номер провадження справи 33/63/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2014
Справа № 908/2936/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Запоріжгаз" (69035, м.
Запоріжжя, вул. Заводська, 7)

до Приватного акціонерного товариства
"Запорізьке автотранспортне
підприємство 12329" (69008, м. Запоріжжя, вул.
Південне шосе, буд. 66)

про стягнення суми,

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько
Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача : Бурдак О.В. - довіреність
№ 19/0024 від 01.10.2013 р.;

від відповідача: Самелюк І.Ф. -
довіреність № 1/8 від 13.01.2014 р.;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
по газопостачанню та газифікації
«Запоріжгаз» звернулося в
господарський суд із позовом про
стягнення з Приватного акціонерного
товариства "Запорізьке
автотранспортне підприємство 12329" суми
5854,35 грн. заборгованості, з яких: сума
4540,64 грн. основного боргу за договором
на постачання природного газу №
ТП-ПР-11036 від 10.12.2012 р., сума 470,64 грн. пені,
сума 473,76 грн. втрат від інфляції та сума
369,31 грн. - 3% річних за порушення
виконання грошового зобов'язання.

Обґрунтовуючи позов позивач
посилається на те, що на виконання умов
укладеного між сторонами договору на
постачання природного газу за
регульованим тарифом № ТП-ПР-11036 від
10.12.2012 р., протягом 2013-2014 р.р. відповідачу
було поставлено природний газ на
загальну суму 44019,62 грн., що
підтверджується двосторонніми Актами
прийому-передачі природного газу.
Проте, у визначені Договором строки,
відповідач за отриманий природний газ
у повному обсязі не розрахувався,
внаслідок чого, за ним рахується
заборгованість за Договором в сумі 4540,64
грн. За порушення виконання грошового
зобов'язання, на підставі п. 6.2.2
Договору відповідачу нараховано 470,64
грн. пені. Крім того, на підставі ст. 625
ЦК України відповідачу нараховано 473,76
грн. втрат від інфляції та 369,31 грн. 3%
річних. Посилаючись на приписи статей
526, 625 ЦК України, ст.ст. 193, 231, 232 ГК
України та умови договору № ТП-ПР-11036
від 10.12.2012 р., позивач просить позов
задовольнити.

Ухвалою господарського суду від 14.08.2014
р. порушено провадження у справі
№ 908/2936/14, розгляд якої призначено на
16.09.2014 р.

За клопотанням представників сторін
розгляд справи здійснювався без
застосування технічних засобів
фіксації судового процесу.

Відповідач - ПАТ "Запорізьке
автотранспортне підприємство 12329" - у
письмовому відзиві на позовну заяву
повідомив, що відповідно до договору на
постачання природного газу за
регульованим тарифом від 10.12.1012 р. №
ТП-ПР-11036 відповідач отримав у березні
2014 р. від позивача природний газ на
загальну суму 4 540,64 грн. В період з
березня по червень 2014 р. перерахування
постачальнику не здійснювались. Отже,
заборгованість на отриманий у березні
2014 р. природний газ станом на 29.07.14 р.
становила 4 540.64 грн. В подальшому, 30
липня 2014 р. відповідачем на часткове
погашення боргу перераховано позивачу
грошові кошти в сумі 3 045,69 грн., а 18
серпня 2014 р. (після уточнення стану
взаємних розрахунків) додатково
перераховано суму 1 494,95 грн. Таким
чином, станом на 18.08.2014р. повністю
сплачено основний борг перед позивачем
у сумі 4 540,64 грн.

Присутній в судовому засіданні
представник позивача відсутність
основного боргу відповідача, станом на
дату розгляду даної справи, підтвердив.

В судовому засіданні 16.09.2014 р. прийнято
і оголошено на підставі ст. 85 ГПК
України вступну і резолютивну частини
рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали
справи, заслухавши пояснення
представників сторін, суд приходить до
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що 10.12.2012 р.
між Публічним акціонерним товариством
по газопостачанню та газифікації
«Запоріжгаз» (Постачальником,
позивачем у справі) та Приватним
акціонерним товариством "Запорізьке
автотранспортне підприємство 12329"
(Споживачем, відповідачем у справі)
було укладено договір на постачання
природного газу за регульованим
тарифом № 11036 (надалі - Договір), за
умовами якого Постачальник постачає
природний газ Споживачу в обсягах і
порядку, передбачених Договором для
забезпечення потреб Споживача, а
Споживач оплачує Постачальнику
вартість газу і наданих послуг у
розмірах, строках, порядку та на умовах,
передбачених Договором.

Відповідно до п. 4.1 Договору розрахунки
за реалізований Споживачеві газ
здійснюються за цінами, що
встановлюються національною комісією,
яка здійснює державне регулювання у
сфері енергетики.

Сторони домовились, що ціна газу,
розрахована відповідно до пунктів 4.1 та
4.2 Договору, є обов'язковою для Сторін з
дати набрання нею чинності. Визначена
на її основі вартість газу буде
застосовуватись Сторонами при
складанні актів приймання-передачі
газу та розрахунках за газ згідно з
умовами Договору (п. 4.4 Договору).

Згідно із п. 4.5 Договору розрахунковий
період за Договором становить один
місяць - з 800 години першого дня місяця
до 800 години першого дня наступного
місяця включно. Місячна вартість газу
визначається як добуток ціни газу на
загальну кількість реалізованого газу,
визначену згідно з розділом 3 Договору.
Загальна сума вартості Договору
складається з місячних сум
вартості договірних обсягів
постачання газу Споживачу.

За умовами п. 4.6 Договору оплата
вартості послуг з постачання газу
здійснюється Споживачем в розмірі
100%-ої попередньої оплати авансовими
платежами за 5 (п'ять) банківських днів
до початку місяця, із розрахунку
договірного обсягу постачання газу
протягом періоду оплати відповідно до
Додатка 2 до Договору. Споживач
самостійно розраховує суму платежу,
виходячи з ціни газу на наступний
розрахунковий період та відповідної
величини договірного обсягу газу,
заявленого на наступний розрахунковий
період. У разі відсутності інформації
про ціну газу на наступний
розрахунковий період до дати
здійснення оплати Споживач розраховує
суму платежу за ціною, що діяла у
попередньому місяці. У випадку
недоплати вартості послуг з постачання
газу за розрахунковий період Споживач
проводить остаточний розрахунок не
пізніше 5 числа місяця, наступного за
розрахунковим.

Відповідно до п. 4.7 Договору оплата
вартості послуг з постачання газу за
Договором здійснюється Споживачем
виключно грошовими коштами, що
перераховуються на поточний
рахунок із спеціальним режимом
використання Постачальника.

Пунктом 6.2.2 Договору передбачено, що у
разі порушення Споживачем строків
оплати, передбачених розділом 4
Договору, із Споживача стягується пеня
в розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу.

Як вбачається із матеріалів справи, за
період січень 2013 р. - березень 2014 р.
позивачем було поставлено відповідачу
природний газ на загальну суму 44019,62
грн., що підтверджується актами
приймання-передачі природного газу від
31.01.2013 р. (на суму 11720,75 грн.), від 28.02.2013 р.
(на суму 394,46 грн.), від 31.12.2013 р. (на суму
7793,73грн.), від 31.01.2014 р. (на суму 13286,85 грн.),
від 28.02.2014 р. (на суму 10371,45грн.), від 31.03.2014
р. (на суму 452,38 грн.), які підписані
повноважними представниками сторін та
засвідчені їх печатками.

Проте, в строки, передбачені Договором,
відповідач оплату отриманого
природного газу здійснив лише
частково. Як зазначено в позовній
заяві, платежами, здійсненими: 30.10.2013 р.
(на суму 10115,21 грн.), 25.06.2013 р. (повернення
на суму 2000,00 грн.), 06.11.2013 р. (на суму 2311,31
грн.), 09.12.2013 р. (на суму 2311,31 грн.) 17.01.2014 р.
(на суму 1393,73 грн.), 21.01.2014 р. (на суму 6400,00
грн.), 24.01.2014 р. (на суму 4188,79 грн.), 11.02.2014 р.
(на суму 10758,63 грн.) відповідачем було
сплачено заборгованість за спірний
період в сумі 39478,98 грн.

Решта боргу, в сумі 4540,64 грн., за
твердженням позивача, залишилась не
сплаченою.

Позовні вимоги про стягнення з
ПАТ "Запорізьке автотранспортне
підприємство 12329" суми 5854,35 грн.
заборгованості, з яких: сума 4540,64 грн.
основного боргу за договором на
постачання природного газу № ТП-ПР-11036
від 10.12.2012 р., сума 470,64 грн. пені, сума 473,76
грн. втрат від інфляції та сума 369,31 грн.
- 3% річних за порушення виконання
грошового зобов'язання, стали
предметом судового розгляду у даній
справі. Відповідно до ст. 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини…
Цивільні права та обов'язки можуть
виникати безпосередньо з актів
цивільного законодавства. Аналогічні
положення містить ст. 174 Господарського
кодексу України, згідно з якою
господарські зобов'язання між
суб'єктами господарювання виникають,
зокрема, з господарського договору та
інших угод, передбачених законом.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
визначено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між
сторонами склалися господарські
відносини на підставі укладеного ними
Договору, який породив взаємні
обов'язки: обов'язком позивача стало
постачання відповідачу природного
газу, а обов'язком відповідача -
прийняття природного газу і оплата
його вартості на умовах, визначених
Договором.

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом (ч. 1 статті 193
Господарського кодексу України).

За приписами статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Як вбачається з долучених до справи
копій актів прийому-передачі
природного газу від 31.01.2013 р., від 28.02.2013
р., від 31.12.2013 р., від 31.01.2014 р., від 28.02.2014 р,
від 31.03.2014 р., позивач на виконання своїх
договірних зобов'язань в період січень
2013 р. - березень 2014 р. поставив
відповідачу природний газ на загальну
суму 44019,62 грн.

Як вже зазначалось вище, сторони
узгодили в п. 4.6 Договору, що оплата
вартості послуг з постачання газу
здійснюється Споживачем в розмірі
100%-ої попередньої оплати авансовими
платежами за 5 (п'ять) банківських днів
до початку місяця, із розрахунку
договірного обсягу постачання газу
протягом періоду оплати відповідно до
Додатка 2 до Договору. Споживач
самостійно розраховує суму платежу,
виходячи з ціни газу на наступний
розрахунковий період та відповідної
величини договірного обсягу газу,
заявленого на наступний розрахунковий
період. У разі відсутності інформації
про ціну газу на наступний
розрахунковий період до дати
здійснення оплати Споживач розраховує
суму платежу за ціною, що діяла у
попередньому місяці. У випадку
недоплати вартості послуг з постачання
газу за розрахунковий період Споживач
проводить остаточний розрахунок не
пізніше 5 числа місяця, наступного за
розрахунковим.

У відповідності до п. 5.3.3 Договору
відповідач зобов'язаний оплачувати
позивачу вартість поставленого газу,
визначену розділом 4 на умовах та в
обсягах, визначених Договором.

Матеріали справи свідчать, що
відповідач свої зобов'язання щодо
оплати отриманого газу у спірний
період, всупереч умов Договору та вимог
закону, належним чином у повному обсязі
не виконав.

Як встановлено судом, в якості оплати
за Договором (за спірний період)
позивачем, в рахунок погашення
заборгованості, було прийнято від
відповідача 42524,67 грн.

В своїй позовній заяві позивач
вказував, що станом на дату подання
даного позову до суду (14.08.2014 р.)
заборгованість відповідача за
Договором (за спірний період) становила
4540,64 грн.

У своєму відзиві, відповідач повідомив
суд, що після порушення провадження по
даній справі, а саме 18.08.2014 р.,
відповідач перерахував позивачу суму в
розмірі 1494,95грн. в рахунок погашення
заборгованості, що підтверджується
платіжним дорученням № 3122 від 18.08.2014 р.
Крім того, відповідачем було надано
копію платіжного доручення № 2976 від
30.07.2014 р., згідно якого, в рахунок
погашення заборгованості ним було
перераховано позивачу 3045,69 грн.

Дослідивши надані сторонами докази,
суд констатує, що станом на дату
звернення із даним позовом до суду -
14.08.2014 р. (згідно вхідного штемпелю
господарського суду Запорізької
області) основний борг відповідача за
Договором складав - 1494,95 грн., а не 4540,64
грн., як заявлено позивачем. При
складанні даного позову, позивачем не
був врахований платіж, здійснений
відповідачем 30.07.2014 р. (платіжне
доручення № 2976 від 30.07.2014 р. на суму 3045,69
грн.), тобто до дати звернення позивача
із даним позовом до господарського
суду.

Суд наголошує, що правомірність
заявленої позовної вимоги
визначається на момент звернення особи
до суду з відповідним позовом про
захист порушеного права (за змістом ст.
ст. 1, 21 ГПК України).

Таким чином, станом на момент звернення
позивача до суду із позовом, був
відсутній факт порушення майнового
права позивача в частині позовної
вимоги про стягнення суми 3045,69 грн.
основного боргу.

За таких обставин, в задоволенні
позовної вимоги в частині стягнення
3045,69 грн. основного боргу, слід
відмовити, як заявленої безпідставно.

Разом з тим, надані докази свідчать, що
після порушення провадження у даній
справі відповідачем було погашено
решту суми основного боргу в розмірі
1494,95грн., що підтверджується платіжним
дорученням № 3122 від 18.08.2014 р. (на суму
1494,95 грн.).

Відповідно до приписів п. 1-1 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Отже, провадження по справі, в частині
стягнення 1494,95 грн. основного боргу
слід припинити на підставі п. 1-1 ст. 80
ГПК України у зв'язку із відсутністю
предмету спору.

Крім виоги про стягнення основного
боргу, позивачем заявлено до стягнення
суму 369,31 грн. 3% річних, суму 473,76 грн.
втрат від інфляції та суму 470,64 грн.
пені.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне
виконання зобов'язання, покладаються
додаткові юридичні обов'язки, в тому
числі передбачені статтею 625
Цивільного кодексу України.

Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Несвоєчасне виконання відповідачем
зобов'язань за Договором підтверджено
матеріалами справи, а відтак позовні
вимоги про стягнення з відповідача
втрат від інфляції в сумі 473,76 грн.
(нарахованих за період січень 2013 р.-
червень 2014 р.) та 3% річних в сумі 369,31 грн.
(нарахованих за період з 26.12.2012 р. по
22.07.2014 р.) за неналежне виконання
грошового зобов'язання є правомірними
і обґрунтованими, а тому
задовольняються у повному обсязі.
Розрахунок судом перевірено та визнано
вірним.

Крім того, відповідно до положень ст. 611
ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 216 ГК України передбачено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються
такі види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні
санкції; оперативно-господарські
санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Статтею 230 ГК України передбачено, що
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором (п. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочення
платежу пеню у розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

В даному випадку сторони в п. 6.2.2
Договору встановили, що у разі
порушення Споживачем строків оплати,
передбачених розділом 4 Договору, зі
Споживача стягується пеня в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу.

З огляду на вищевикладене, враховуючи
умови Договору та приписи чинного
законодавства, суд вважає, що вимога
позивача про стягнення пені в сумі 470,64
грн., нарахованої за період з 23.07.2013 р.
по 20.01.2014 р., заявлена правомірно, а тому
підлягає задоволенню.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК
витрати зі сплати судового збору
покладаються на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог (на загальну суму
1313,71грн.) та з урахуванням суми 1494,95грн.
основного боргу (провадження за
вимогою про стягнення якої припинено),
оскільки спір за заначеними вимогами
доведений до суду з вини відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст.
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Запорізьке
автотранспортне підприємство 12329" (69008,
м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 66,
код ЄДР 03114164, рахунки в установах банку
не відомі) на користь Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Запоріжгаз» (69035, м. Запоріжжя, вул.
Заводська, 7, ЄДР 03345716, п/р № 4001 в
ПАТ «КБ «Надра» м. Київ, МФО 380764) суму 470
(чотириста сімдесят) грн. 64 коп. пені,
суму 369 (триста шістдесят дев'ять) грн. 31
коп. 3% річних, суму 473 (чотириста
сімдесят три) грн. 76 коп. втрат від
інфляції та суму 876 (вісімсот сімдесят
шість) грн. 51 коп. судового збору.

Видати наказ.

За позовною вимогою про стягнення суми
3045,69 грн. основного боргу у позові
відмовити.

За позовною вимогою про стягнення суми
1494,95 грн. основного боргу провадження у
справі № 908/2936/14 припинити.

Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та
підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК
України 19.09.2014р.

Суддя
М.В. Мірошниченко