РІШЕННЯ

"08" вересня 2014 р.Справа № 921/772/14-г/18

Господарський суд Тернопільської
області у складі судді Охотницької
Н.В.

Розглянув справу

за позовом Приватного підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1, м.Львів, Львівська
область, 79035

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_2,
м.Підволочиськ,Тернопільська область,
47800

про cтягнення заборгованості в сумі 16
007,94 грн.

За участю представників сторін:

позивач: не прибув;

відповідач: не прибув.

Суть справи: Приватний підприємець
ОСОБА_1, АДРЕСА_1, м.Львів, Львівська
область, звернувся до господарського
суду Тернопільської області з позовом
про cтягнення з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 АДРЕСА_2,
м.Підволочиськ,Тернопільська область
заборгованості в сумі 16 007,94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що відповідач не виконав належним
чином взяті на себе договірні
зобов'язання по оплаті наданих
позивачем послуг згідно укладеного між
сторонами договору №0004-ТО від 27
вересня 2012 року на технічне
обслуговування і ремонт транспортних
засобів, внаслідок чого допустив
заборгованість в розмірі 15 290,80 грн., на
яку нараховані штрафні санкції в
розмірі 717,14 грн.

Ухвалою господарського суду від 06.08.2014
р. порушено провадження у даній справі
та її розгляд призначено на 18.08.2014 р..,
який відкладався до 08.09.2014 р.

18.08.2014 року від позивача до матеріалів
справи надійшла заява № без номера від
12.08.2014 року про уточнення позовних
вимог, в якій позивач зазначив, зокрема,
що враховуючи долучені докази та
наведені пояснені мотиви пред'явлення
позову в судовому засіданні, позивач
вважає за доцільне визначити остаточну
ціну позову із врахуванням розрахунку
штрафних санкцій в сумі 17923,75 грн.,
відтак, просить суд постановити
рішення, яким стягнути з відповідача
суму основної заборгованості розміром
15290 грн. 80 коп. та суму штрафних санкцій
в розмірі 1915 грн. 81 коп.

Відповідно до ч. 4 т. 22 Господарського
процесуального кодексу України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Пунктом 3.11. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» № 18
від 26.12.2011 встановлено, що статтею 22
цього Кодексу, не передбачено права
позивача на подання заяв (клопотань)
про "доповнення" або "уточнення"
позовних вимог, або заявлення
«додаткових» позовних вимог і т.п., а
тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як: - подання іншого (ще
одного) позову, чи - збільшення або
зменшення розміру позовних вимог, чи -
об'єднання позовних вимог, чи - зміну
предмета або підстав позову.

Розглянувши заяву про уточнення
позовних вимог, беручи до уваги, що ст.
22 ГПК України не передбачено права
позивача на подання заяв (клопотань)
про "доповнення" або "уточнення"
позовних вимог, суд розцінює дане
уточнення як заяву про збільшення
позовних вимог та приймає її до
розгляду, відтак розгляд справи по суті
здійснюється із урахуванням поданих
змін.

В призначені на 18.08.2014 р. та 08.09.2014 р.
судові засідання представник позивача
не прибув, причини неявки суду не
повідомив, хоча про час і місце
слухання був повідомлений належним
чином в порядку ст.ст. 64,87 ГПК України
(повідомлення про вручення поштових
відправлень із датами вручення "11.08.2014
р." та "21.08.2014 р." знаходяться у
матеріалах справи).

Відповідач також явку повноважного
представника у призначені на 18.08.2014 р.
та 08.09.2014 р. судові засідання не
забезпечив, письмового відзиву на
позов не подав, хоча про час і місце
слухання був повідомлений належним
чином в порядку ст.ст 64 ,87 ГПК України
(повідомлення про вручення поштових
відправлень із датами вручення "08.08.2014
р." та "20.08.2014 р." знаходиться у
матеріалах справи).

Відтак, зважаючи на те, що явка
представників сторін не визнавалась
судом обов'язковою, а наявних
матеріалів справи достатньо для
прийняття законного та обґрунтованого
рішення, справа розглядається без
участі повноважного представника
відповідача відповідно до ст. 75 ГПК
України за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що позовні вимоги
підлягають до задоволення, виходячи з
наступного.

Згідно ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України право
на звернення до господарського суду за
захистом своїх порушених, оспорюваних
прав і охоронюваних законом інтересів
мають підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
і в установленому порядку набули
статусу суб'єкта підприємницької
діяльності. Майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і не
господарюючими суб'єктами - юридичними
особами на підставі господарських
договорів, є господарсько-договірними
зобов'язаннями (ч. 1 ст. 179
Господарського кодексу України).

27.09.2012 р. між Приватним підприємцем
ОСОБА_1, в подальшому Виконавець, та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, в
подальшому Замовник, був укладений
договір на технічне обслуговування і
ремонт транспортних засобів № 0004-ТО
(надалі - Договір), предметом якого є
проведення технічного обслуговування
(надалі - ТО) і ремонту транспортних
засобів (ТЗ), мийки зовнішньої та
внутрішньої, що належать Замовнику і
вказаних в додатку № 1 до цього
договору, на станції технічного
обслуговування Виконавця (надалі - СТО)
після розгляду і ухвалення до
виконання замовлення на проведення
робіт (бланк сервісне обслуговування)
Замовника (п. 1.1 договору).

У відповідності до п. 2.1 договору
Виконавець зобов'язався надавати
послуги по ТО ТЗ Замовника згідно
технічної документації і з
використанням запчастин виробника ТЗ
(надалі - запчастини). Виконавець має
право відмовити Замовнику в ТО ТЗ, не
вказаних в Додатку 3 1, без пояснення
причини; проводити поточний ремонт ТЗ
Замовника, характер і об'єм якого не
перевищують виробничих можливостей
СТО ( п.п. 2.1, 2.3 договору).

Згідно п. 3.7 договору Замовник
зобов'язався приймати і оплачувати
послуги, надані СТО, на підставі
виставлених рахунків.

Оплата послуг по ТО і ремонту
проводиться згідно діючому на момент
надання послуг тарифу, затвердженими
печатками та підписами Виконавцем та
Замовником акту виконаних робіт, не
пізніше 30 (тридцяти) календарних дня
після дати виставлення рахунку або
акту виконаних робіт (п. 4.1 договору).

Як визначається в п. 4.2 договору для
прискорення розрахунків Замовник може
провести предоплату вартості СТО,
ремонту і запасних частин, яка згодом
враховується в розрахунках між
сторонами.

У відповідності до п. 7.1 договору, цей
договір набуває чинності з моменту
його підписання і діє протягом одного
року, якщо не буде розірваний однією із
сторін з попереднім письмовим
повідомленням не менше, ніж за два
тижні до передбачуваної дати
розірвання.

Згідно п. 7.2 договору, якщо за 1 (один)
місяць до закінчення терміну дії
договору жодна із сторін не заявить про
свій намір не продовжувати термін дії
договору, договір пролонгується на
кожен наступний 12-ти місячний термін на
тих же умовах.

Між сторонами до договору на технічне
обслуговування і ремонт транспортних
засобів № 0004-ТО від 27.09.2012 року було
укладено Додаток № 1 "Список
транспортних засобів Замовника":
сідловий тягач, марка, модель: Volvo FH12.420,
державний номер НОМЕР_3, номер шассі ТЗ:
НОМЕР_4, рік випуску 1999.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України, до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами, і у відповідності
із ст. 11 цього кодексу - однією з підстав
виникнення зобов'язань.

Так, між позивачем і відповідачем у
справі виникли зобов'язання з договору
надання послуг, згідно якого, в силу ст.
901 Цивільного кодексу України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 903 Цивільного
кодексу України якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Як підтверджується матеріалами справи,
приватний підприємець ОСОБА_1 надав
відповідачу - фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_2 послуги з
технічного обслуговування автомобіля
на підставі Акту виконаних робіт №
Г-0279 від 25.12.2012 р. на суму 3832 грн. 80 коп. та
Акту виконаних робіт № Г-0278 від 25.12.2012
року на суму 11458 грн., що підписані
позивачем та відповідачем та скріплені
печатками сторін. Всього позивачем
було надано послуг відповідачу на
загальну суму 15290 грн. 80 коп. (належним
чином засвідчені копії Актів виконаних
робіт знаходяться в матеріалах справи).

Позивачем було виставлено відповідачу
рахунки: № Г-0278 від 25.12.2012 року на суму
11458 грн., № Г-0279 від 25.12.2012 року на суму
3832 грн. 80 коп. на оплату за надані
послуги, в яких зазначено: "Оплатити
протягом 5 банківських днів".

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи управлінсько -
господарського характеру на користь
іншого суб'єкта (виконати роботу,
передати майно, сплатити гроші, надати
інформацію тощо), або утриматися від
певних дій, а інший суб'єкт (управнена
сторона, у тому числі кредитор) має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530
Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору, у
встановлений строк (термін) його
виконання та вимог цього кодексу, інших
активів цивільного законодавства,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу (ч. 2 ст. 193 Господарського
кодексу України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), у разі чого
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом (ст.ст. 610, 611
Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи,
всупереч умов договору на технічне
обслуговування і ремонт транспортних
засобів №0004-ТО від 27.09.2012 р. та вимог
діючого законодавства, свої
зобов'язання по оплаті вартості
наданих послуг відповідач не виконав, а
відтак, суд визнає позовні вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
заборгованості за договором в сумі 15290
грн. 80 коп. правомірними,
обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення.

Згідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові наслідки
встановлені договором або законом,
зокрема сплата неустойки (п.3 ст.611
Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на
себе зобов'язань тягне за собою
відповідні правові наслідки, які
полягають у можливості застосування
кредитором до боржника встановлених
законом або договором мір
відповідальності.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України, ст.
230 Господарського кодексу України,
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою (штрафом,
пенею), іншими видами забезпечення
встановленими договором або законом.

Умовами договору (п. 5.1) встановлено, що
у разі порушення термінів оплати,
обумовлених в п. 4.1. Замовник виплачує
Виконавця пеню, починаючи з 6-го
банківського дня прострочення від
моменту виставлення рахунку до моменту
надходження грошей на рахунок
Виконавця. Пеня розраховуються таким
чином:

- у разі прострочення до 15-ти
банківських днів Замовник сплачує пеню
у розмірі 0.1% за кожен день
прострочення;

- у разі прострочення від 15-ти до 20-ти
банківських днів Замовник сплачує пеню
у розмірі 0.% за кожен день
прострочення;

- з 20-го дня прострочення Замовник
сплачує пеню у розмірі 1% за кожен день
прострочення.

Згідно частини 6 статті 231
Господарського кодексу України
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

У відповідності до ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання
мало бути виконано.

Згідно ч. 2 ст.343 Господарського кодексу
України платник грошових коштів
сплачує на користь одержувача цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

В зв'язку з неналежним виконанням умов
договору в частині оплати за надані
послуги, позивачем нараховано
відповідачу пеню на суму
заборгованості за кожний день
прострочки оплати в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ в сумі 717 грн. 14
коп. за кожен день прострочення оплати
за період з 21.01.2013 р. до 09.04.2014 року.
(розрахунок пені знаходиться в
матеріалах справи).

Судом здійснено перерахунок суми пені
з допомогою інформаційно-аналітичного
центру "Ліга" (розрахунок у справі) та
встановлено, що розмір суми пені, яка
підлягає стягненню, становить суму
більшу, ніж заявлена позивачем до
стягнення, а саме: 1123,98 грн.

В той же час, п. 2. ч. 1 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України встановлено, що господарський
суд, приймаючи рішення, має право
виходити за межі позовних вимог, якщо
це необхідно для захисту прав і
законних інтересів позивачів або
третіх осіб з самостійними вимогами на
предмет спору і про це є клопотання
заінтересованої сторони.

А тому, зважаючи на те, що клопотань про
вихід за межі позовних вимог від
заінтересованих сторін до суду не
надходило, суд обмежений в праві вийти
за межі позовних вимог в частині
стягнення суми пені, тому, позовні
вимоги позивача про стягнення з
відповідача суми пені підлягають
задоволенню за розрахунком позивача в
сумі 717 грн. 14 коп. пені, за період з
26.01.2013 р. по 26.07.2013 року (шість місяців),
оскільки суду не надано права виходити
за межі позовних вимог.

Згідно вимог ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення.

Відтак, позивач просить стягнути з
відповідача 1197 грн. 68 коп. - інфляційних
втрат, нарахованих на суму
заборгованості за період: січень 2013 р.
квітень 2014 р. (розрахунок інфляційних
втрат знаходиться в матеріалах справи).

Перерахувавши суму інфляційних втрат з
допомогою інформаційно-аналітичного
центру "Ліга" (розрахунок у справі), суд
вважає за необхідне задовольнити
позовні вимоги про стягнення з
відповідача 1024,48 грн. - інфляційних
втрат, як обґрунтовано заявлені,
підтверджені матеріалами справи, не
суперечать чинному законодавству та не
оспорені відповідачем.

За таких обставин, в частині позовних
вимог про стягнення 173,20 грн.
інфляційних втрат слід відмовити.

Згідно вимог ст. ст. 32, 33 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному порядку встановлює
наявність чи відсутність обставин, на
яких ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень.

За таких обставин, позовні вимоги
підлягають до задоволення як
обґрунтовано заявлені, не заперечні
відповідачем належними та допустимими
доказами та підтверджені матеріалами
справи.

У відповідності до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покладається на
відповідача пропорційно до
задоволених вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
1, 2, 4, 12, 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, АДРЕСА_2, м.Підволочиськ,
Тернопільська область, код НОМЕР_1) на
користь Приватного підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_1, м.Львів, Львівська область,
ідентифікаційний код НОМЕР_2):

- 15290 грн. (п'ятнадцять тисяч двісті
дев'яносто) грн. 80 коп. заборгованості;

- 717 (сімсот сімнадцять) 14 коп. пені;

- 1024 (одну тисячу двадцять чотири) грн. 48
коп. інфляційних втрат;

- 1 808 (одну тисячу вісімсот вісім) грн. 73
коп. судового збору.

3. Наказ видати стягувачеві після
набрання судовим рішенням законної
сили.

4. В частині позовних вимог про
стягнення з відповідача 173,20 грн.
інфляційних втрат - відмовити.

Сторони у справі, прокурор, треті
особи, особи, які не брали участь у
справі, якщо господарський суд вирішив
питання про їх права та обов'язки, мають
право подати апеляційну скаргу на
рішення місцевого господарського суду,
яке не набрало законної сили протягом
десяти днів з дня його підписання 10.09.2014
р. через місцевий господарський суд.

Суддя
Н.В. Охотницька