ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
УХВАЛА

17 вересня 2014 р. Справа № 909/1021/14

Господарський суд
Івано-Франківської області у складі
судді Неверовська Л. М. , розглянувши
матеріали

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Станіславська
теплоенергетична компанія", вул.
Індустріальна, 34, м. Івано-Франківськ,
76014;

до відповідача: ОСОБА_1, АДРЕСА_1;

про стягнення 2118 грн. 99 коп.

без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Станіславська
теплоенергетична компанія" звернулось
до господарського суду
Івано-Франківської області з позовом
до ОСОБА_1 про стягнення 2118 грн. 99 коп.

Розглянувши подану позовну заяву
та додані до неї документи, суд вважає,
що в прийнятті позовної заяви слід
відмовити, виходячи із наступного.

Підвідомчість, як зазначено у п. 1
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 24
жовтня 2011 р. № 10 "Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ
господарським судам", - це визначена
законом сукупність повноважень
господарських судів щодо розгляду
справ, віднесених до їх компетенції (ст.
12 ГПК України).

З огляду на положення ч. 3 ст. 22
Закону України "Про судоустрій України
і статус суддів" місцеві господарські
суди розглядають справи у спорах, що
виникають з господарських
правовідносин, а також інші справи,
віднесені процесуальним законом до їх
підсудності та на вимоги статей 1, 12, 21
ГПК України - господарські суди
розглядають справи в порядку позовного
провадження, коли склад учасників
спору відповідає приписам статті 1 ГПК
України, а правовідносини, з яких виник
спір, мають господарський характер.

Господарський спір підвідомчий
господарському суду, зокрема, за таких
умов:

- участь у спорі суб'єкта
господарювання;

- наявність між сторонами,
по-перше, господарських відносин,
врегульованих Цивільним кодексом
України, Господарським кодексом
України, іншими актами господарського
і цивільного законодавства, і, по-друге,
спору про право, що виникає з
відповідних відносин;

- наявність у законі норми, що
прямо передбачала б вирішення спору
господарським судом;

- відсутність у законі норми, що
прямо передбачала б вирішення такого
спору судом іншої юрисдикції.

Зазначена правова позиція
викладена у п. 2 згаданої вище постанови
пленуму Вищого господарського суду
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ГПК
України підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Згідно ч. 1 ст. 21 ГПК України
сторонами в судовому процесі -
позивачами і відповідачами - можуть
бути підприємства та організації,
зазначені у ст. 1 цього кодексу.

Відповідно до ст. 54 ГПК України
позовна заява повинна містити, зокрема,
ім'я (прізвище, ім'я та по батькові за
його наявності для фізичних осіб)
сторін, місце проживання (для фізичних
осіб), індивідуальні ідентифікаційні
номери за їх наявності (для фізичних
осіб - платників податків); документи,
що підтверджують за громадянином
статус суб'єкта підприємницької
діяльності.

Всупереч приписам ст. 54 ГПК
України у позовній заяві вих. № 13/2949 від
10.09.14 (вх. № 12230/14 від 15.09.14) не зазначено
індивідуального ідентифікаційного
номера та не надано будь-яких доказів,
що свідчили б про наявність статусу
суб'єкта підприємницької діяльності у
фізичної особи ОСОБА_1, що є суттєвим
при визначенні підвідомчості даного
спору господарському суду.

На підставі викладеного, суд
дійшов висновку, що даний позов
заявлено до фізичної особи, яка не має
статусу суб'єкта підприємницької
діяльності, а правовідносини, що мають
місце між сторонами - не є
господарськими.

Виходячи із аналізу зазначених
вище правових норм, фізична особа не
може бути стороною у судовому процесі в
розумінні ст. ст. 1, 21 Господарського
процесуального кодексу України, а отже
дана справа не підвідомча
господарському суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 62
ГПК України суд відмовляє у
прийнятті позовної заяви, якщо
заява не підлягає розгляду в
господарських судах України.

Підстави для повернення судового
збору відсутні, оскільки позивачем
згідно платіжного доручення № 1737 від
11.09.14 сплачено 121 грн. 80 коп. (із
зазначенням призначенням платежу:
судовий збір, за заявою про видачу
наказу, ТОВ "СТЕК", Івано-Франківський
міський суд Івано-Франківської
області) на інший рахунок ніж
встановлений для перерахування при
зверненні до господарського суду
Івано-Франківської області.

Керуючись ч. 3 ст. 22 Закону України "Про
судоустрій України і статус суддів", ч. 1
ст. 1, ст. 12, ч. 1 ст. 21, ст. 54, п. 1 ч. 1 ст. 62, ст.
86 Господарського процесуального
кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

відмовити у прийнятті позовної заяви
вих. № 13/2949 від 10.09.14 (вх. № 12230/14 від 15.09.14)
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Станіславська
теплоенергетична компанія" до ОСОБА_1
про стягнення 2118 грн. 99 коп.

Суддя
Неверовська Л. М.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ ОСОБА_2 17.09.14