ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

16.09.2014р.
Справа № 917/1430/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Нікатекс-Трейд", вул.
А.Петрицького, 4, м. Київ 115,03115

до Товариства з обмеженою
відповідальністю Фірма "Швейпром",
вул.Гвардійська, 11, м. Кременчук,
Полтавська область,39600

про стягнення 89632,76 грн.

суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Жадан
Т.С.

представники сторін:

від позивача: не з"явився

від відповідача: не з"явився

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна
заява про стягнення 89632,76 грн., за
договором № 36 від 08.01.2013 року, із
яких:основний борг- 75000,00 грн., пеня- 6719,86
грн., штраф- 4912,90 грн., вартість послуг
адвоката- 3000,00 грн.

26.08.2014 року за вхідним № 10919/факс
№ 10905/ (канцелярії суду) директор ТОВ
"Фірма "Швейпром" Г.В.Сліпченко подав
клопотання про відкладення розгляду
справи в зв"язку з перебуванням на
лікарняному з 15.08.2014 року по 22.08.2014 року
та продовженням лікування в домашніх
умовах. Суд подане клопотання прийняв
до розгляду, долучив його до
матеріалів справи.

Позивач повноважного представника в
судове засідання не направив, причини
неявки не повідомив.

З огляду на вищевикладене, та
достатністю документальних доказів в
матеріалах справи для її розгляду по
суті, суд розглядає справу за наявними
в ній матеріалами відповідно до статті
75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та
дослідивши і оцінивши за своїм
внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всі обставини справи в їх
сукупності, а також за результатами
оцінки поданих сторонами
господарського процесу доказів, у
нарадчій кімнаті суд задовольняє
позовні вимоги виходячи з наступного:

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Швейпром»
(далі - ТОВ "Фірма "Швейпром") та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Нікатекс - Трейд»
(далі - ТОВ «Нікатекс - Трейд») 08 січня 2013
року було укладено договір №36 (далі -
Договір),

За умовами Договору, Постачальник (ТОВ
«Нікатекс - Трейд») повинен був
поставити та передати у власність
Замовнику (ТОВ «Фірма «Швейпром») Товар
згідно специфікації або видаткової
накладної, а Замовник зобов"язується
прийняти Товар та оплатити.

Відповідно до наданої видаткової
накладної № ТРН-0001432 від 31 липня 2013 року
Позивач відвантажив Замовнику Товар на
суму 108 258,72 грн., який було отримано
представником Відповідача за
довіреністю №194 від 31.07.2013 р. Ларіоновим
В.О.

Згідно Рахунку-фактурі № СФ-01363 від
31.07.2013 року до оплати підлягає з
урахуванням ПДВ (20%) 108 258,72 грн.

П 6.2 Договору встановлено, що Покупець
(Замовник) здійснює оплату Товару
протягом 24 календарних днів.

Відповідач частково здійснив оплату за
придбаний Товар. Відповідно до Акту
звірки взаємних розрахунків від 28.05.2014
року складеним між ТОВ Фірма
«Швейпром» та ТОВ «Нікатекс - Трейд»
заборгованість згідно Договору
становить 75 000,02 грн.

При винесенні рішення суд виходив з
наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. Положеннями статей 627, 628
Цивільного кодексу України визначено,
що відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Враховуючи правову природу укладеного
договору, кореспондуючи права та
обов'язки його сторін, суд дійшов
висновку, що оцінка правомірності
заявлених вимог має здійснюватись з
урахуванням приписів законодавства,
які регламентують правовідносини з
договору поставки.

Відповідно ст. 712 Цивільного Кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. За приписами ст. 265
Господарського кодексу України за
договором поставки одна
сторона-постачальник, зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій сторони - покупцеві
товар, а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар і сплатити за
нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару. Якщо продавець
зобов'язаний передати покупцеві крім
неоплаченого також інший товар, він має
право зупинити передання цього товару
до повної оплати всього раніше
переданого товару, якщо інше не
встановлено договором або актами
цивільного законодавства (п. 1 та п. 5 ст.
692 Цивільного Кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України,
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами. У
відповідності до вимог ст. ст. 525, 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином та в установлений строк,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається. Статтею
193 Господарського кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору. Не
допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ст. 530 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу
України та ст. 202 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання припиняється, зокрема,
виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач належним чином виконував
зобов'язання за вищезазначеним
Договором щодо здійснення ним поставки
товару. Відповідач в порушення
прийнятих на себе зобов'язань за
вказаним Договором та приписів ст. 692
Цивільного кодексу України не оплатив
отриманий товар у встановлені у
Договорі строки, заборгованість
останнього на момент подання позову та
розгляду даної справи складає 75 000,00
грн. Дана обставина відповідачем не
спростована.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача 75 000,00 грн. основного боргу
підтверджені документально та нормами
матеріального права, відповідачем не
спростовані, а тому підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом. Одним із видів
забезпечення виконання зобов'язань
відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного
кодексу України та ст. 199
Господарського кодексу України, є
неустойка (штраф, пеня), розмір якої
визначається відповідно до умов
договору, що не суперечать чинному
законодавству України.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання. Пунктом 4
ст. 231 Господарського кодексу України
визначено, що у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

В пункті 10.3 Договору, визначено, що за
несвоєчасну оплату Товару більш ніж на
15 календарних днів, Замовник сплачує
Постачальнику штраф у розмірі 5% від
несплаченої суми, ТОВ «Нікатекс -
Трейд» має право на нарахування
штрафних санкцій відносно ТОВ «Фірма
«Швейпром».

Так, згідно з Актом звірки взаємних
розрахунків станом на 28.05.2014 року між
ТОВ Фірма «Швейпром» та ТОВ «Нікатекс -
Трейд» 31.07.2013 року Товар вартістю 108 258,72
гривень був переданий Відповідачу,
14.08.2013 року Відповідач сплатив на
користь Позивача лише 10 000,00 гривень,
при цьому загальна сума заборгованості
з 15.08.2013 по 27.05.2014 року склала 98 258,72
гривень, тому штраф складає 4 912,9
гривень.

Згідно статті 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань не повинен перевищувати
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який нараховувалась
пеня.

Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу
України визначено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Позивач надав суду деальний розрахунок
нарахування пені. Після проведення
перевірки наданого позивачем
розрахунку позовних вимог в частині
стягнення з відповідача пені в розмірі
6 719,86 гр., суд визнає його вірним та
приходить до висновку, що вимоги
позивача в цій частині є правомірними,
а тому підлягають задоволенню
(розрахунок здійснено за допомогою
калькулятору підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій
"Ліга:Еліт 8.1.5").

Статтею 44 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що судові витрати
складаються з державного мита, сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплата
послуг перекладача, адвоката, витрат на
інформиаційно-технічне забезпечення
судового процесу та інших витрат,
пов"язаних з розглядом справи. В
контексті цієї норми, судові витрати за
участь адвоката при розгляді справи
підлягають сплаті лише в тому випадку,
якщо вони сплачені адвокату стороною,
котрій такі послуги надавались, та їх
сплата підтверджується відповідними
фінансовими документами.

Відповідно до частини 3 статті 48 ГПК
України витрати, що підлягають сплаті
за послуги адвоката, визначаються у
порядку встановленому Законом України
"Про адвокатуру". Дія вказаного закону
поширюється тільки на осіб, які є
адвокатами.

Поняття особи, котра є адвокатом
наводиться в статті 2 Закону України
"Про адвокатуру", яка зазначає, що
адвокатом може бути громадянин
України, який має вищу юридичну освіту,
стаж роботи за спеціальністю юриста
або помічника адвоката не менше двох
років, склав кваліфікаційні іспити,
одержав свідоцтво про право на
зайняття адвокатською діяльністю
(наявне в матеріалах справи) та прийняв
присягу адвоката України. Відповідно
до статті 12 Закону України "Про
адвокатуру" оплата послуг адвоката
здійснюється на підставі угоди між
громадянином чи юридичною особою і
адвокатом чи адвокатським об'єднанням.

В якості доказів по сплаті вказаних
послуг позивачем до матеріалів справи
надано Договір про надання юридичних
послуг № 0707/14 від 07.07.2014 р., Акт про
надання юридичних послуг від 10.07.2014р.,
копію свідоцтва про право на зайняття
адвокатською діяльністю № 4539/10 від
25.05.2011 року, платіжне доручення №121 від
09.07.2014р. про оплатуюридичних послуг
згідно Договору №0707/14 від 07.07.2014 на суму
3 000,00 грн..

Надані суду докази свідчать про
фактичне надання послуг адвоката,
пов'язаних з веденням даної справи,
тому заявлені до стягнення адвокатські
витрати на суму 3 000,00 грн., які фактично
сплачені позивачем 09.07.2014 року,
задовольняються в повному обсязі.

Відповідно до статті 32 ГПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Стаття 33 ГПК України встановлює, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Згідно зі
статтею 34 ГПК України, господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Стаття 36 ГПК України передбачає, що
письмовими доказами є документи i
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору. Письмові
докази подаються в оригіналі або в
належним чином засвідченій копії. Якщо
для вирішення спору має значення лише
частина документа, подається
засвідчений витяг з нього. Оригінали
документів подаються, коли обставини
справи відповідно до законодавства
мають бути засвідчені тільки такими
документами, а також в інших випадках
на вимогу господарського суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 ГПК України
рішення приймається господарським
судом за результатами оцінки доказів,
поданих сторонами та іншими учасниками
господарського процесу, а також
доказів, які були витребувані
господарським судом, у нарадчій
кімнаті.

Відповідно до, господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом / статті 43 ГПК
України.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий
збір у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Позивач відповідно до статей 32-34,36,38
ГПК України надав належні докази,
довів обставини на які він посилався як
підставу своїх вимог та обґрунтував
які дають підставу суду позов
задовольнити повністю.

Після виходу з нарадчої кімнати суд
оголосив вступну та резолютивну
частини рішення яким позовні вимоги
задоволено повністю.

Враховуючи викладене, матеріали
справи, обставин справи в їх
сукупності, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши і
оцінивши подані додаткові докази,
керуючись статтями 4 - 47, 22, 28, 32 - 34, 36, 43, 44
- 45, 471, 49, 75, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, у
нарадчій кімнаті, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю Фірма
"Швейпром" (вул.Гвардійська, 11, м.
Кременчук, Полтавська область,39600,
) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю Фірма
"Швейпром" (вул.Гвардійська, 11, м.
Кременчук, Полтавська область,39600,
) заборгованість за
Договором №36 від 08.01.2013р. в розмірі 86
632,76 грн., з яких : основна
заборгованість - 75 000,00 гривень, пеня - у
розмірі 6 719,86 гривень, штрафу в розмірі 4
912,9 гривень, а також вартість послуг
адвоката в розмірі 3 000,00 грн. та витрати
на сплату судового збору в розмірі 1 772,67
грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

СУДДЯ
Іваницький О.Т.

Повне рішення складено 23.09.2014р.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.