереч вимогам договору, не
здійснював сплату вартості теплової
енергії за період з лютого 2013 року по
жовтень 2013 року, у зв'язку з чим у нього
утворилася заборгованість в розмірі 24
748,06 грн. (з урахуванням заяви позивача
від 27.11.2013 року про збільшення розміру
позовних вимог), що підтверджується
розрахунками фактичної вартості
теплової енергії, які позивачем
зроблені на підставі табуляграм АЕК
"Київенерго".

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України встановлено, що
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України та ч. 7 ст. 193 Господарського
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання не допускається, крім
випадку коли право такої відмови
встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Як слідує із матеріалів справи, між
позивачем, відповідачем 1 та
відповідачем 2 (далі - платник) було
укладено додаткову угоду договору на
постачання теплової енергії у гарячій
воді від 28.05.2009 року, відповідно до умов
якої обов'язок по оплаті спожитої
теплової енергії покладено на
споживача та платника.

При цьому, як вірно встановлено судом
першої інстанції, відповідачем 2
(Київським квартирно - експлуатаційним
управлінням) було погашено борг в
розмірі 30 612,42 грн. Зазначені кошти
позивач зарахував в оплату погашення
основного боргу по договору №1675 від
28.05.2009 року в розмірі 24 748,06 грн. за
період з лютого 2013 року по жовтень 2013
року.

Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Отже, враховуючи те, що сума боргу у
розмірі 24 748,06 грн. була сплачена
відповідачем 2 після звернення
позивача із позовом, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про наявність підстав для
припинення провадження у справі в цій
частині на підставі п. 1-1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України.

Також, позивачем заявлено вимогу про
стягнення з Київського міського
військового комісаріату 358,79 грн. 3%
річних та 1 283,74 грн. пені.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно з п. 3.4 додатку №2 до договору
№1675 від 28.05.2009 року у випадку не сплати
за користування послугами, вказаними у
цьому договорі до кінця розрахункового
періоду (п. 3 цього додатку )
підприємство нараховує споживачу пеню
на суму фактичного боргу в розмірі 0,5%
за кожен день прострочки платежу по
день фактичної сплати, але не більше
суми обумовленої чинним
законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 Цивільного
кодексу України у разі солідарного
обов'язку боржників (солідарних
боржників) кредитор має право вимагати
виконання обов'язку частково або в
повному обсязі як від усіх боржників
разом, так і від будь-кого з них окремо.

При цьому, слід враховувати, що
відповідач 2 погасив основну
заборгованість, а договір №1675 від
28.05.2009 року укладений саме між
позивачем та відповідачем 1, який є
споживачем та отримувачем наданих
підприємством (позивачем) послуг,
платіжні вимоги - доручення, акти
прийому виконання опалення та
технічного обслуговування системи ЦО
та ГВП нежилих приміщень та акти
звіряння розрахунків надавалися та
підписувалися також Київським міським
військовим комісаріатом.

Отже, враховуючи факт прострочення
відповідачем 1 виконання зобов'язання
щодо своєчасної та повної оплати
використаної теплової енергії, колегія
суддів дійшла висновку про
правомірність стягнення судом першої
інстанції з відповідача 1 на користь
позивача 358,79 грн. 3% річних та 1 283,74 грн.
пені. При цьому, судом апеляційної
інстанції перевірено розрахунки пені
та 3% річних, здійснені місцевим
господарським судом, та встановлено їх
арифметичну правильність.

Доводи скаржника щодо припинення
провадження, оскільки станом на день
розгляду судом справи був відсутній
сам предмет спору, колегією суддів
відхиляються, оскільки на момент
розгляду справи заборгованість було
погашено з порушенням строків,
внаслідок чого позивачем правомірно
нараховано 3% річних та пеня.

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Доводи скаржника зводяться до намагань
надати їм перевагу над встановленими
судом першої інстанції обставинами, та
переоцінити ці обставини, що не впливає
на результат розгляду справи.

Таким чином, судовою колегією
встановлено відсутність належних
доказів щодо обставин, передбачених ст.
104 Господарського процесуального
кодексу України, які підтверджували б
наявність підстав для задоволення
апеляційної скарги.

Отже, враховуючи наведене, колегія
суддів апеляційного господарського
суду дійшла висновку про те, що рішення
господарського суду міста Києва від
27.02.2014 року у справі №910/19710/13 відповідає
обставинам справи, є законним та
обгрунтованим, а тому не підлягає
скасуванню. У зв'язку з цим апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Київського
міського військового комісаріату на
рішення господарського суду міста
Києва від 27.02.2014 року у справі №910/19710/13
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 27.02.2014 року у справі
№910/19710/13 залишити без змін.

3. Справу №910/19710/13 повернути до
господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного
господарського суду набирає законної
сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського
апеляційного господарського суду може
бути оскаржено протягом 20 днів до
Вищого господарського суду України у
порядку, передбаченому ст. 109
Господарського процесуального кодексу
України.

Головуючий суддя
Р.В. Федорчук

Судді
А.Г. Майданевич

О.І. Лобань