ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2014 року
Справа № Б38/29/39-08

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Кузнецова В.О.

суддів: Павловського П.П., Науменко І.М.,

секретар судового засідання Назаренко
С.Г.,

за участю сторін:

від скаржника: Майоренко О.Ю.,
довіреність № 9133/08 від 25.11.2013 р.,
представник,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду у
Кіровському районі м.Дніпропетровська
на ухвалу господарського суду
Дніпропетровської області від 15.07.2014р.
по справі

за заявою Управління Пенсійного
фонду у Кіровському районі
м.Дніпропетровська

до Державного виробничого
підприємства "Дніпронерудпром",
м.Дніпропетровськ

про визнання банкрутом.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 15.07.2014 р.
у даній справі (суддя Владимиренко І.В.)
вимоги Управління Пенсійного фонду
України у Кіровському районі
м.Дніпропетровська в сумі 2 752,66 грн.
відхилено.

Згадана ухвала мотивована посиланням
на те, що вимоги Управління Пенсійного
фонду України у Кіровському районі
м.Дніпропетровська не мають характеру
поточних в розумінні статті 1 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", заявлені
після введення ліквідаційної
процедури, під час якої не виникає
будь-яких нових зобов'язань, що можуть
бути заявлені в порядку ч.1 ст.23 Закону.

Не погодившись з даною ухвалою,
Управління Пенсійного фонду України у
Кіровському районі м.Дніпропетровська
звернулось до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення
господарським судом норм
матеріального права, просить ухвалу
скасувати, прийняти нову ухвалу, якою
визнати поточні кредиторські вимоги
управління Пенсійного фонду в
Кіровському районі до банкрута в
розмірі 2752,66 грн.

Скаржник вважає, що законодавством
України про пенсійне страхування
припинення нарахування заборгованості
на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах, не
пов'язується з моментом відкриття
ліквідаційної процедури щодо
підприємства - боржника і до дати
внесення до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців запису про державну
реєстрацію припинення юридичної особи,
підприємство не звільнено від
покладених на нього відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" обов'язків щодо
відшкодування фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій
його працівникам.

Таким чином, на думку скаржника, органи
Пенсійного фонду України вправі
заявляти грошові вимоги про
відшкодування фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій в
ході провадження у справі про
банкрутство протягом ліквідаційної
процедури боржника, яка проводиться
відповідно до ст.23 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
та до державної реєстрації його
припинення як юридичної особи та
внесення запису про це до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб- підприємців.

Відзиву на апеляційну скаргу боржником
та кредиторами не надано.

Боржник та кредитори не забезпечили в
судове засідання явку повноважних
представників, про час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином.

Враховуючи, що строк розгляду даної
апеляційної скарги, встановлений ст.102
ГПК України збігає 16.09.2014 р., а неявка
представників боржника та кредиторів
не перешкоджає розгляду справи по суті,
колегія суддів вважає можливим
розглянути справу за відсутністю
представників боржника та кредиторів.

Заслухавши пояснення представника
скаржника, розглянувши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
відповідність оскарженого рішення
нормам матеріального та
процесуального права, суд дійшов
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з урахуванням
наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 ГПК України,
провадження у справах про банкрутство
здійснюється у порядку, передбаченому
цим кодексом, з врахуванням вимог
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", норми якого,
як спеціальні норми права, превалюють у
застосуванні над загальними нормами
ГПК України.

Статтею 22 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції №2343-ХІІ, чинній до 19.01.2013 р.)
регламентовано, що у випадках,
передбачених цим Законом,
господарський суд приймає постанову
про визнання боржника банкрутом і
відкриває ліквідаційну процедуру.
Строк ліквідаційної процедури не може
перевищувати 12 місяців. Господарський
суд може продовжити цей строк, якщо
інше не передбачено цим законом.

Пунктом 11 Розділу X Прикінцеві та
Перехідні положення Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції №4212-VI від 22.12.2011 р.)
передбачено, що положення цього Закону
застосовуються господарськими судами
під час розгляду справ про банкрутство,
провадження в яких порушено після
набрання чинності цим Законом.
Положення цього Закону, що регулюють
ліквідаційну процедуру,
застосовуються господарськими судами
під час розгляду справ про банкрутство,
провадження у яких порушено до
набрання чинності цим Законом, якщо на
момент набрання ним чинності
господарським судом не було прийнято
постанову про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури.

Отже, до спірних правовідносин
необхідно застосовувати приписи
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" в редакції
№2343-ХІІ, до внесення змін Законом
України №4212-VІ від 22.12.2011 р., який набрав
чинності 19.01.2013 р., з огляду на те, що
ліквідаційну процедуру щодо боржника у
даній справі введено постановою
господарського суду Дніпропетровської
області від 28.02.2012 р.

За ч. 1 ст. 5 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" в
редакції до 19.01.2013 р., провадження у
справах про банкрутство регулюється
цим Законом, Господарським
процесуальним кодексом України, іншими
законодавчими актами України.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
в редакції до 19.01.2013 року, кредитор -
юридична або фізична особа, яка має у
встановленому порядку підтверджені
документами вимоги щодо грошових
зобов'язань до боржника, щодо виплати
заборгованості із заробітної плати
працівникам боржника, а також органи
державної податкової служби та інші
державні органи, які здійснюють
контроль за правильністю та
своєчасністю справляння єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів). Поточні
кредитори - кредитори за вимогами до
боржника, які виникли після порушення
провадження у справі про банкрутство.

Частиною 1 статті 23 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
в редакції до 19.01.2013 року, передбачено,
що з дня прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури підприємницька діяльність
банкрута завершується закінченням
технологічного циклу з виготовлення
продукції у разі можливості її продажу;
строк виконання всіх грошових
зобов'язань банкрута та зобов'язання
щодо сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів)
вважається таким, що настав;
припиняється нарахування неустойки
(штрафу, пені), процентів та інших
економічних санкцій по всіх видах
заборгованості банкрута; вимоги за
зобов'язаннями боржника, визнаного
банкрутом, що виникли під час
проведення процедур банкрутства,
можуть пред'являтися тільки в межах
ліквідаційної процедури.

Таким чином, частиною 1 статті 23 Закону,
передбачено норму права, згідно якої з
моменту відкриття ліквідаційної
процедури у справі про банкрутство
припиняється виникнення поточних
зобов'язань боржника зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків,
зборів (обов'язкових платежів), яка є
нормою спеціального права та повинна
застосовуватися переважно щодо
суб'єктів підприємницької діяльності,
які перебувають у процедурі
банкрутства.

Відтак, органи Пенсійного фонду
України, як поточні кредитори, можуть
звернутися в ліквідаційну процедуру з
грошовими вимогами до боржника, які
виникли лише за період після порушення
провадження у справі про банкрутство і
до моменту відкриття ліквідаційної
процедури у справі.

Така правова позиція узгоджується з
висновками Верховного Суду України,
викладеними в постанові №14/009 від
18.03.2014 р. у справі №6/108-09 та постанові
№14/011 від 08.04.2014 р. у справі №10/Б-711.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 25.04.2008 р.
за заявою Управління Пенсійного фонду
України в Кіровському районі
м.Дніпропетровська порушено
провадження у справі про банкрутство
Державного виробничого підприємства
"Дніпронерудпром" за загальною
процедурою відповідно до Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", в редакції до
набрання чинності змінами, внесеними
Законом України №4212-VI від 22.12.2011 р.

Постановою господарського суду від
28.02.2012 р. боржника визнано банкрутом,
відкрито ліквідаційну процедуру у
справі строком на 1 рік до 28.02.2013 р.,
ліквідатором банкрута призначено
арбітражного керуючого Бакуліна І.С.

03.07.2014 р. Управління Пенсійного фонду
України в Кіровському районі
м.Дніпропетровська звернулась до
господарського суду з заявою про
визнання поточних вимог до боржника у
розмірі 2 752,66 грн., що становить
заборгованість по сплаті сум,
призначених на покриття, виплату і
доставку пенсій застрахованим особам,
які працювали або працюють на роботах
із шкідливими і важкими умовами праці
за списком № 2 за червень 2014р.

Спірні грошові вимоги заявлені після
визнання боржника банкрутом, що не
узгоджується з положеннями статті 23
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" в редакції
Закону України №2343-ХІІ, чинній до 19.01.2013
р., цілісне тлумачення якої дозволяє
зробити висновок про те, що з моменту
прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом та відкриття щодо нього
ліквідаційної процедури в останнього
не може виникати нових зобов'язань, у
тому числі з відшкодування фактичних
витрат на покриття, виплату і доставку
пенсій застрахованим особам, які
працювали або працюють на роботах із
шкідливими і важкими умовами праці за
списком № 2 за червень 2014р.

Доводи скаржника про необхідність
застосування загальних норм
пенсійного законодавства про
відшкодування витрат на покриття,
виплату і доставку пенсій
застрахованим особам, які працювали
або працюють на роботах із шкідливими і
важкими умовами праці за списком № 2 за
червень 2014р. спростовуються висновками
Верховного Суду України про
необхідність застосування щодо
боржника, як юридичної особи, що
перебуває в ліквідаційній процедурі у
банкрутстві спеціальних норм
законодавства про банкрутство, які
регулюють виникнення зобов'язань у
боржника в зазначеній процедурі.

Враховуючи викладене, доводи
скаржника, викладені в апеляційній
скарзі, не спростовують висновків суду
першої інстанції та не визнаються
судом такими, що можуть бути підставою
згідно ст.104 ГПК України для скасування
чи зміни оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105, 106 ГПК
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду у Кіровському районі
м.Дніпропетровська залишити без
задоволення.

Ухвалу господарського суду
Дніпропетровської області від 15.07.2014р.
по справі № Б38/29/39-08 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого господарського суду України
протягом 20 днів.

Постанова складена в повному обсязі
18.09.2014 р.

Головуючий суддя
В.О.Кузнецов

Судді
П.П.Павловський

І.М.Науменко