м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/9543/14 30.07.14
За позовомДержавне підприємство
"Придніпровська залізниця" в особі
відокремленого підрозділу
"Дніпропетровська дирекція
залізничних перевезень"ДоТовариство з
обмеженою відповідальністю "Транс -
Груп" Простягнення 17 755,00
Суддя Блажівська О.Є.
Представники сторін:
Від позивача - Алеесеєв С.С. за дов. № 28
від 01.01.2014 року до 31.12.2014
Від відповідача - Стасюк П.Ю. за дов. б/н
від 20.05.2014 року до 20.05.2015 року.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Державне підприємство "Придніпровська
залізниця" в особі відокремленого
підрозділу "Дніпропетровська дирекція
залізничних перевезень" звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Транс - Груп" про
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.05.2014 року порушено
провадження по справі № 910/9543/14, розгляд
справи призначено на 25.06.2014 року.
25.06.2014 року представник позивача у
судове засідання з'явився.
Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, на виконання
вимог ухвали суду витребувані
документи по справі не надав. Про дату,
час та місце судового засідання був
повідомлений належним чином.
Судом оголошено про перехід розгляду
справи по суті.
Представник позивача надав суду усні
пояснення по суті позовних вимог, позов
підтримав у повному обсязі.
Представник позивача надав суду
клопотання про продовження строку
розгляду справи.
Клопотання про продовження строку
розгляду справи судом задоволено.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 25.06.2014 року в зв'язку з неявкою
відповідача та необхідністю
витребування документів по справі,
відповідно до п.1 п.2 ч.1 ст. 77 ГПК України
розгляд справи відкладено на 30.07.2014
року та в порядку статті 69 ГПК України
в зв'язку із клопотанням позивача
продовжено строк розгляду справи на 15
28.07.2014 року через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшло клопотання про
долучення документів до матеріалів
справи.
30.07.2014 року через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
відповідача надійшов відзив на позовну
30.07.2014 року представники позивача та
відповідача у судове засідання
Представник позивача надав суду усні
пояснення по суті позовних вимог, позов
підтримав у повному обсязі.
Представник відповідача надав суду
усні пояснення по суті відзиву на
позовну заяву, проти позову заперечив
Представник позивача надав суду
клопотання про долучення документів до
матеріалів справи.
Представник відповідача надав суду
клопотання про долучення документів до
матеріалів справи.
Представник позивача надав суду усні
пояснення по суті справи.
В судовому засіданні 30.07.2014 р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення у відповідності до ст.
В судовому засіданні суд повідомив про
порядок отримання повного тексту
рішення відповідно до вимог ст. 87 ГПК
України.

Розглянувши надані документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Транс-Груп"
(вантажовідправник) 21.11.2013р. зі станції
відправлення Губарівка Південної
залізниці за залізничною накладною №
44035210 в вагонах № 66565805, № 66734658, № 66229402 та
№ 67886010, на ім'я одержувача вантажу
"Східний ГЗК", станція одержувача Жовті
Води-2 Придніпровської залізниці, було
відправлено вантаж (відходи вапняні
різних виробництв).

26.11.2013р. при проходженні вагону № 67886010 з
поїздом № 2396 через станцію ст.
П'ятихатки Стикова Придніпровської
залізниці було проведено контрольний
огляд та зважування вагону № 67886010, на
підставі чого було складено Акт
загальної форми № 5097 та відповідно до
ст. 129 Статуту залізниць України та п. 4
„Правил складання актів", затверджених
наказом Міністерства транспорту від
28.05.2002 року № 334, Комерційний акт АА №
063465/40, які підписані повноважними
представниками станції.

В результаті проведеного огляду та
контрольного зважування вагону № 67886010
по відправці вказаній на зворотному
боці цього акту, було встановлено, що по
документу брутто не вказане, тара 23000
кг, нетто 67400 кг., при зважуванні вагону
на справних 150т вагонних вагах ст.
П'ятихатки повірених 30.05.2013р., контроль
придатності виконано 28.08.2013р.,
виявилось брутто 79000 кг., тара 23000 кг.,
нетто 56000 кг., тобто маси нетто менше
маси нетто вказаної в перевізному
документі на 11400 кг.

В Комерційному акті АА № 063465/40 від
26.11.2013р. зазначено, що недостатня
кількість вантажу поміститись могла,
вантаж навантажений нерівномірно
нижче бортів на 40-90 см., на поверхні
вантажу поглиблень немає, вагон у
технічному відношенні справний, двері
та люки закриті щільно, висипання
вантажу немає.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 3 Закону України
„Про залізничний транспорт" від 04.07.1996
року, законодавство про залізничний
транспорт загального користування
складається з Закону України "Про
транспорт", цього Закону, Статуту
залізниць України, який затверджується
Кабінетом Міністрів України, та інших
актів законодавства України.
Нормативні документи, що визначають
порядок і умови перевезень,
користування засобами залізничного
транспорту загального користування,
безпеки руху, охорони праці,
забезпечення громадського порядку,
перетину залізничних колій іншими
видами транспорту і комунікаціями,
пожежної безпеки, санітарні норми та
правила на залізничному транспорті
України є обов'язковими для всіх
юридичних і фізичних осіб на території
України.

Згідно ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу
України умови перевезення вантажів
окремими видами транспорту, а також
відповідальність суб'єктів
господарювання за цими перевезеннями
визначаються транспортними кодексами,
транспортними статутами та іншими
нормативно-правовими актами.

Стаття 2 Статуту залізниць України
визначає обов'язки, права і
відповідальність залізниць, а також
підприємств, організацій, установ і
громадян, які користуються залізничним
транспортом.

В ст. 5 Статуту залізниць України
зазначено, що на підставі цього Статуту
Мінтранс стверджує Правила
перевезення вантажів (далі Правила) та
інші нормативні документи. Нормативні
документи, що визначають порядок і
умови перевезень, користування
засобами залізничного транспорту,
безпеки руху, охорони праці,
громадського порядку, перетину
залізничних колій іншими видами
транспорту і комунікаціями, пожежної
безпеки, санітарні норми та правила на
залізничному транспорті, є
обов'язковими для всіх юридичних і
фізичних осіб на території України.

Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць
України накладна є обов'язковою
двосторонньою письмовою формою угоди
на перевезення вантажу, яка
укладається між відправником та
залізницею на користь третьої сторони -
одержувача.

Статтею 23 Статуту залізниць України та
„Правилами перевезень вантажів"
затверджених наказом Міністерства
транспорту України № 644 від 21.11.2000 року,
а саме „Правилами оформлення
перевізних документів", передбачено що
відправники повинні надати станції
навантаження на кожне відправлення
вантажу заповнену накладну (комплект
перевізних документів).

Згідно з п. 2.1. та 2.2. розділу 2 „Правил
оформлення перевізних документів",
графи „Маса вантажу в кг. визначена
відправником" та „Спосіб визначення
маси" заповнюються відправником.

Відповідно до ст. 37 Статуту залізниць
України та п. 5 „Правил приймання
вантажів до перевезення", маса вантажу
визначається відправником.

Як передбачено п. 2.3. „Правил
оформлення перевізних документів",
правильність внесених в накладну
відомостей своїм підписом засвідчує
представник відправника.

Згідно п. 11 "Правил приймання вантажів
до перевезення", затверджених наказом
Міністерства транспорту України від 21
листопада 2000 р. N 644, у разі зважування
вантажів на вагонних вагах відправник
у разі потреби провадить дозування
вантажу (довантаження або часткове
вивантаження). Для цього він повинен
безпосередньо біля вагонних ваг
організувати дозувальний майданчик,
забезпечити його необхідним
інвентарем, а при відправленні масових
вантажів (вугілля, руди, цементу тощо) -
додатковими механізмами для виконання
дозувальних операцій в процесі
зважування.

Пунктом 28 „Правил приймання вантажів
до перевезення" передбачено, що
вантажі, завантажені відправниками у
вагони відкритого типу (платформи,
напіввагони тощо), приймаються
залізницею до перевезення шляхом
візуального огляду вагона, вантажу,
його маркування (у т. ч. захисного) та
кріплення у вагоні без перевірки маси
та кількості вантажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Статуту
залізниць України, вантажовідправники
несуть відповідальність за всі
наслідки неправильності, неточності
або неповноти відомостей, зазначених
ним у накладній.

Згідно ч. 2 ст. 24 Статуту залізниць
України залізниця має право перевіряти
правильність цих відомостей, а також
періодично перевіряти кількість та
масу вантажу, що зазначаються у
накладній.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць
України передбачено, що обставини, що
можуть бути підставою для матеріальної
відповідальності залізниці,
вантажовідправника,
вантажоодержувача, пасажирів під час
залізничного перевезення,
засвідчуються комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць. Комерційний акт
складається для засвідчення
відповідності найменування, маси і
кількості місць вантажу, багажу чи
вантажобагажу натурою з даними,
зазначеними у транспортних документах.

Відповідно до ст. 10 Закону України „Про
залізничний транспорт" розрахунки
відправників і одержувачів вантажу,
вантажобагажу і пошти з підприємствами
залізничного транспорту загального
користування за перевезення, додаткові
збори за вантажні операції і
користування рухомим складом, а також
за штрафи, пеню, неустойки здійснюються
в порядку, передбаченому Статутом
залізниць України, іншими актами
законодавства України та міжнародним
договорами.

Згідно зі ст. 122 Статуту залізниць
України за неправильно зазначені у
накладній масу, кількість місць
вантажу, його назву, код та адресу
одержувача з відправника, стягується
штраф у розмірі згідно із статтею 118
цього Статуту. При цьому відправник
несе перед залізницею
відповідальність за наслідки, які
виникли.

Відповідно до ст. 118 Статуту залізниць
України за пред'явлення вантажу, який
заборонено до перевезень або який
потребує під час перевезення особливих
заходів безпеки, та з неправильним
зазначенням його найменування або
властивостей з відправника, крім
заподіяних залізниці збитків витрат,
стягується штраф у розмірі
п'ятикратної провізної плати за всю
відстань перевезення.

Підставою для накладання на
відправника відповідальності за
неправильне визначення ним відомостей
про масу вантажу є комерційний акт,
складений у випадках передбачених ст.
129 Статуту.

В накладній № 44035210 було визначено, що
провізна плата вагону № 67886010 від
станції Губарівка Південної залізниці
до станції Жовті Води-2 Придніпровської
залізниці складає 3551,00 грн.

Таким чином, штраф за неправильно
зазначену масу вантажу складає 17755,00
грн. (3551,00 грн. - розмір провізної плати,
х 5 - кратний розмір, відповідно до ст. 118
Статуту залізниць України).

У відзиві на позовну заяву відповідач
зазначає, що всупереч вимог п. 8 Правил
складання актів, згідно якого якщо
комерційний акт складається на
попутній станції, то другий примірник
акта додається до перевізних
документів, а на зворотному боці
накладної робиться відмітка про
складений комерційний акт, накладна №
44035210 не містить ні на лицьовому, ні на
зворотному боці відмітки попутної
станції про складений нею комерційний
акт, а також посилаючись на те, що актом
загальної форми не встановлено
несправність запірно-пломбувальних
пристроїв відправника, не встановлена
загроза безпеці руху, не встановлено
підстав для отримання збитків ні
отримувачу, ні залізниці відтак
просить суд зменшити належну до
стягнення суму штрафу до однократного
розміру провізної плати, а саме 3551,00
грн.

Разом з тим, суд зазначає, що у
застосуванні статті 118 Статуту
залізниць слід мати на увазі, що штраф
підлягає стягненню за самий факт
допущення вантажовідправником
зазначених у цій статті порушень,
встановлених залізницею як на станції
призначення або під час перевезення,
так і на станції відправлення після
пред'явлення вантажу до перевезення,
незалежно від того, чи завдано
залізниці у зв'язку з цим збитки.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно п. 3.17.4 Постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" від
26.12.2011 р. № 18 вирішуючи, в тому числі й з
власної ініціативи, питання про
зменшення розміру неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо. У
зазначеній нормі ГПК йдеться про
можливість зменшення розміру саме
неустойки (штрафу, пені), а тому вона не
може застосовуватися у вирішенні
спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум
збитків та шкоди (стаття 22, глава 82
Цивільного кодексу України). Крім того,
ця процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 Цивільного
кодексу України і статтею 233
Господарського кодексу України. Якщо
відповідні санкції застосовуються не у
зв'язку з порушенням зобов'язання, а з
інших передбачених законом підстав
(наприклад, за порушення вимог
конкурентного законодавства), їх
розмір не може бути зменшено судом.

Зменшення розміру штрафу є правом суду,
яке передбачено п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК
України, а не його обов'язком, при якому
повинні враховуватись певні обставини
, які в своїй сукупності є винятковими.

Суд зазначає, що у випадку зазначення
маси вантажу в накладній у меншому
розмірі, ніж є фактично, зменшення
розміру штрафу є безпідставним,
оскільки така недбалість в оформленні
документів відправником могла
призвести до невиправних наслідків
(наприклад, аварія потяга - сходження з
колії, у зв'язку з вибором швидкості без
врахування фактичної маси вантажу,
тощо).

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із
сторін повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підстави
своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" якщо стороною (або
іншим учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи;
крім того, неподання позивачем
витребуваних господарським судом
матеріалів, необхідних для вирішення
спору, тягне за собою правові наслідки
у вигляді залишення позову без
розгляду на підставі пункту 5 частини
першої статті 81 ГПК.

Відповідач не надав суду належних та
допустимих доказів, які б
спростовували доводи позивача та
підтверджували заперечення проти
задоволення позовних вимог.

За таких обставин, вимоги позивача про
стягнення з відповідача 17755,00 грн.
штрафу є доведеними, обґрунтованими,
відповідачем не спростованими, а
відтак підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на відповідача.

Враховуючи вище викладене, керуючись
ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Транс-Груп" (01133, м.
Київ, бул. Л. Українки, 15, оф. 1,
ідентифікаційний код 31662953) на користь
Державного підприємства
"Придніпровська залізниця" (49602, м.
Дніпропетровськ, пр.-т. Карла Маркса, 108,
ідентифікаційний код 01073828) 17755
(сімнадцять тисяч сімсот п'ятдесят
п'ять) грн. 00 коп. штрафу, 1827 (одну тисячу
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ.

Повний текст рішення складено: 04.08.2014
року.

Суддя
О.Є. Блажівська