КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2014 р. Справа№ 910/19218/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Руденко М.А.

Шаптали Є.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача-1: не з'явились

від позивача-2: не з'явились

від позивача-3: не з'явились

від відповідача: не з'явились

від прокуратури: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Будівельне управління № 813» на
рішення Господарського суду міста
Києва від 13.03.2014р. (повний текст
підписано 18.03.2014р.)

у справі № 910/19218/13 (суддя Капцова
Т.П.)

за позовом Заступника прокурора
Житомирської області в інтересах

держави в особі:

Державного агентства
автомобільних доріг України (позивач-1)

Публічного акціонерного
товариства «Державна акціонерна

компанія «Автомобільні
дороги України» (позивач-2)

Дочірнього підприємства
«Житомирський облавтодор»

Відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна

компанія «Автомобільні
дороги України» (позивач-3)

до Публічного акціонерного
товариства «Будівельне

управління № 813»
(відповідач)

про стягнення 1 124 310, 13 грн.

В судовому засіданні 18.09.2014р.
відповідно до ст. ст. 85, 99
Господарського процесуального кодексу
України оголошено вступну та
резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2013р. Заступник прокурора
Житомирської області в інтересах
держави в особі Державного агентства
автомобільних доріг України (позивач-1),
Публічного акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України
(позивач-2), Дочірнього підприємства
«Житомирський облавтодор» ВАТ «ДАК
«Автомобільні дороги України
(позивач-3) звернувся до Господарського
суду міста Києва з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Будівельне управління № 813» про
стягнення 1 124 310, 13 грн.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог прокурор посилався на неналежне
виконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором субпідряду №
240 від 01.09.2010р., а саме щодо повної та
своєчасної оплати виконаних робіт, а
тому просив суд стягнути з відповідача
на користь позивача-3 заборгованість в
розмірі 968 306, 64 грн., інфляційній втрати
в розмірі 16 461, 21 грн., 3% річних в розмірі
64 704, 11 грн., пеню в розмірі 74 838, 17 грн., а
всього 1 124 310, 13 грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 13.03.2014р. у справі
№ 910/19218/13 позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства «Будівельне управління
№813» на користь Дочірнього
підприємства «Житомирський
облавтодор» Відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» 968 306, 64 грн. основного боргу та
64 704, 11 грн. - 3% річних.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
місцевого господарського суду,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
оскаржуване рішення скасувати та
прийняти нове, який відмовити в позові
повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована
порушенням судом норм процесуального
та матеріального права, рішення
прийнято з неправильним з'ясуванням
фактичних обставин справи.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Будівельне управління
№ 813» 23.04.2014р. передано на розгляд судді
Скрипці І.М.

Розпорядженням Заступника голови
Київського апеляційного
господарського суду від 24.04.2014р. для
розгляду справи № 910/19218/13 сформовано
колегію суддів у складі:
головуючий-суддя Скрипка І.М., судді
-Жук Г.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24.04.2014р.
колегією суддів в зазначеному складі
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
на 22.05.2014р.

У відзиві на апеляційну скаргу
позивач-3 заперечував проти доводів
відповідача, викладених в апеляційній
скарзі, просив її відхилити, а
оскаржуване рішення залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 22.05.2014р.у
відповідності до ст. 77 ГПК України
розгляд справи відкладено на 26.06.2014р.,
продовжено строк розгляду справи на 15
днів.

Розпорядженням В.о. голови Київського
апеляційного господарського суду від
25.06.2014р., у зв'язку з перебуванням суддів
Жук Г.А., Мальченко А.О. у відпустці,
сформовано судову колегію у складі:
головуючий суддя - Скрипка І.М., судді -
Зеленін В.О., Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 25.06.2014р.
колегією суддів в зазначеному складі
прийнято апеляційну скаргу до
провадження.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.06.2014р. у
відповідності до ст. 77 ГПК України
розгляд справи відкладено на 24.07.2014р.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 24.07.2014р., у
зв'язку з перебуванням судді Зеленіна
В.О. у відпустці, сформовано судову
колегію у складі: головуючий суддя -
Скрипка І.М., судді - Мальченко А.О.,
Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24.07.2014р.
колегією суддів в зазначеному складі
прийнято апеляційну скаргу до
провадження.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24.07.2014р. у
відповідності до ст. 77 ГПК України
розгляд справи відкладено на 18.09.2014р.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 18.09.2014р., у
зв'язку з перебуванням судді Мальченко
А.О. у відпустці, сформовано судову
колегію у складі: головуючий суддя -
Скрипка І.М., судді - Шаптала Є.Ю.,
Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 18.09.2014р.
колегією суддів в зазначеному складі
прийнято апеляційну скаргу до
провадження.

Представники учасників апеляційного
провадження в судове засідання
апеляційної інстанції 18.09.2014р., будучи
належним чином повідомленим про дату,
час та місце судового засідання, не
з'явились, причини неявки суду не
повідомили, у зв'язку з чим колегія
суддів вважає за можливе розглянути
справу у відсутність представників
учасників апеляційного провадження за
наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101
Господарського процесуального кодексу
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК
України.

Колегія суддів, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування
господарським судом при прийнятті
оскарженого рішення норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, а
рішення підлягає залишенню без змін
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01.09.2010р. між
Філією «Мостова експлуатаційна
дільниця» ДП «Житомирський
облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні
дороги України» (субпідрядник за
договором) та Відкритим акціонерним
товариством «Будівельне управління №
813», правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Будівельне
управління № 813», (відповідач,
генпідрядник за договором) укладено
договір субпідряду № 240 на виконання
робіт по капітальному ремонту
автомобільної дороги Київ - Ковель -
Ягодин на Люблін, на дільниці км 234+000 -
км 238+500, Житомирської області (а/д
Лопатичі - Кам'янка км 0+000 - км 6+000)
(надалі по тексту - договір субпідряду
№ 240).

Відповідно до п. 1.1. договору
генпідрядник доручає, а субпідрядник
зобов'язується в порядку та на умовах,
визначених цим договором виконати
роботи по капітальному ремонту
автомобільної дороги Київ - Ковель -
Ягодин на Люблін, на дільниці км 234+000 -
км 238+500, Житомирської області (а/д
Лопатичі - Кам'янка км 0+000 - км 6+000),
надалі - роботи, види та обсяги яких
обумовлено в проектно-кошторисній
документації, яка є невід'ємною
частиною даного договору.

Згідно п. 2.1. договору договірна ціна
робіт за даним договором становить 6 127
289, 00 грн., у т. ч. 20% ПДВ, що складає 1 021 214,
84 грн.

Роботи по даному договорі повинні
розпочатися з моменту передачі
субпідряднику проектної, дозвільної
іншої документації та будівельного
майданчику і завершитися в строк до
30.12.2010р. (з правом дострокового
виконання) (п. 4.1. договору).

Пунктом 5.1. договору сторони погодили,
що генпідрядник проводить розрахунки з
субпідрядником за фактично виконані
роботи на підставі підписаних
сторонами проміжних актів виконаних
робіт - «Актів підрядних робіт» (форма
КБ-2в) та «Довідки про вартість
виконаних підрядних робіт» (форма КБ-3)
згідно п. 2 сумісного наказу
Держкомстату та Держбуду України від
21.06.02 №237/5, але в будь-якому випадку
після отримання грошових коштів від
замовника та при умові фінансування
робіт, котрі доручені субпідряднику,
відповідно до даного договору.
Генпідрядник має право перерахувати на
розрахунковий рахунок субпідрядника
аванс у розмірі до 30 % від договірної
ціни робіт, що зазначена у п.2.1. цього
договору, але в будь-якому випадку -
після отримання грошових коштів від
замовника.

Відповідно до п. 5.2. договору розрахунок
проводиться після завершення усього
комплексу робіт за цим договором та їх
здачі у порядку, що передбачені цим
договором.

Згідно п. 5.4. договору генпідрядник при
проведенні розрахунків за даним
договором з субпідрядником утримує 2 %
від вартості субпідрядних робіт на
покриття витрат генпідрядника,
пов'язаних із виконанням зобов'язань
щодо забезпечення технічною,
дозвільною та іншою документацією,
координації дій субпідрядників при
виконанні робіт, приймання виконаних
субпідрядником робіт та інші.

Пунктом 13.1. договору сторони погодили,
що здавання-приймання робіт за цим
договором здійснюється шляхом
підписання сторонами проміжних актів
виконаних робіт - «актів приймання
виконаних підрядних робіт» (форми КБ-2в)
та «Довідки про вартість виконання
підрядних робіт» (форми КБ-3) та після
закінчення усього комплексу робіт за
актом про здачу робіт за договором.
Акти виконаних робіт повинні бути
зроблені в програмі АВК.

Цей договір, згідно п. 19.1., набирає
чинності з дати його підписання і діє
до повного виконання сторонами
обов'язків по цьому договору.

16.05.2011р. між сторонами було укладено
Додаткову угоду № 1 від 16.05.2011р. до
договору, згідно п. 1 якої сторони
підтвердили та погодили, що філія
«Зарічанська ДЕД» ДП «Житомирський
облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні
дороги України» є законним та
повноправним правонаступником філії
«Мостова експлуатаційна дільниця» ДП
«Житомирський облавтодор» ВАТ «ДАК
«Автомобільні дороги України» за
договором субпідряду № 240 від 01.09.2010р.
на виконання робіт по капітальному
ремонту автомобільної дороги
Київ-Ковель-Ягодин на Люблін, на
дільниці км 234 + 000 - км 238+500, Житомирської
області (а/д Лопатичі-Кам'янка км 0+000 -
км 6+000).

Відповідно до п. 1.1. додаткової угоди №1
від 16.05.2011р. Філія «Зарічанська ДЕД» ДП
«Житомирський облавтодор» ВАТ «ДАК
«Автомобільні дороги України»
гарантує та зобов'язується виконувати
всі обов'язки та користуватися правами
за Договором, які, до моменту укладання
цієї Додаткової угоди належали філії
«Мостова експлуатаційна дільниця» ДП
«Житомирський облавтодор» ВАТ «ДАК
«Автомобільні дороги України», як
станом на дату укладання додаткової
угоди так і в подальшому до повного
виконання зобов'язань за договором.

Додатковою угодою № 1 від 16.05.2011р. було
внесено зміни до договору субпідряду №
240 від 01.09.2010р. щодо найменування сторін
та викладено п. п. 4.1. п. 4 Договору в
новій редакції: «4.1. Роботи по даному
договору повинні розпочатись з моменту
передачі субпідряднику проектної,
дозвільної, іншої документації та
будівельного майданчику і завершитись
в строк до 31.07.2011р. (включно) з правом
дострокового виконання. Виконання
робіт передбачається Графіком
виконання який є Додатком № 2 до даного
Договору та становить невід'ємну
частину даного договору».

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання умов договору субпідряду №
240 від 01.09.2010р. позивачем-3 виконано, а
відповідачем прийнято роботи на
загальну суму 988 068, 00 грн., що
підтверджується актом приймання
виконаних будівельних робіт (форми
КБ-2в) за червень 2011р. на суму 342 481, 00
грн., за червень 2011р. на суму 645 587, 00 грн.
та довідкою про вартість виконаних
будівельних робіт / та витрати/ (форми
КБ-3) за червень 2011р. на суму 988 068, 00 грн.,
які підписані уповноваженими
представниками та скріплені печатками
сторін (належним чином завірені копії
наявні в матеріалах справи (а. с. 18-22).

Також судом встановлено, що
генпідрядником були надані
генпідрядні послуги на суму 19 761, 36 грн.
з ПДВ, що підтверджується Актом
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ 117 від 30.06.2011р., який підписаний
уповноваженими представниками та
скріплені печатками сторін (належним
чином завірена копія наявна в
матеріалах справи (а. с. 23).

Дослідивши матеріали справи та
проаналізувавши умови договору
субпідряду, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про те, що
субпідрядником було належним чином
виконано взяті на себе зобов'язання за
договором субпідряду № 240 від 01.09.2010р.

Про належне виконання позивачем-3 своїх
зобов'язань за договором свідчить
також відсутність з боку відповідача
претензій та повідомлень про порушення
умов договору підряду.

Однак, всупереч умовам договору,
відповідач за виконані роботи
розрахунок не провів, у зв'язку з чим у
нього утворилась заборгованість в
розмірі 968 306, 64 грн. (за вирахуванням
суми в розмірі 19 761, 36 грн., яка становить
вартість наданих генпідрядних послуг),
що і стало підставою для звернення
прокурора в інтересах держави з даним
позовом до суду.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України, до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Зі змісту укладеного договору
вбачається, що за своєю правовою
природою вказаний договір є договором
підряду.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу
України за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Відповідно до ч. 1 ст. 853 Цивільного
кодексу України замовник зобов'язаний
прийняти роботу, виконану підрядником
відповідно до договору підряду,
оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові. Якщо
замовник не зробить такої заяви, він
втрачає право у подальшому посилатися
на ці відступи від умов договору або
недоліки у виконаній роботі.

Частинами 1, 2 ст. 854 Цивільного кодексу
України унормовано, якщо договором
підряду не передбачена попередня
оплата виконаної роботи або окремих її
етапів, замовник зобов'язаний сплатити
підрядникові обумовлену ціну після
остаточної здачі роботи за умови, що
роботу виконано належним чином і в
погоджений строк або, за згодою
замовника, - достроково. Підрядник має
право вимагати виплати йому авансу
лише у випадку та в розмірі,
встановлених договором.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Пунктом 5.1. договору сторони погодили,
що генпідрядник проводить розрахунки з
субпідрядником за фактично виконані
роботи на підставі підписаних
сторонами проміжних актів виконаних
робіт - «Актів підрядних робіт» (форма
КБ-2в) та «Довідки про вартість
виконаних підрядних робіт» (форма КБ-3)
згідно п. 2 сумісного наказу
Держкомстату та Держбуду України від
21.06.02 № 237/5, але в будь-якому випадку
після отримання грошових коштів від
замовника та при умові фінансування
робіт, котрі доручені субпідряднику,
відповідно до даного договору.
Генпідрядник має право перерахувати на
розрахунковий рахунок субпідрядника
аванс у розмірі до 30 % від договірної
ціни робіт, що зазначена у п. 2.1. цього
договору, але в будь-якому випадку -
після отримання грошових коштів від
замовника.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що
вказана норма (оплата робіт після
отримання грошових коштів від
замовника) не може бути застосована до
спірних правовідносин, враховуючи, що
подією є явище, що виникає незалежно
від волі людей; а дією є життєвий факт,
що є результатом свідомої, пов'язаної з
волею, діяльності людей, які, у свою
чергу, поділяються на правомірні, тобто
такі, що відповідають правовим нормам,
і неправомірні, які суперечать закону
(правопорушення).

Фактично договір містить умову,
відповідно до якої виконання
зобов'язання з оплати коштів за
виконані роботи пов'язано з дією особи
(замовника), яка не є стороною такого
договору.

При цьому, за змістом ст. 511 Цивільного
кодексу України зобов'язання не може
створювати обов'язку для третьої особи.

Згідно ч. 2 ст. 528 Цивільного кодексу
України, навіть у випадку покладення
виконання обов'язку боржником на іншу
особу, відповідальним за виконання
зобов'язання залишається боржник, а не
така особа.

Відповідно до ч. 2 ст. 838 Цивільного
кодексу України генеральний підрядник
відповідає перед субпідрядником за
невиконання або неналежне виконання
замовником своїх обов'язків за
договором підряду, а перед замовником -
за порушення субпідрядником свого
обов'язку.

Частиною 2 ст. 194 Господарського кодексу
України передбачено, що неналежне
виконання зобов'язання третьою особою
не звільняє сторони від обов'язку
виконати зобов'язання в натурі.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу
України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.
Не вважаються такими обставинами,
зокрема, порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника,
відсутність на ринку потрібних для
виконання зобов'язання товарів,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

Отже, доводи відповідача (апелянта) про
відсутність обов'язку оплачувати
роботи на спірну суму у зв'язку з
наявністю відкладальної умови -
надходження коштів від замовника на
рахунок генпідрядника, а надходження
коштів не відбулося, не заслуговують на
увагу з огляду на викладене вище.

Крім цього, колегія суддів вважає
безпідставними твердження апелянта
про відсутність обов'язку щодо
здійснення оплати за виконані
позивачем роботи з посиланням на п. 5.2
договору, відповідно до якого кінцевий
розрахунок проводиться після
завершення усього комплексу робіт за
цим договором та їх здачі у порядку, що
передбачений цим договором, оскільки
вказане положення договору не відміняє
домовленості сторін, встановленої
пунктом 5.1. договору щодо здійснення
розрахунку за фактично виконані
роботи.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду про те,
що позовні вимоги про стягнення з
відповідача заборгованості за
договором у розмірі 968 306, 64 грн. є
обґрунтованими, доведеними позивачем
належними та допустимими доказами,
відповідачем не спростованими, а тому
такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, у зв'язку з простроченням
відповідачем зобов'язання щодо оплати
виконаних робіт, прокурором заявлено
вимоги про стягнення з відповідача 74 838,
17 грн. пені, 64 704, 11 грн. 3 % річних в
розмірі та 16 461, 21 грн. інфляційних
втрат.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Колегія суддів, здійснивши перевірку
наданого прокурором розрахунку 3%
річних, нарахованих за період з 01.07.2011р.
по 20.09.2013р. на суму заборгованості в
розмірі 968 306, 64 грн., погоджується з
висновком місцевого господарського
суду, що вимоги прокурора про стягнення
64 704, 11 грн. 3% річних. є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Здійснивши перевірку наданого
прокурором розрахунку інфляційних
втрат, нарахованих за період з 01.07.2011р.
по 20.09.2013р. на суму заборгованості в
розмірі 968 306, 64 грн., колегія суддів
встановила, що розмір інфляційних
втрат становить - 20265,94 грн., виходячи із
розрахунку 968 306, 64 грн. (сума
заборгованості) * 0,979 (зведений індекс
інфляції за період з 01.07.2011р. по 20.09.2013р.)
- 968 306, 64 грн. заборгованості.

З огляду на те, що за перерахунком суду
інфляційні втрати відсутні, а
прокурором заявлено про стягнення
інфляційних втрат у розмірі 16 461,21 грн.,
колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те, що позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача інфляційних
втрат задоволенню не підлягають.

Крім того, прокурором заявлено до
стягнення 74 838, 17 грн. пені, нарахованої
за період з 01.07.2011р. по 29.12.2011р. на суму
заборгованості в розмірі 968 306, 64 грн.

Відповідно до п. 17.4. договору в разі
порушення грошових зобов'язань
(несвоєчасну оплату виконаних робіт,
несвоєчасний перерахунок авансів) при
умові отримання фінансування з
Державного бюджету в повному обсязі у
відповідності з Планом фінансування
згідно затверджених видатків,
генпідрядник сплачує субпідряднику
пеню в розмірі 0,5 % від простроченої
суми за кожен день прострочення.

Як зазначено в статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові наслідки
встановлені договором або законом,
зокрема сплата неустойки.

Частинами 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу
України встановлено, що неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу
України, штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України та ст. ст. 1, 3 Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань», платник грошових коштів
сплачує на користь одержувача цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Колегія суддів, здійснивши перевірку
наданого прокурором розрахунку пені,
вважає за необхідне зазначити
наступне.

З огляду на те, що відповідач
вважається таким, що прострочив
виконання зобов'язання з 25.06.2011р., то
прокурор має право на нарахування пені
в межах шестимісячного строку від дня,
коли зобов'язання мало бути виконано, а
саме за період з 25.06.2011р. по 24.12.2011р.

При цьому, під час розгляду справи
місцевим господарським судом,
відповідачем було заявлено про
застосування наслідків спливу строку
позовної давності до вимог щодо
стягнення пені.

Згідно приписів статті 256 Цивільного
кодексу України позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного
кодексу України позовна давність в
один рік застосовується, зокрема, до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені), а згідно ч. 1 ст. 261 Цивільного
кодексу України, перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

У застосуванні вказаної норми потрібно
також зважати на те, що позовна вимога
про стягнення пені пов'язана з
триваючим правопорушенням -
простроченням виконання зобов'язання.
Оскільки пеня стягується у певних
відсотках від простроченого
зобов'язання за кожен день такого
прострочення, то строк позовної
давності (один рік) починається для
кожної позовної вимоги про сплату пені
окремо за кожен прострочений день.

Оскільки відповідач вважається таким,
що прострочив виконання зобов'язання з
25.06.2011р., а прокурор звернувся з позовом
до суду лише 01.10.2013р., що вбачається з
поштового штемпеля на конверті, в якому
до суду направлялась позовна заява, то
строк позовної давності в один рік для
звернення з вимогою про стягнення пені
сплив.

Частиною 3 статті 267 Цивільного кодексу
України визначено, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про відмову в
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення з відповідача пені у розмірі
74 838, 17 грн., у зв'язку з пропуском
позивачем строку позовної давності в
один рік на звернення з даними вимогами
до суду, про застосування наслідків
спливу якого заявлено відповідачем під
час розгляду справи в суді першої
інстанції.

При цьому, посилання представника
позивача-2 в суді першої інстанції про
те, що прокурору не було відомо про
порушення відповідачем обов'язку по
оплаті виконаних робіт до звернення з
позовом до суду, у зв'язку з чим, строк
позовної давності не пропущено, не
заслуговують на увагу з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 ГПК України у
разі прийняття господарським судом
позовної заяви, поданої прокурором в
інтересах держави в особі органу,
уповноваженого здійснювати функції
держави у спірних правовідносинах,
зазначений орган набуває статусу
позивача. У разі прийняття
господарським судом позовної заяви,
поданої прокурором в інтересах
держави, в якій зазначено про
відсутність органу, уповноваженого
здійснювати функції держави у спірних
правовідносинах, або про відсутність у
такого органу повноважень щодо
звернення до господарського суду,
прокурор набуває статусу позивача.

З огляду на те, що прокурор звернувся
до господарського суду з позовом в
інтересах держави в особі Державного
агентства автомобільних доріг України,
Публічного акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України»,
Дочірнього підприємства «Житомирський
облавтодор» Відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» і ним було визначено орган,
уповноважений здійснювати функції
держави у спірних правовідносинах, то
статус позивачів у справі набувають
Державне агентство автомобільних
доріг України, Публічне акціонерне
товариство «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України», Дочірнє підприємство
«Житомирський облавтодор» Відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України», а не прокурор.

Відповідно до п. 4.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 10
від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів»
початок перебігу позовної давності
визначається за правилами статті 261 ЦК
України. Якщо у передбачених законом
випадках з позовом до господарського
суду звернувся прокурор, що не є
позивачем, то позовна давність
обчислюватиметься від дня, коли про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила, довідався або мав
довідатися саме позивач, а не прокурор.

Таким чином, доводи представника
позивача-2 про те, що строк позовної
давності за вимогою про стягнення пені
не пропущено, оскільки прокурор
довідався про порушення права позивача
напередодні звернення з позовом до
суду, вірно визнані місцевим
господарським судом помилковими.

Посилання апелянта (відповідача) на
безпідставність порушення провадження
у даній справі, оскільки при поданні
позовної заяви в інтересах держави в
особі Центрального органу виконавчої
влади - Державного агентства
автомобільних доріг України
(Укравтодор), заступник прокурора не
зазначив, які саме інтереси цього
органу порушені, що підтверджується, на
його думку, відсутністю позовних вимог
до Укравтодору, не заслуговують на
увагу з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Господарського
процесуального кодексу України
прокурор бере участь у розгляді справ
за його позовами, а також може вступити
за своєю ініціативою у справу, порушену
за позовом інших осіб, на будь-якій
стадії її розгляду для представництва
інтересів громадянина або держави.

Згідно ч. 2 ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України
прокурор, який звертається до
господарського суду в інтересах
держави, в позовній заяві самостійно
визначає, в чому полягає порушення
інтересів держави, та обґрунтовує
необхідність їх захисту, а також вказує
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
23.03.2012р. № 7 «Про деякі питання участі
прокурора у розгляді справ,
підвідомчих господарським судам»
господарський суд повинен оцінювати
правильність визначення прокурором
органу, на який державою покладено
обов'язок щодо здійснення конкретних
функцій у правовідносинах, пов'язаних
із захистом інтересів держави.

Як вбачається з матеріалів справи, ДП
«Житомирський облавтодор» відповідно
до Статуту, затвердженого наказом
Державного агентства автомобільних
доріг України від 13.01.2012р. № 10, є
юридичною особою, засновником якого є
ПАТ «Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України» (п. 3.3
Статуту).

ДП «Житомирський облавтодор» належить
до сфери управління Державного
агентства автомобільних доріг України
та входить до складу ПАТ «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України», створеного на
виконання Указу Президента України від
08.11.2001р. «Про заходи щодо підвищення
ефективності управління дорожнім
господарством України» та Постанови
КМУ від 28.02.2002р. № 221 «Про утворення ВАТ
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України».

Пунктом 2.1 Статуту ДП «Житомирський
облавтодор» визначено, що підприємство
засноване з метою забезпечення
економічних інтересів держави,
задоволення потреб держави, населення
та оборони країни в удосконаленні і
розвитку автомобільних доріг
загального користування.

Відповідно до Положення «Про Державне
агентство автомобільних доріг
України», затвердженого Указом
Президента України від 13.04.2011р. № 456/2011
Державне агентство автомобільних
доріг України є правонаступником
Державної служби автомобільних доріг
України та центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом міністрів України через
Віце-прем'єр-міністра України -
Міністра інфраструктури України,
входить до системи органів виконавчої
влади і забезпечує реалізацію
державної політики у сфері дорожнього
господарства та управління
автомобільними дорогами.

Згідно п. 3 вказаного положення
завданням Державного агентства
автомобільних доріг України є, зокрема,
реалізація державної політики у сфері
дорожнього господарства, здійснення
державного управління автомобільними
дорогами загального користування,
здійснення управління об'єктами
державної власності та інше.

Таким чином, Державне агентство
автомобільних доріг України як
центральний орган виконавчої влади
здійснює контроль, в тому числі і за
використанням державних коштів на
утримання в належному технічному стані
автомобільних доріг загального
користування, мостів та інших штучних
споруд, створенням умов для
безперервного та безпечного руху
транспорту на них, зокрема, позивачем -
ДП «Житомирський облавтодор» ВАТ «ДАК
«Автомобільні дороги України», що
знаходиться у сфері його управління і
засновано на державній власності.

При цьому, як зазначив заступник
прокурора у позовній заяві,
невиконанням відповідачем договірних
зобов'язань перед позивачем
порушуються майнові права та інтереси
ДП «Житомирський облавтодор» ВАТ «ДАК
«Автомобільні дороги України», на яке
покладено реалізацію завдань держави в
удосконаленні і розвитку
автомобільних доріг загального
користування.

В рішенні Конституційного Суду України
від 08.04.1999р. № 3-рп/99 вказано, що із
врахуванням того, що «інтереси
держави» є оціночним поняттям,
прокурор чи його заступник у кожному
конкретному випадку самостійно
визначає з посиланням на
законодавство, на підставі якого
подається позов, у чому саме відбулося
чи може відбутися порушення
матеріальних або інших інтересів
держави, обґрунтовує у позовній заяві
необхідність їх захисту та зазначає
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах. Під поняттям
"орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах", потрібно розуміти
орган державної влади чи орган
місцевого самоврядування, якому
законом надано повноваження органу
виконавчої влади. Інтереси держави
можуть збігатися повністю, частково
або не збігатися зовсім з інтересами
державних органів, державних
підприємств та організацій чи з
інтересами господарюючих товариств з
частиною державної власності у
статутному фонді. Проте, держава може
вбачати свої інтереси не тільки в їх
діяльності, але й у діяльності
приватних підприємств, товариств.

Враховуючи викладене, колегія суддів
апеляційного господарського суду
вважає, що звертаючись з даним позовом
до суду заступник прокурора правильно
визначив орган, на який державою
покладено обов'язок щодо здійснення
конкретних функцій у правовідносинах,
пов'язаних із захистом інтересів
держави, вказавши, що у
правовідносинах, які є предметом
даного спору, інтереси держави в особі
центрального органу виконавчої влади -
Державного агентства автомобільних
доріг України та інтереси ДП
«Житомирський облавтодор» збігаються
повністю.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь - які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доказування полягає не лише в поданні
особами доказів, а й у доведенні їх
переконливості, що скаржником зроблено
не було.

Таким чином, застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права
відповідає встановленим обставинам
справи, що свідчить про відсутність
підстав для скасування або зміни
оскаржуваного рішення від 13.03.2014р.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 85, 99, 101-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Будівельне
управління № 813» на рішення
Господарського суду міста Києва від
13.03.2014р. у справі № 910/19218/13 залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 13.03.2014р. у справі №
910/19218/13 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/19218/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Повний текст постанови підписано
23.09.2014р.

Головуючий суддя
І.М. Скрипка

Судді
М.А. Руденко

Є.Ю. Шаптала