ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2014 р.Справа № 922/3375/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання
Дородіної І.А.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства
"Всеукраїнський державний
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології,
сертифікації та захисту прав
споживачів" (Укрметртестстандарт), м.
Київ до Приватної
виробничо-комерційної фірми "Ленс", м.
Харків про стягнення 22292,82 грн. за
участю представників сторін:

позивача - Єфіміщ Д.В., довіреність №
3-23/358 від 22.08.2014 року;

відповідача - Гарашова Л.І., директор;

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Всеукраїнський
державний науково-виробничий центр
стандартизації, метрології,
сертифікації та захисту прав
споживачів" (ДП "Укрметртестстандарт")
звернулось до господарського суду
Харківської області з позовом до
Приватної виробничо-комерційної фірми
"Ленс" про стягнення суми у розмірі 22292,82
грн., з яких: 17820,00 грн. вартість
непоставленого товару, 3225,42 грн. пені та
1247,40 грн. штрафу. Позивач позовні вимоги
обгрунтовує тим, що відповідач в
порушення умов Договору № 85/04 від 16.10.2013
року не здійснив поставку товару за
який була внесена попередня оплата.
Також позивач просить судові витрати у
розмірі 1827,00 грн. покласти на
відповідача.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 14 серпня 2014
року було прийнято вказану позовну
заяву, порушено провадження у справі та
призначено її розгляд на 09 вересня 2014
року.

09 вересня 2014 у судовому засіданні
представник позивача підтримує
позовні вимоги в повному обсязі та
просить суд задовольнити позов, окрім
того, останнім були надані додаткові
письмові пояснення по справі за вх. №
31076, які долучені судом до матеріалів
справи.

Відповідач у судовому засіданні визнає
позовні вимоги та надав відзив за вх.
№31075, в якому виклав обставини
внаслідок яких відповідач не мав
можливості виконати умови договору.
Відзив досліджений до долучений до
матеріалів справи.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до вимог ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та
документами.

Розглянувши надані документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, заслухавши представників
сторін, судом встановлено наступне.

16 жовтня 2013 року між 01 лютого 2013 року
між Державним підприємством
"Всеукраїнський державний
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології,
сертифікації та захисту прав
споживачів" (ДП "Укрметртестстандарт")
(позивачем) та Київською філією
Приватної виробничо-комерційної фірми
"Ленс" (відповідачем) укладено Договір
поставки товару № 85/04.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків; договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом або не випливає із
суті договору.

Відповідно до статті 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості (стаття
627 ЦК України).

Статтею 265 Господарського кодексу
України встановлено, що за договором
поставки одна сторона - постачальник,
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки другій стороні -
покупцеві, товар, а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
і сплатити за нього певну грошову суму.
Договір укладається на розсуд сторін.

Відповідно до п.п. 1.1. Договору,
Постачальник (відповідач)
зобов'язується поставити в обумовлений
в даному договорі строк Покупцеві
електротехнічну продукцію, залізні
вироби, водопровідне та опалювальне
устаткування, (далі -Товар), а Покупець
(позивач) зобов'язується прийняти
вказаний Товар і сплатити його
вартість.

Згідно п. 1.2. Договору, Поставка Товару
здійснюється згідно з письмовими
заявками Замовника, на підставі яких
Постачальник виставляє
рахунок-фактуру.

Пунктом 5.1 Договору передбачено умови
поставки Товару - самовивіз із складу
Постачальника. Строк поставки Товару
протягом шістидесяти робочих днів з
моменту здійснення оплати Покупцем
рахунок-фактури. Про готовність
передачі товару Постачальник повинен
повідомити Покупця не пізніше 2-х
робочих днів з моменту здійснення
оплати Покупцем вартості Товару.

Одже, як вбачається з матеріалів
справи, 04 листопада 2013 року позивач на
підставі рахунку-фактури № СФ-16/10/04 від
16.10.2013 року здійснив оплату вартості
заходів електричного опору класу
точності 0,001 номіналом 0,001 Ом в
кількості 1 шт. вартість 17820,00 грн. в
повному обсязі про що свідчить
платіжне доручення № 4026 від 04
листопада 2013 року.

Виходячи з вищенаведеного, відповідач
зобов'язаний був поставити Товар в
повному обсязі до 29.01.2014 року.

05 травня 2014 року на адресу відповідача
позивачем була направлена Претензія №
3-23/160 з вимогою негайно перерахувати
борг за непоставлений товар та сплати
нараховані штрафні санкції. Одже,
вимагаючи з відповідача повернення
суми попередньої за непоставлений
товар позивач виходив з того, що
відповідач не має в своєму
розпорядженні товару для передачі його
відповідачу.

На підставі того, що відповідачем не
було перерахована вищевказана сума
заборгованості, спроби вирішити спір
методом досудового врегулювання спору
ніякого результату не дали, позивач
вимушений був звернутись до суду за
захистом свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку вказаним
фактам, суд виходить з наступного.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 662 ЦК України,
продавець зобов'язаний передати
покупцеві товар, визначений договором
купівлі-продажу.

Статтею 663 ЦК України передбачено, що
продавець зобов'язаний передати товар
покупцеві у строк, встановлений
договором купівлі-продажу.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
відлягає виконанню у цей строк (термін).

Крім того, статтею 693 ЦК України
визначено, що якщо продавець, який
одержав суму попередньої оплати
товару, не передав товар у встановлений
строк, покупець має право вимагати
передання оплаченого товару або
повернення суми попередньої оплати.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні
положення, зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про задоволення позовних вимог в
частині стягнення з відповідача 17820,00
грн. вартості непоставленого товару за
договором поставки № 85/04 від 16.10.2013
року, оскільки факт непоставленого
товару оплаченого позивачем доведений
належними доказами та визнаний
відповідачем.

Розглядаючи питання щодо стягнення з
відповідача пені у розмірі 3225,12грн. та
штрафу у розмірі 1247,40 грн., даючи
правову оцінку вказаним вимогам, суд
виходить з наступного.

Частиною першою ст. 216 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасники господарських відносин
несуть господарську-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбаченим кодексом, іншими
законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визначаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума, яку боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов`язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно з ч.6. ст. 232 Господарсько Кодексу
України, нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Так, п. 6.1. Договору передбачено, що у
випадку затримки поставки товару
понад строк, передбачений в п. 5.1.
Договору, Постачальник сплачує Покупцю
пеню у розмірі 0,1 % від вартості товару
за кожний день затримки, а за
прострочення понад 30 днів додатково
стягується штраф у розмірі 7% вартості
цього товару.

Перерахувавши суму пені та штрафу
відповідно до діючого законодавства,
судом встановлено, що сума пені
складає 3225,42 грн. та сума штрафу -
1247,40грн., які підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. 216, 217, 230, 232, 233 Господарського
кодексу України, ст. 526, ч.1 ст.530, ст. ст.
549, 610, 611, 662, 663, 693 ЦК України, ст. ст. 1, 4,
12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75, ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватної
виробничо-комерційної фірми "Ленс" (61178,
м. Харків, Салтівське шосе, 256-А, кв. 67,
, р/р 0398 в ПАТ
"Правекс-Банк" м. Київ, МФО 380838) на
користь Державного підприємства
"Всеукраїнський державний
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології,
сертифікації та захисту прав
споживачів" (ДП "Укрметртестстандарт") -
17820,00 грн. вартості непоставленого
товару, 3225,42 грн. пені, 1247,40 грн. штрафу,
1827,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 10.09.2014 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/3375/14