м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Державного підприємства
"Полтавське управління геофізичних
до Державного геофізичного
підприємства "Укргеофізика"
про визнання правочину
Суддя Головатюк Л.Д.
Представники сторін:
Від позивача Удоєва Л.Д. (дов.
№ 10-1152 від 24.12.13
Від відповідача Магдій
В.Т.(дов. від 08.01.2014)
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Позивач звернувся до господарського
суду м. Києва з позовною до відповідача
про визнання правочину удаваним.
Ухвалою господарського суду м. Києва
від 02.07.2014 порушено провадження у
розгляду на 16.07.2014.
Представники сторін з'явилися в судове
засідання 16.07.2014, надали пояснення по
суті справи та подали додаткові докази
по справі. Розгляд справи відкладено на
Представники сторін з'явилися в судове
засідання 19.08.2014, надали пояснення по
суті справи та подали додаткові докази
по справі.
Представник позивача 04.08.2014 через
загальний відділ канцелярії
господарського суду м. Києва подав
клопотання про залучення в якості
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача ТОВ "Райагрострой
перспектива" та ПАТ "Державне
акціонерне товариство
Суд ухвалою від 19.08.2014 відмовив в
задоволенні клопотання позивача про
залучення третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача ТОВ "Райагрострой
перспектива" та ПАТ "Державне
акціонерне товариство
"Чорноморнафтогаз", розгляд справи
відкладено на 02.09.2014.
В судове засідання 02.09.2014 представники
сторін з'явилися, надали пояснення по
суті справи та подали додаткові докази
по справі, а також подали клопотання
про продовження строку розгляду
справи. Суд задовольнив дане
Розгляд справи відкладено на 18.09.2014.
В судове засідання 18.09.2014 представники
сторін з'явилися, надали пояснення по
суті справи та подали додаткові докази
по справі.
Представник позивача свої позовні
вимоги підтримав повністю та просив їх
Представник відповідача проти позову
заперечував та просив відмовити в його
В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов та заперечення проти
позову, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, вислухавши
представників позивача та відповідача,
господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.03.2013 між Державним підприємством
"Полтавське управління геофізичних
робіт"(далі позивач, сторона 1 за
договором) та Полтавською експедицією
по геофізичним дослідженням у
свердловинах Державного геофізичного
підприємства «Укргеофізика»(далі
відповідач, сторона 2 за договором)
укладено договір № 29/03/49-13(далі
договір).

В розділі 1 договору сторони погодили,
що з метою економії
матеріально-технічних ресурсів Сторін,
відповідно до умов цього договору,
Сторони зобов'язуються спільно діяти
для виконання цромислово-геофізичних
робіт в свердловинах, в т.ч.
прострілювальпо-вибухових робіт.

У випадку наявності замовлення на
виконання промислово-геофізичних
робіт у однієї із Сторін, дана Сторона
виступає Замовником, а інша Виконавцем.

Відповідно до розділу 2 договору:

«Сторона 1»:

- надає замовлення на повне або
часткове (відповідно до необхідності)
виконання промислово- геофізичних
робіт, в т.ч. прострілювально-вибухових
робіт в свердловинах, в присутності
керівпика вибухових робіт та
підривника;

- відшкодовує Виконавцю вартість
фактично використаних матеріалів,
перфораційних систем та ін. витрати
пов'язані з безпосереднім виконанням
робіт;

- своєчасно оплачує виконані
роботи.

«Сторона 2»:

- забезпечує якісне і своєчасне
виконання робіт у відповідності до
замовлення, згідно діючих інструкцій і
вимог.

- по завершенню виконання робіт,
надати Замовнику складений та
підписаний зі своєї сторони акт
приймання-передачі виконаних робіт.

Геофізична інформація, що отримана в
результаті виконання робіт, належить
Замовнику і не може бути використана
Виконавцем, або передана іншим особам.

Згідно з розділом 4 договору
передача-прийняття обсягів виконаних
робіт здійснюється на підставі
актів-нарядів за фактично виконані
роботи.

Вартість робіт визначається згідно цін
на ГДС, що діють на момент виконання
робіт і є договірними.

Замовник оплачує вартість виконаних
робіт шляхом перерахування грошових
коштів на поточний рахунок Виконавця.

Однак, позивач вважає, що укладений між
ним та позивачем договір № 29/03/49-13 від
25.03.2013 є удаваним та просить суд визнати
його таким.

Відповідач заперечував проти
зазначеної позиції позивача,
зазначаючи, що факти викладені в
позовній заяві не відповідають
дійсності по тій причині, що Відповідач
згідно актів виконаних робіт (від 08
квітня 2013 року, 31 грудня 2013 року) та
банківських виписок (від 28 травня 2013
року, 27 червня 2013 року) і, в тому числі,
доданих Позивачем до позовної заяви
копій платіжних доручень, оплата була
здійснена за прострілювально-вибухові
роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України
заперечення однією із сторін факту
вчинення правочину або оспорювання
окремих його частин може доводитися
письмовими доказами, засобами аудіо-,
відеозапису та іншими доказами.
Рішення суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків.

Таким чином, щоб договір був удаваний,
необхідні свідомі дії обох сторін
договору для приховання істотних умов
договору. Для визначення правочину
удаваним слід встановити, що обидві
сторони договору діяли свідомо для
досягнення якоїсь особистої користі.
Наміру однієї сторони для укладання
удаваної угоди недостатньо.

Заявлені позивачем вимоги з підстав
наведених у позовній заяві судом
відхиляються виходячи з наступного.

Згідно ст. 202, ст. 203, 205, 207 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків; зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності; правочин
може вчинятися усно або в письмовій
формі; правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо він
підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 626 Цивільного
кодексу України, договір є підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків.

В силу положень статті 179 (частина 4, 7)
Господарського кодексу України, при
укладенні господарських договорів
сторони можуть визначити зміст
договору на основі, зокрема, вільного
волевиявлення, коли сторони мають
право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не
суперечать законодавству.
Господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України, з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу
України, сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

За визначенням наведеним у ст. 42
Господарського кодексу України
підприємництво -це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Виконуючи свої зобов'язання за
договором, відповідач здійснив роботи
обумовлені договором, про що свідчать,
зокрема, акти виконаних робіт (від 08
квітня 2013 року, 31 грудня 2013 року) та
банківські виписки (від 28 травня 2013
року, 27 червня 2013 року).

Таким чином, договір в частині
виконання робіт виконаний сторонами на
встановлених в ньому умовах, фактично
роботи виконані, а відтак підстав
стверджувати, що даний правочин є
удаваним - немає.

Як про те зазначено, в Узагальненнях
практики розгляду судами цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними за 2007 рік, що проведене
Верховним Судом України у розділі щодо
аналізу правових наслідків вчинення
удаваного правочину:

- воля сторін в удаваному правочині
спрямована на встановлення інших
цивільно-правових відносин, ніж ті, які
передбачені правочином (наприклад,
договір купівлі-продажу квартири, що
насправді є договором застави в
забезпечення повернення позики або
укладений з метою уникнути звернення
стягнення на заставлене майно в
судовому порядку). При цьому позивач
повинен вказати, який інший правочин
приховується з допомогою укладеного
правочину.

Посилання позивача на обставини про те,
що спірна угода покликана приховати
іншу, а саме договір поставки не
відповідає матеріалам справи, в тому
числі і тим, що надані самим позивачем.

Згідно ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи, мають право
звертатися до господарського суду за
захистом своїх порушених або
оспорюваних прав і охоронюваних
законом інтересів. У відповідності до
ст. 2 Господарського процесуального
кодексу України господарський суд
порушує справи за позовними заявами
підприємств і організацій, які
звертаються до господарського суду за
захистом своїх прав та охоронюваних
законом інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Тобто, підставами для захисту
цивільного права є його порушення,
невизнання або оспорювання.

Позивач у своїй позовній заяві не
вказує та не конкретизує у чому саме
полягає порушення його прав та
інтересів, пов'язане із укладенням
спірного договору, в тому числі
враховуючи його повне виконання з боку
відповідача.

Відповідно до вимог статті 235
Цивільного кодексу України удаваним є
правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. В тому разі, якщо
буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили. Тобто, кваліфікація
судом договору, як удаваного правочину,
не тягне за собою ніяких правових
наслідків, окрім визначених в частині 2
статті 235 даного Кодексу.

Відтак, позовна вимога про визнання
договору удаваним не веде до
поновлення порушеного права
(неналежний спосіб захисту), а тому не
підлягає задоволенню. Вимоги позивача
спрямовані на встановлення факту, що
має юридичне значення, який може
встановлюватись господарськими судами
лише при існуванні та розгляді між
сторонами спору про право цивільне,
його встановлення є елементом оцінки
фактичних обставин справи та
обґрунтованості вимог.

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

Жодних доказів на підтвердження того,
що сторонами при укладенні Договору на
виконання робіт останні діяли для
приховування іншого правочину,
позивачем суду не надано.

Позивач не надав суду належних та
допустимих доказів в розумінні ст. ст.
33, 34 ГПК України на підтвердження
обставин викладених у позові.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
позивача не ґрунтуються на нормах
матеріального права, є
необґрунтованими та не
підтверджуються матеріалами справи, а
тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку, що заявлені позивачем вимоги
щодо визнання правочину удаваним є не
обґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати
по сплаті судового збору покладаються
на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. ст. 33, 34, 49, 82-85, 116-118 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Державного
підприємства "Полтавське управління
геофізичних робіт" - відмовити.

2. Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання, оформленого
відповідно до ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України та може
бути оскаржене в порядку та строки,
визначені Господарським процесуальним
кодексом України.

3. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя
Головатюк Л.Д.

Дата
підписання повного тексту рішення -
24.09.2014