КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2014 р. Справа№ 911/2427/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Синиці О.Ф.

Шевченка Е.О.

при секретарі: Волуйко Т.В.

Представники сторін:

позивача:Гусарова Т.В., за довірненістю;

відповідача:не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Край-2"

на рішення господарського суду
Київської області від 29.07.2014

у справі № 911/2427/14 (суддя: Ярема В.А.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бікко"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Край-2"

про стягнення 157711,79 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Київської області від 29.07.2014 у справі №
911/2427/14 позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Край-2" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бікко" 157711 грн. 79 коп.
заборгованості та 3554 грн. 24 коп.
судового збору.

Прийнято заяву Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бікко" про відмову
від позовних вимог про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Край-2" 3792,81 грн. пені
та 598,86 грн. 3% річних.

Провадження у справі в частині
позовних вимог про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Край-2" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бікко" 3792,81 грн. пені
та 598,86 грн. 3% річних припинено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Край-2" звернулось з
апеляційною скаргою до Київського
апеляційного господарського суду, в
якій просить рішення господарського
суду Київської області від 29.07.2014 у
справі № 911/2427/14 скасувати частково в
частині стягнення основного боргу в
іншій частині рішення залишити без
змін.

Скарга мотивована тим, що
господарським судом Київської області
не в повному обсязі були з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, а також були порушені,
неправильно застосовані норми
матеріального та процесуального права.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Край-2" передано на
розгляд колегії судді у складі
головуючого судді - Зеленіна В.О.,
суддів: Синиці О.Ф., Шевченка Е.О.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 15.08.2014р. для
розгляду справи № 911/2427/14 сформовано
судову колегію у складі: головуючий
суддя - Зеленін В.О, судді - Верховець
А.А, Шевченко Є.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 15.08.2014 колегію
суддів у зазначеному складі прийнято
до провадження справу № 911/2427/14. Розгляд
апеляційної скарги призначений на
22.09.2014.

18.09.2014 представником позивача через
відділ документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду був поданий відзив
на апеляційну скаргу.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 22.09.2014р. для
розгляду справи № 911/2427/14 сформовано
судову колегію у складі: головуючий
суддя - Зеленін В.О, судді - Синиця О.Ф.,
Шевченко Є.О.

22.09.2014 представник позивача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення апеляційної скарги і
просив суд рішення господарського суду
Київської області від 29.07.2014 у справі №
911/2427/14 залишити без змін.

22.09.2014 скаржник в судове засідання не
з'явився, повноважного представника в
судове засідання не направив, про
причини неявки суд не повідомив, не
зважаючи на те, що був повідомлений про
час та місце розгляду апеляційної
скарги належним чином відповідно до
вимог ст. 64, 86 Господарського
процесуального кодексу України.

Статтею 99 ГПК України передбачено, що в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.

Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Спір має бути вирішено господарським
судом у строк не більше двох місяців
від дня одержання позовної заяви (ч. 1
ст. 69 ГПК України).

Суд вважає, що зазначені обставини не є
перешкодою для розгляду справи,
оскільки про дату, час і місце судового
розгляду справи скаржник повідомлений
належним чином.

Керуючись ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України
колегія суддів вважає за необхідне
здійснити перевірку рішення суду
першої інстанції у даній справі в
апеляційному порядку за наявними в
справі документами та за відсутності
представника скаржника.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, колегія суддів встановила
наступне.

20.12.2010 між ТОВ "Бікко" (постачальник) та
ТОВ "Край-2" (дпокупець) було укладено
договір поставки №177 (надалі-договір),
за умовами якого постачальник взяв на
себе зобов'язання поставляти і
передавати у власність покупця товар, а
покупець зобов'язався прийняти товар у
власність і оплатити його на умовах
цього договору.

Договір вступає в силу з моменту його
підписання сторонами та діє до 31.12.2011.
Строк дії цього договору автоматично
подовжується на додаткові однорічні
терміни у випадку, якщо не менше ніж на
30 дні до закінчення його строку дії
будь-яка сторона не повідомить іншу
сторону у письмовій формі про свій
намір припинити його дію (п. 6.4
договору).

У відповідності до ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи,
сторонами до 01.12.2012 та 01.12.2013 не було
заявлено про свій намір припинити дію
договору, строк дії останнього, у
відповідності до 6.4 договору, було
автоматично подовжено на наступні
2013-2014 календарні роки.

Суд зазнає, що договір підписаний в
двосторонньому порядку повноваженими
представниками сторін, без будь яких
зауважень і застережень та скріплений
їх печатками, а також не визнаний в
судовому порядку недійсним, що є
підставою для виникнення цивільних
прав і обов'язків у сторін.

З матеріалів справи вбачається та
підтверджується видатковою накладною:
№5 від 04.09.2013, №6 від 04.09.2013,
№1 від 05.09.2013, №2 від 05.09.2013,
№1 від 11.09.2013, №2 від 11.09.2013,
№3 від 11.09.2013, №2 від 12.09.2013,
№3 від 12.09.2013, №4 від 12.09.2013,
№5 від 16.09.2013, №6 від 16.09.2013,
№1 від 16.09.2013, №2 від 16.09.2013,
№3 від 16.09.2013, №0 від 18.09.2013,
№1 від 18.09.2013, №2 від 18.09.2013,
№2 від 19.09.2013, №3 від 19.09.2013,
№5 від 19.09.2013, №2 від 25.09.2013,
№4 від 25.09.2013, №5 від 25.09.2013,
№5 від 25.09.2013, №2 від 25.09.2013,
№3 від 25.09.2013, №9 від 01.10.2013,
№1 від 01.10.2013, №3 від 01.10.2013,
№4 від 02.10.2013, №7 від 02.10.2013,
№8 від 02.10.2013, №3 від 02.10.2013,
№4 від 03.10.2013, №5 від 03.10.2013,
№6 від 03.10.2013, №0 від 09.10.2013,
№1 від 09.10.2013, №2 від 09.10.2013,
№3 від 09.10.2013, №5 від 15.10.2013,
№6 від 15.10.2013, №7 від 15.10.2013,
№8 від 15.10.2013, №0 від 15.10.2013,
№1 від 15.10.2013, №7 від 17.10.2013,
№9 від 17.10.2013, №7 від 22.10.2013,
№8 від 22.10.2013, №2 від 22.10.2013,
№8 від 30.10.2013, №9 від 30.10.2013,
№0 від 30.10.2013, №8 від 01.11.2013,
№9 від 01.11.2013, №3 від 01.11.2013,
№4 від 01.11.2013, №5 від 01.11.2013,
№5 від 01.11.2013, №6 від 01.11.2013,
№3 від 11.11.2013, №8 від 11.11.2013,
№9 від 11.11.2013, №2 від 11.11.2013,
№5 від 11.11.2013, №6 від 11.11.2013,
№7 від 11.11.2013, №8 від 11.11.2013,
№9 від 11.11.2013, №5 від 13.11.2013,
№6 від 13.11.2013, №7 від 13.11.2013,
№8 від 13.11.2013, №1 від 13.11.2013,
№9 від 13.11.2013, №2 від 13.11.2013,
№4 від 13.11.2013, №6 від 14.11.2013,
№7 від 14.11.2013, №9 від 04.12.2013,
№0 від 04.12.2013, №1 від 04.12.2013,
№2 від 04.12.2013, №3 від 04.12.2013,
№6 від 04.12.2013, №0 від 04.12.2013,
№5 від 04.12.2013, №9 від 05.12.2013,
№9 від 05.12.2013, №4 від 17.12.2013,
№5 від 17.12.2013, №6 від 17.12.2013,
№1 від 18.12.2013, №4 від 18.12.2013,
№5 від 18.12.2013, №7 від 19.12.2013,
№8 від 19.12.2013, №9 від 19.12.2013,
№7 від 23.12.2013, №9 від 23.12.2013,
№0 від 23.12.2013, №0 від 24.12.2013,
№1 від 24.12.2013, №6 від 24.12.2013,
№7 від 24.12.2013, №6 від 24.12.2013,
№8 від 16.01.2014, №1 від 16.01.2014,
№3 від 20.01.2014, №7 від 22.01.2014,
№8 від 22.01.2014, що позивач свої
обов'язки за договором виконав
належним чином, здійснивши з 04.09.2013 по
22.01.2014 поставку товару загальною
вартістю 179832,30 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач сплатив лише частково за
отриманий товар, внаслідок чого за ним
утворилось заборгованість.

В обґрунтування розміру наявної
заборгованості відповідача за
договором, позивач посилається на
сплату відповідачем за договором 20000,00
грн. 27.06.2014 та укладення 04.02.2014 між
сторонами угоди про зарахування
зустрічних однорідних вимог,
відповідно до якої сторони дійшли
згоди провести зарахування зустрічних
однорідних вимог, строк виконання яких
настав на суму 7345,10 грн., з яких: 5224,59 грн.
було зараховано позивачем в рахунок
погашення існуючої заборгованості
відповідача за попередні періоди, а
2120,51 грн. - в рахунок оплати спірних
накладних.

До того ж, наявність 177711,79 грн.
заборгованості відповідача за
договором станом на 12.06.2014
підтверджується підписами та
відбитками печаток сторін на акті
звіряння взаємних розрахунків.

При цьому, після підписання вказаного
акта, а саме 27.06.2014 відповідачем
додатково було сплачено 20000,00 грн. за
договором, що підтверджується довідкою
ПАТ "ОТП Банк" №008-3/729 від 04.07.2014, а також
визнається сторонами у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів прийшла до висновку, що доводи
апеляційної скарги є такими, що
спростовуються матеріалами справи, а
тому не дають підстав для скасування
прийнятого у справі судового рішення з
огляду на наступне.

Суд відмічає, що накладні які наявні в
матеріалах справи відповідають
вимогам, які ставляться до первинних та
зведених облікових документів згідно з
ст. 1, 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність», а тому підтверджують
отримання скаржником товару на
підставі договору.

До того ж, накладні підписані
уповноваженими представниками сторін
без будь-яких зауважень та застережень.

Оскільки наявні в матеріалах справи
первинні документи містять всі
обов'язкові реквізити, що фіксують факт
здійснення господарської операції та
факт встановлення договірних відносин,
а тому є всі підстави для покладення на
відповідача обов'язку по проведенню
розрахунків за отриманий товар, а
часткова оплата скаржником, за
поставлений товар свідчить, про його
схвалення договору та визнання
заборгованості.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Оскільки між сторонами по справі
склались господарські правовідносини,
то за змістом ст.ст. 173, 193
Господарського кодексу України, ст.ст.
11, 509, 525, 526, 599 Цивільного кодексу
України, угода (договір) є підставою для
виникнення цивільних прав та
обов'язків (зобов'язань), зобов'язання
повинні виконуватися належним чином.

Частиною 1 статті 665 Цивільного кодексу
України встановлено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу
України, продавець зобов'язаний
передати товар покупцеві у строк,
встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо зміст договору
не дає змоги визначити цей строк, -
відповідно до положень статті 530 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного
кодексу України, покупець зобов'язаний
оплатити товар за ціною, встановленою у
договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним,
відтак одним із основних обов'язків
покупця є оплата ціни товару. Ціна -
грошове відображення вартості товару
за його кількісну одиницю. Ціна товару,
як правило, визначається у договорі за
згодою сторін.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 692
Цивільного кодексу України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Отже, факт наявності заборгованості у
відповідача перед позивачем належним
чином доведений, документально
підтверджений і відповідачем не
спростований, тому позовні вимоги щодо
стягнення боргу визнаються судом
обґрунтованими.

Крім того, позивачем було заявлено
вимогу про стягнення з відповідача
пені, 3% річних.

Однак, 15.07.2014 через канцелярію
господарського суду Київської області
від позивача надійшла заява,
відповідно до якої останній відмовився
від позовних вимог про стягнення з
відповідача 3792,81 грн. пені та 598,86 грн. 3%
річних.

Оскільки, відмова позивача від
позовних вимог про стягнення пені та 3%
річних у даній справі не суперечить
законодавству України та не порушує
прав чи охоронюваних законом інтересів
інших осіб, то місцевій господарський
суд обґрунтовано припинив провадження
в цій частині на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80
ГПК України.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Тобто, підставами для захисту
цивільного права є його порушення,
невизнання або оспорювання.

Суд відзначає, що в розумінні ст. 33, 36
Господарського процесуального кодексу
України скаржник не надав ні до суду
першої інстанції ні до суду
апеляційної інстанції докази які б
підтверджували його вимоги та
заперечення.

За таких обставин висновки суду першої
інстанції про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, а тому рішення
господарського суду Київської області
від 29.07.2014 у справі № 911/2427/14 відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам та матеріалам справи і
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Край-2"
залишити без задоволення, а рішення
господарського суду Київської області
від 29.07.2014 у справі № 911/2427/14 - без змін.

2. Матеріали справи № 911/2427/14 повернути
до господарського суду Київської
області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя
В.О. Зеленін

Судді
О.Ф. Синиця

Е.О. Шевченко