Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "11" вересня 2014 р.
Справа № 906/874/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: Мицько Р.М. - довіреність
№49/10 від 30.12.2013р.;

від відповідача: Борушевська А.А. -
довіреність №25/16 від 08.01.2014р.;

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (м. Київ)

до Комунального підприємства
"Житомиртеплокомуненерго"
Житомирської міської ради (м. Житомир)

про стягнення 2771723,73 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача 2771723,73грн. за
не виконання судових рішень у справі
№18/5007/24/12, з яких: з яких: 1432758,92грн. - 3%
річних, 1338964,81грн. - інфляційних втрат.
Витрати по сплаті судового збору
просить покласти на відповідача.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі з підстав, викладених у
позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав в
повному обсязі з підстав, зазначених у
відзиві (а.с.41-43). Вважає, що основною
причиною невчасних розрахунків є
непогашення заборгованості з різниці в
тарифах на теплову енергію та
заборгованість населення перед
підприємством. Також, посилаючись на
тс.550 ЦК України, вказує, що позивачем
безпідставно нараховані 3% річних та
інфляційні на суму пені і основного
боргу, стягнутих постановою
Рівненського апеляційного
господарського суду від 25.06.2012 р. у
справі №18/5007/24/12.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

14 жовтня 2010 року між ДК "Газ України" НАК
"Нафтогаз України" (постачальник/
позивач) та КП
"Житомиртеплокомуненерго"
Житомирської міської ради (покупець/
відповідач) укладено договір про
закупівлю природного газу за державні
кошти №06/10-1209ТЕ-10, за умовами якого
постачальник зобов'язався поставити
покупцеві імпортований природний газ,
а покупець зобов'язався прийняти і
оплатити природний газ в обсязі,
зазначеному у п.1.2 цього договору).

За даними позивача, ДК "Газ України" НАК
"Нафтогаз України" свої зобов'язання за
даним договором виконав в повному
обсязі, в свою чергу відповідач
прострочив виконання зобов'язання, що
спричинило порушення прав та інтересів
ДК "Газ України" та подання
відповідного позову до господарського
суду.

Рішенням господарського суду
Житомирської області від 21.05.2012р. у
справі №18/5007/24/12 позов ДК "Газ України"
НАК "Нафтогаз України" задоволено:
стягнуто з КП
"Житомиртеплокомуненерго"
Житомирської міської ради - 21507011,09грн.
основного боргу; 1164198,78грн. пені;
974597,83грн. 3% річних; 1417397,56грн.
інфляційних; 64380,00грн. судового збору.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 25.06.2012р.
апеляційну скаргу Комунального
підприємства
"Житомиртеплокомуненерго"
Житомирської міської ради залишено без
задоволення. Рішення господарського
суду Житомирської області від 21.05.2012р. у
справі №18/5007/24/12 - змінено, викладено
резолютивну частину в наступній
редакції:

"Позов задовольнити частково. Стягнути
з Комунального підприємства
"Житомиртеплокомуненерго"
Житомирської міської ради (10014, м.
Житомир, вул.Київська, 48, код 35343771) на
користь Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ,
вул. Шолуденка, 1, код 31301827): 21 507 011грн.
09коп. - основного боргу; 1 164 198грн. 78коп. -
пені; 974 597грн. 83коп. - 3% річних; 1 417 397грн.56
коп. - інфляційних; 64 380грн. - судового
збору. В решті позовних вимог
відмовити".

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Таким чином, зазначене рішення суду від
25.06.2014р. у справі №18/5007/24/12 має
преюдиціальне значення для вирішення
спору у даній справі.

У зв'язку з тим, що відповідач продовжує
не виконувати грошове зобов'язання,
позивач звернувся до суду з вимогою про
стягнення інфляційних втрат та 3%
річних, нарахованих згідно ст.625 ЦК
України.

Господарський суд вважає позов
обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов'язання,
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Це положення кореспондується зі ст.193
ГК України, згідно якої об'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

За ст.610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.115 ГПК України рішення,
ухвали, постанови господарського суду,
що набрали законної сили, є
обов'язковими на всій території
України і виконуються у порядку,
встановленому Законом України "Про
виконавче провадження

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідачем не надані докази
виконання рішення господарського суду
Житомирської області від 21.05.2012 та
постанови Рівненського апеляційного
господарського суду від 25.06.2012 у справі
№18/5007/24/12.

Приписами ст.625 ЦК України передбачено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно розрахунку позивача (а.с.4-5), 3%
річних нараховані за період з 16.04.2011р.
по 25.06.2014р. на суму боргу у розмірі
21507011,09грн., що складає 1371255,38грн., за
період з 26.06.2012 р. по 25.06.2014 р. на суму
пені 1164198,78грн., що складає 61503,54грн., а
також інфляційних нарахувань - за
період з березня 2012 року по квітень 2014
року на суму боргу у розмірі 21507011,09грн.,
що складає 1278735,98грн., за період з липня
2012 року по квітень 2014 року на суму пені
1164198,78грн., що складає 60228,83грн.

Враховуючи заперечення відповідача
стосовно нарахування позивачем 3%
річних та інфляційних, слід зазначити,
що за ч.ч. 1,2 ст. 617 ЦК України особа, яка
порушила зобов'язання, звільняється
від відповідальності за порушення
зобов'язання, якщо вона доведе, що це
порушення сталося внаслідок випадку
або непереборної сили. Не вважається
випадком, зокрема, недодержання своїх
обов'язків контрагентом боржника,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

Згідно п. 4.1. постанови Пленуму ВГСУ від
17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", сплата трьох
процентів річних від простроченої суми
(якщо інший їх розмір не встановлений
договором або законом), так само як й
інфляційні нарахування, не мають
характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

При цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 625
ЦК України, боржник не звільняється
від відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

За вказаного, складне матеріальне
становище, несвоєчасне відшкодування
різниці в тарифах на теплову енергію,
наявність заборгованості перед НАК
"Нафтогаз України", на думку суду, не є
підставою для відмови в позові в
частині стягнення 3% річних та
інфляційних.

Надана представником позивача
постанова Вищого господарського суду
України по справі №5011-35/1533-2012-19/522-2012
(а.с.49-54) також не спростовує
обґрунтованості позовних вимог,
оскільки предметом розгляду вказаної
справи було стягнення заборгованості
за невиконання договірних зобов"язань,
а даний позов грунтується на
невиконанні грошового зобов"язання,
зокрема, судового рішення.

Перевіривши розрахунок 3% річних та
інфляційних (а.с.4-6), суд дійшов
висновку, що останні нараховані
позивачем обґрунтовано та відповідно
до приписів чинного законодавства.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Заперечення відповідача суд відхиляє
як такі, що суперечать фактичним
обставинам справи та поданим сторонами
доказам, оскільки, в обґрунтування
своїх заперечень відповідачем не
подано суду доказів про належне
виконання ним своїх грошових
зобов'язань щодо сплати заборгованості
за рішенням суду.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення 1 432 758,92грн. - 3% річних та 1 338
964,81грн. - інфляційних втрат
обґрунтовані, заявлені у відповідності
до вимог чинного законодавства,
підтверджуються належними доказами,
які є в матеріалах справи, та
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Судові витрати по сплаті судового
збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33,34,43,44,49,82-85 ГПК
України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства
"Житомиртеплокомуненерго"
Житомирської міської ради (10014, м.
Житомир, вул. Київська, 48, код 35343771)

- на користь Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ,
вул. Шолуденка, 1, код 31301827) - 2 771 723,73грн.,
з яких: 1 432 758,92грн. - 3% річних та 1 338
964,81грн. - інфляційних втрат, а також
55435,00грн. сплаченого судового збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 17 вересня 2014
року.

Суддя
Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати:

1 - в справу