ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2014 р.
Справа № 911/2704/14

Господарський суд Київської
області у складі судді Лопатіна А.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м.
Бориспіль

до Старівської сільської
ради Бориспільського району Київської
області

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, м. Бориспіль

про розірвання договору

за участю представників: згідно з
протоколом судового засідання.

Обставини справи:

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
(надалі позивач) заявлено позов до
Старівської сільської ради
Бориспільського району Київської
області (надалі відповідач) за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (надалі третя
особа) про розірвання договору.

Позовні вимоги обґрунтовані підставою
зміни власника нерухомого майна, яке
знаходиться на орендованій за спірним
договором земельній ділянці.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 04.07.2014 р. порушено
провадження у справі та її розгляд
призначено на 22.07.2014 р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 22.07.2014 р. у зв'язку з неявкою
у судове засідання представника
відповідача розгляд справи відкладено
на 27.08.2014 р.

27.08.2014 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
представник відповідача подав відзив
на позовну заяву у якому просить
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

У судовому засіданні 27.08.2014 р. судом
оголошено перерву до 17.09.2014 р. про що
представниками та учасниками судового
процесу підписано відповідне
повідомлення.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 27.08.2014 р. продовжено строк
вирішення спору у даній справі на
п'ятнадцять днів.

17.09.2014 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
позивач подав письмові пояснення по
суті спору.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення присутніх у
судовому засіданні представника
позивача та інших учасників судового
процесу, суд

встановив:

24 жовтня 2012 року між Старівською
сільською радою (орендодавець) та ФОП
«ОСОБА_2 (орендар) було укладено договір
оренди земельної ділянки (далі
договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору
орендодавець - Старівська сільська
рада надає, а орендар - Фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 приймає в
строкове платне володіння і
користування (довгострокову оренду
строком на 49 років) земельну ділянку
площею 0,2000 га, за адресою: АДРЕСА_2,
надалі за текстом - „Земельна ділянка".

Пунктом 2.1. договору сторони погодили,
що в оренду передається земельна
ділянка, кадастровий номер :01:008:0033
загальною площею 0,2000 га земель, що
використовуються в комерційних цілях
за рахунок земель державної власності
в селі Старе, Бориспільського району,
Київської області.

Опис меж: від А до Б - ОСОБА_4 ; від Б до А -
землі загального користування.

На земельній ділянці розміщене - гараж
тракторний, що належить орендарю на
підставі договору купівлі-продажу
посвідченого 24 жовтня 2006 року
приватним нотаріусом Бориспільського
районного нотаріального округу
Київської області ОСОБА_5 за реєстровим
№ 5488, зареєстрованого в
Бориспільському районному бюро
технічної інвентаризації Київської
області 03.01.20007 року, в книзі №5, номер
запису 389, реєстраційний №1360129.

Згідно умов пункту п. 13.4 договору
останній припиняється в випадках
передбачених законом.

Договір підписано представником
відповідача позивачем, скріплено
відтисками печаток сторін та
зареєстровано у встановленому
законодавством порядку.

11.12.2013 р. між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3
було укладено договір купівлі-продажу
гаража тракторного - автозаправної
станції, що знаходиться за адресою:
автозаправної станції, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_2, який зареєстровано
приватним нотаріусом Бориспільського
міського нотаріального округу
Київської області ОСОБА_6 за реєстровим
№ 4902.

Згідно з п. 10 договору купівлі-продажу
гараж тракторний, який є предметом
цього договору, передається продавцем
покупцям під час підписання та
нотаріального посвідчення цього
договору.

12.12.2013 р. позивачем надіслало
відповідачеві лист про зміну
користувача земельної ділянки, із
повідомленням щодо відмови від
земельної ділянки з підстав припинення
договору у відповідності до ст. 141 ЗК
України, ст. 377 ЦК України, а також
позивач надіслав два примірники акту
прийому-передачі земельної ділянки з
оренди.

У свою чергу, відповідач листом від
22.01.2014 р. №38/2-17 повідомив позивача про
відсутність, на думку відповідача,
підстав для припинення (розірвання) дії
договору оренди.

З огляду на вказані вище обставини
сторони не досягли згоди щодо
припинення (розірвання) договору.

Відповідно до частини першої ст. 15
Цивільного кодексу України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Статтею 16 цього Кодексу закріплено
перелік способів захисту цивільних
прав та інтересів, згідно з яким кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу. Дана
норма кореспондується з положеннями
статті 20 Господарського кодексу
України, якою визначено способи
захисту прав і законних інтересів
суб'єктів господарювання та
споживачів.

При цьому порушені права
землекористувачів підлягають захисту
способами, передбаченими статтею 152
Земельного кодексу України, з
обов'язковим дотриманням норм чинного
законодавства.

Так, згідно з частиною третьою ст. 152 ЗК
України захист прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом: а) визнання прав;
б) відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав; в) визнання угоди
недійсною; г) визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування; ґ)
відшкодування заподіяних збитків; д)
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Згідно з частиною першою ст. 13
Конституції України земля є об'єктом
права власності Українського народу.
Від імені Українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією. Відповідно до
частини другої ст. 14 Конституції
України право власності на землю
набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Частиною другою ст. 19 Конституції
України встановлено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з приписами частини першої
статті 651 ЦК України зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Водночас договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом (частини друга
тієї ж статті 651 ЦК України).

Статтею 188 Господарського кодексу
України встановлено порядок зміни та
розірвання господарських договорів,
згідно з яким зміна та розірвання
господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором. Сторона
договору, яка вважає за необхідне
змінити або розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором. Сторона договору,
яка одержала пропозицію про зміну чи
розірвання договору, у двадцятиденний
строк після одержання пропозиції
повідомляє другу сторону про
результати її розгляду. У разі якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
(розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.
Якщо судовим рішенням договір змінено
або розірвано, договір вважається
зміненим або розірваним з дня набрання
чинності даним рішенням, якщо іншого
строку набрання чинності не
встановлено за рішенням суду.

Згідно з приписами частини другої ст. 792
ЦК України та частини восьмої ст. 93
Земельного кодексу України відносини
щодо найму (оренди) земельної ділянки
регулюються законом.

Спеціальним законом, що регулює оренду
землі, є Закон України "Про оренду
землі", частиною першою статті 2 якого
встановлено, що відносини, пов'язані з
орендою земельних ділянок, регулюються
Земельним кодексом України, Цивільним
кодексом України, цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі.

Оренда землі - це засноване на договорі
строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для проведення
підприємницької та інших видів
діяльності (ст. 1 Закону).

Згідно з частиною першою ст. 93
Земельного кодексу України право
оренди земельної ділянки - це засноване
на договорі строкове платне володіння
і користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до вимог ст. 124 ЗК України
передача в оренду земельних ділянок,
зокрема, що перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки.

Згідно з ст. 13 Закону України "Про
оренду землі" договір оренди землі - це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

У відповідності до приписів статті 31
Закону України "Про оренду землі"
договір оренди землі припиняється,
зокрема, в разі набуття права власності
на житловий будинок, будівлю або
споруду, що розташовані на орендованій
іншою особою земельній ділянці (п. 7 ч. 1).

Договір оренди землі припиняється
також в інших випадках, передбачених
законом.

Договір оренди землі може бути
розірваний за згодою сторін. На вимогу
однієї із сторін договір оренди може
бути достроково розірваний за рішенням
суду в порядку, встановленому законом.

Розірвання договору оренди землі в
односторонньому порядку не
допускається, якщо інше не передбачено
законом або цим договором.

Статтею 32 Закону України "Про оренду
землі" передбачено припинення договору
оренди землі шляхом його розірвання.

На вимогу однієї із сторін договір
оренди землі може бути достроково
розірваний за рішенням суду в разі
невиконання сторонами обов'язків,
передбачених статтями 24 і 25 цього
Закону та умовами договору, в разі
випадкового знищення чи пошкодження
об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає
передбаченому договором використанню
земельної ділянки, а також на
підставах, визначених Земельним
кодексом України та іншими законами
України.

Згідно з приписами ст. 377 ЦК України до
особи, яка набула право власності на
житловий будинок, будівлю або споруду,
переходить право власності, право
користування на земельну ділянку, на
якій вони розміщені, без зміни її
цільового призначення, в обсязі та на
умовах, встановлених для попереднього
землевласника (землекористувача).

Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу
України зміна або розірвання договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту.

Водночас відповідно до частини другої
ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок,
будівля або споруда розміщені на
земельній ділянці, що перебуває у
користуванні, то в разі набуття права
власності на ці об'єкти до набувача
переходить право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені, на тих самих умовах і в тому
ж обсязі, що були у попереднього
землекористувача.

Як зазначено у п. 2.10 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
17.05.2011 р. № 6 "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин" (зі змінами та
доповненнями), правочин, за яким
переходить право власності на житлові
будинки, будівлі, споруди, тягне за
собою перехід права на земельну
ділянку, на якій знаходиться
відповідне нерухоме майно. При цьому
новий власник земельної ділянки не
звільняється від необхідності
оформлення права на земельну ділянку
відповідно до законодавства.

Як слідує з матеріалів справи,
внаслідок укладення 11.12.2013 р. між
позивачем та третьою особою договору
купівлі-продажу нерухомого майна -
гараж тракторний, до останнього
перейшло право на земельну ділянку, на
якій знаходиться зазначене майно.

Враховуючи викладені вище норми
матеріального права та зважаючи на те,
що фактичне користування земельною
ділянкою і будівлею на ній здійснює її
новий користувач ФОП ОСОБА_3, а також що
законодавством передбачено можливість
дострокового розірвання договору
оренди за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін договору, у даному
випадку - позивача, то, відповідно,
договір оренди земельної ділянки від
24.10.2012 р. підлягає припиненню шляхом
його розірвання.

Аналогічна правова позиція викладена,
зокрема, у постанові Верховного суду
України від 19.06.2012 р. у справі № 36/368-9/63.

Згідно з приписами частини третьої
статті 82 Господарського
процесуального кодексу України,
обираючи при прийнятті рішення правову
норму, що підлягатиме застосуванню до
спірних правовідносин, господарський
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, які викладені
у рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 111-16
цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, суд вирішив
позовні вимоги у частині розірвання
договору оренди задовольнити та
розірвати договір оренди земельної
ділянки від 24.10.2012 р.

Разом з тим, позивач просить розірвати
договір оренди земельної ділянки від
24.10.2012 р. з 12.12.2013 р.

Відповідно до приписів частини третьої
ст. 653 ЦК України якщо договір
змінюється або розривається у судовому
порядку, зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту набрання
рішенням суду про зміну або розірвання
договору законної сили.

Частиною п'ятою статті 188 ГК України
передбачено, що якщо судовим рішенням
договір розірвано, договір вважається
розірваним з дня набрання чинності
даним рішенням, якщо іншого строку
набрання чинності не встановлено за
рішенням суду.

Тобто вказаними нормами не передбачено
можливості надання зворотної сили
розірванню договору. Відтак, при
вирішенні спору про розірвання
договору у господарського суду немає
підстав визнавати його припиненим з
певного моменту до дня набрання
чинності судовим рішенням у справі,
оскільки це суперечить вимогам закону,
які визначають наслідки розірвання
договору.

Виходячи з вищенаведеного, у суду
відсутні правові підстави для
задоволення позову у частині
розірвання договору оренди з 12.12.2013 р.

Аналогічна правова позиція викладена,
зокрема, у постановах Вищого
господарського суду України від 16.11.2011
р. у справі № 51/106-30/381 та від 25.07.2012 р. у
справі №5015/16/12.

До тверджень відповідача вказаних у
відзиві на позовну заяву щодо того, що у
зв'язку з наявністю у позивача значної
заборгованості перед відповідачем по
орендній платі за користування
вказаною вище земельною ділянкою
правові підстави для розірвання
договору відсутні, оскільки розірвання
договору призведе до недовиконання
бюджету сільської ради, суд ставиться
критично, оскільки відповідно до
приписів норм ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином, відповідно,
припинення договору оренди шляхом його
розірвання не звільняє позивача від
виконання обов'язку по сплаті орендної
плати за користування вказаною вище
земельною ділянкою.

Разом з тим, судом залишається без
задоволення вимога відповідача про
стягнення з позивача 14442,86 грн. орендної
плати, оскільки вказана вимога є
предметом спору, який має розглядатися
в окремому позовному провадженні.

Судові витрати відповідно до ст.ст. 44, 49
ГПК України покладаються на
відповідача.

Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 44, 49, 82-84 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Розірвати договір від 24 жовтня
2012 року, укладений між Старівською
сільською радою Бориспільського
району Київської області в особі
сільського голови Пилипчука Миколи
Павловича та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2, оренди
земельної ділянки, кадастровий номер
якої :01:008:0033 загальною площею 0,2000
га земель, що використовуються в
комерційних цілях за рахунок земель
державної власності в с Старе
Бориспільського району Київської
області для обслуговування існуючого
об'єкту нерухомого майна (майстерня) по
АДРЕСА_2

3. Стягнути з Старівської
сільської ради Бориспільського району
Київської області (08362, Київська
область, Бориспільський район, с. Старе,
вул. Радянська, буд. 49-А; код ЄДРПО
України 04363633) на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (08300, АДРЕСА_1;
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) - 1218
(одну тисячу двісті вісімнадцять)
гривень 00 коп. судового збору.

4. У задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 19.09.2014 року.

Суддя
А.В. Лопатін