ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2014 р.Справа № 922/3051/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Кубах
І.М.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Укртелеком" в особі
Харківської філії Публічного
акціонерного товариства "Укртелеком",
м. Харків до Холодногірської
виправної колонії Управління
державної пенітенціарної служби
України в Харківській області (№18),
м. Харків про стягнення 12 794,03 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Укртелеком" в особі Харківської філії
Публічного акціонерного товариства
"Укртелеком" (позивач) звернулося до
господарського суду із позовною
заявою, в якій просить суд стягнути з
Холодногірської виправної колонії
Управління державної пенітенціарної
служби України в Харківській області
(№18) (відповідача) 11 863,68 грн. основного
боргу, 165,52 грн. пені, 694,93грн.
інфляційних втрат та 69,90 грн. 3% річних,
посилаючись на неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань за
договором №057106888/878 про надання
телекомунікаційних послуг від 24.05.2013 р.
Позивач також просить суд покласти на
відповідача витрати по сплаті судового
збору в розмірі 1 827,00 грн.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суду не повідомив. У минулому
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, проти
клопотання відповідача про зменшення
розміру пені та надання розстрочки
виконання рішення суду заперечував.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суду не повідомив. У минулому
судовому засіданні та у поданих до суду
письмових поясненнях від 07.08.2014 р. вх.
№27442 (а.с. 50-51) підтримав позовні вимоги.
Крім того, просив суд зменшити розмір
пені на 90% та надати розстрочку
виконання рішення суду на шість
місяців зі сплатою рівними платежами у
зв'язку з відсутністю коштів для
покриття поточних витрат через
недостатність фінансування з
державного бюджету України.

Представник позивача у минулому
судовому засіданні проти клопотання
відповідача про зменшення розміру пені
та надання розстрочки виконання
рішення суду заперечував.

У судовому засіданні 07.08.2014 р. було
оголошено перерву до 13.08.2014 р.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, всебічно та
повно дослідивши надані сторонами
докази у їх сукупності, суд встановив
наступне.

24 травня 2013 року між позивачем
(Укртелеком) та відповідачем (абонент)
було укладено договір про надання
телекомунікаційних послуг №057106888/878, за
умовами якого позивач зобов'язався
надавати послуги загальнодоступні
(універсальні) та інші
телекомунікаційні послуги, супутні
(додаткові) послуги згідно з переліком
та в обсягах, замовлених відповідачем,
а відповідач зобов'язався своєчасно
оплачувати отримані послуги
відповідно до умов цього договору.

За умовами п.7.1. договору, строк дії
договору складав з 24.05.2013 р. по 24.05.2014 р.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що
якщо жодна із сторін за місяць до
закінчення строку дії договору не
заявить про його припинення він є
діючим за кожний наступний рік.

Отже, договір є пролонгованим на 2014 р.

Згідно з п. 3.4.2. договору відповідач
повинен був своєчасно здійснювати
оплату послуг в повному обсязі.

За умовами п.4.3. договору система
розрахунків, що застосовується
позивачем - з надсиланням рахунків.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що позивач на
виконання умов договору надав
відповідачеві телекомунікаційні
послуги та виставив відповідні рахунки
на оплату послуг електрозв'язку за
період з грудня 2013 р. по травень 2014 р. на
загальну суму 11 857,33 грн. (а.с. 22-27).

Проте відповідач в порушення умов
договору вищезазначені рахунки не
оплатив.

Таким чином, у відповідача перед
позивачем за період з грудня 2013 р. по
травень 2014 р. утворилась
заборгованість за телекомунікаційні
послуги в розмірі 11 857,33 грн.
(розрахунок на а.с. 19), що і стало
підставою для звернення позивача до
суду з даним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію спірним
правовідносинам та фактичним
обставинам справи, суд виходить з
наступного.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст. 193
ГК України зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 ЦК
України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу (ст. 33 ГПК України).

Згідно зі ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладені обставини,
норми закону і на те, що суму
заборгованості відповідачем визнано у
повному обсязі, але не погашено, суд
визнав позовні вимоги позивача про
стягнення з відповідача плати за
послуги електрозв'язку в розмірі 11 863,68
грн. правомірними, обґрунтованими і
такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем було нараховано та
пред'явлено до стягнення з відповідача
165,52 грн. пені, 694,93 грн. інфляційних
втрат та 69,90 грн. 3% річних.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

За результатами проведеного судом
перерахунку суд визнав позовні вимоги
позивача про стягнення з відповідача
694,93 грн. інфляційних втрат та 69,90 грн. 3%
річних правомірними, обґрунтованими і
такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума, яку боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Відповідно до п.5.2. договору у разі
несвоєчасної оплати наданих послуг,
абонент сплачує пеню, яка обчислюється
залежно від вартості неоплачених
послуг у розмірі облікової ставки НБУ,
що діяла в період, за який
нараховується пеня, за кожний день
прострочення оплати.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Розглянувши клопотання відповідача
про зменшення розміру пені на 90%, суд
дійшов такого висновку.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Враховуючи те, що у відповідача
відсутні кошти для покриття поточних
витрат через недостатність
фінансуванням з державного бюджету
України, суд вважає за можливе у
відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК
України зменшити розмір пред'явленої
позивачем до стягнення пені на 90%. Таким
чином, вимога позивача про стягнення з
відповідача пені підлягає частковому
задоволенню в розмірі 16,55 грн.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає
за необхідне задовольнити позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача 11 863,68 грн. основного боргу,
16,55 грн. пені, 694,93 грн. інфляційних втрат
та 69,90 грн. 3% річних. В частині позовних
вимог про стягнення пені в розмірі 148,97
грн. слід відмовити.

Разом з тим, розглянувши заяву
відповідача про надання розстрочки
виконання рішення суду, суд встановив
наступне.

В обґрунтування заяви про надання
розстрочки виконання рішення суду
відповідач посилається на те, що у
відповідача відсутні кошти для
покриття поточних витрат через
недостатність фінансуванням з
державного бюджету України.

Відповідно до п. 6 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право: відстрочити або розстрочити
виконання рішення.

У пункті 7.2. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.10.2012
р. № 9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України"
зазначено, що підставою для відстрочки,
розстрочки, зміни способу та порядку
виконання рішення можуть бути
конкретні обставини, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим у визначений строк або
встановленим господарським судом
способом. При цьому слід мати на увазі,
що згоди сторін на вжиття заходів,
передбачених статтею 121 ГПК України, ця
стаття не вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо юридичної особи -
наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Із зазначених положень випливає, що
розстрочка виконання судового рішення
можлива лише у виняткових випадках, за
наявності доказів, що встановлюють
обставини, які ускладнюють або роблять
неможливим виконання рішення суду.

На підтвердження скрутного
фінансового становища відповідача, яке
ускладнює виконання судового рішення у
даній справі, відповідачем не надано
жодного доказу.

Таким чином, самі лише посилання
відповідача на те, що у відповідача
відсутні кошти для покриття поточних
витрат через недостатність
фінансуванням з державного бюджету
України не є підставою для надання
розстрочки виконання рішення суду.

При вирішенні питання про надання
розстрочки виконання рішення суд
враховує також негативні наслідки для
позивача при затримці виконання даного
рішення суду, ступінь вини відповідача
у виникненні спору та наявність
інфляційних процесів в економіці
держави.

Враховуючи вищевикладені обставини і
норми закону, суд дійшов висновку про
те, що відповідач не надав суду жодного
доказу на підтвердження наявності
обставин, з якими закон пов'язує
можливість надання розстрочки
виконання судового рішення.

За таких обставин у задоволенні заяви
відповідача про розстрочку виконання
рішення суду у даній справі на шість
місяців зі сплатою рівними платежами
слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд, керується ст. 49 ГПК України,
покладаючи судовий збір у повному
обсязі на відповідача, оскільки даний
спір доведено до суду з його вини.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 230, 232, 233, 283 Господарського кодексу
України, ст. ст. 509, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 625,
629, 692, 759, 763 Цивільного кодексу України,
ст. ст. 1, 4, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85, 120
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Холодногірської виправної
колонії Управління державної
пенітенціарної служби України в
Харківській області (№18) (вул.
Рубанівська, 4, м. Харків, 61052, ) на користь Публічного
акціонерного товариства "Укртелеком" в
особі Харківської філії Публічного
акціонерного товариства "Укртелеком"
(вул. Іванова, 7/9, м. Харків, 61002, , р/р 4 в АТ "Райффайзен
банк "Аваль", МФО 380805) 11 863,68 грн.
основного боргу, 16,55 грн. пені, 694,93 грн.
інфляційних втрат, 69,90 грн. 3% річних та 1
827,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 10.09.2014 р.

Суддя О.В. Макаренко