ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
РІШЕННЯ

16.09.2014р.
Справа № 907/759/14

За позовом публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації „Закарпатгаз", м. Ужгород

ДО фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
м. Ужгород

ПРО стягнення суми 14592,71грн., в тому
числі 12402,74грн. заборгованості по
оплаті за спожитий природний газ,
1517,16грн. інфляційних втрат та 672,81грн.
три відсотки річних

Суддя О.Ф. Ремецькі

Представники сторін:

від позивача - Коцур Т.Б. - представник
за довіреністю

від відповідача - не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
„Закарпатгаз", м. Ужгород звернулось до
Господарського суду Закарпатської
області з позовом до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м. Ужгород про
стягнення суми 14592,71грн., в тому числі
12402,74грн. заборгованості по оплаті за
спожитий природний газ, 1517,16грн.
інфляційних втрат та 672,81грн. три
відсотки річних.

Ухвалою Господарського суду
Закарпатської області від 01.08.2014р.
порушено провадження у справі №907/759/14
та призначено справу до розгляду на
18.08.2014р.

Ухвалою суду від 18.08.2014р. розгляд справи
було відкладено на 02.09.2014р.

Ухвалою суду від 02.09.2014р. розгляд справи
було відкладено на 16.09.2014р.

Представник позивача підтримує
заявлені позовні вимоги в повному
обсязі з підстав, викладених у позовній
заяві, посилаючись на їх
обґрунтованість наявними у справі
матеріалами. Зокрема, вказує на
порушення відповідачем умов договору в
частині своєчасності та повноти
проведення розрахунків за спожитий
природний газ.

Відповідач вимог ухвали суду від
01.08.2014р., 18.08.2014р. та від 02.09.2014р. не
виконав, витребуваних судом матеріалів
не подав, свого уповноваженого
представника в судове засідання не
направив. У відповідності з
положеннями ч. 1 ст. 64 ГПК України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається за повідомленою
сторонами господарському суду
поштовою адресою. У разі ненадання
сторонами інформації щодо їх поштової
адреси, ухвала про відкриття
провадження у справі надсилається за
адресою місцезнаходження (місця
проживання) сторін, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. У
разі відсутності сторін за такою
адресою, вважається, що ухвала про
порушення провадження у справі вручена
їм належним чином.

З адреси відповідача відповідно до
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, до суду поверталась
поштова кореспонденція з довідкою ф.20
"за закінченням терміну зберігання".

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
суті.

За таких обставин, у відповідності до
ст. 75 Господарського процесуального
кодексу України, справа розглядається
за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до вимог ст. 81-1
Господарського процесуального кодексу
України в судових засіданнях складені
протоколи, які долучено до матеріалів
справи.

У судовому засіданні 16.09.2014р. судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані позивачем
документи і матеріали, заслухавши
прокурора та повноважних
представників позивача, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

03.01.2012 року публічним акціонерним
товариством по газопостачанню та
газифікації „Закарпатгаз", м. Ужгород
(постачальник) та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1, м. Ужгород
(покупець) було укладено договір №295-У
на постачання природного газу, за
умовами якого постачальник
зобов'язується передати, а покупець
прийняти та оплатити газ на умовах
даного Договору.

Відповідно до пункту 2.6. Договору
фактична кількість поставленого по
цьому Договору природного газу
визначається згідно щомісячних актів
прийому - передачі природного газу між
постачальником та покупцем, складених
згідно реєстру фактичного споживання
природного газу споживачами,
узгодженого з газотранспортною
організацією.

Сторони домовились, що роздрібна ціна
на природний газ, який буде постачатись
з січня 2012 року за 1000,0 куб.м.
встановлюється в гривнях України і
складає з врахування вартості податку
на додану вартість (надалі - ПДВ) -
4721,50грн.

До вартості природного газу
включається витрати на постачання та
розподіл природного газу; збір у
вигляді цільової надбавки до тарифу на
природний газ, тощо.

Разом за 1000,0 куб.м. - 4 721,50 грн. з
урахуванням ПДВ. Ця ціна є звичайною по
даному Договору.

У відповідності до пункту 4.7. Договору
розрахунок за поставку природного газу
здійснюється покупцем шляхом
перерахування грошових коштів в
гривнях на розрахунковий рахунок
постачальника на умовах 100%
передоплати.

На виконання умов Договору за вересень
2012 року позивач здійснив постачання
природного газу на користь відповідача
загальною кількістю 2644куб.м. на суму
12402,74грн., що підтверджується актом
прийому-передачі природного газу, який
підписаний уповноваженими особами
позивача та відповідача та скріплений
печаткою ПАТ „Закарпатгаз".

За твердженням позивача, в порушення
умов Договору відповідач невчасно
здійснював розрахунки за Договором, що
підтверджується, зокрема, виписками з
банківського рахунку позивача та
платіжними дорученнями, у зв'язку з чим
у останнього тривалий час існувала
заборгованість перед ПАТ
„Закарпатгаз", що є підставою для
стягнення з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м. Ужгород штрафних санкцій.

Зважаючи на вищенаведене, позивач
просить суд стягнути з відповідача
672,81грн. три проценти річних за період з
06.10.2012р. по 27.07.2014р. та 1517,16грн.
інфляційних втрат за цей же період.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України передбачено, що
однією із підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків є договори та інші
правочини.

Частиною 1 статті 173 Господарського
кодексу України визначено, що
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

За своєю правовою природою договір
№295-У від 03.01.2012 року є договором
поставки, а відтак між сторонами
виникли правовідносини, які підпадають
під правове регулювання параграфа 1
глави 30 Господарського Кодексу
України.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського
кодексу України передбачено, що за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.
Реалізація суб'єктами господарювання
товарів негосподарюючим суб'єктам
здійснюється за правилами про договори
купівлі-продажу. До відносин поставки,
не врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у
статті 712 Цивільного кодексу України,
згідно з якою за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу. Не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Судом встановлено та підтверджено
сторонами, що позивач взяті на себе
зобов'язання щодо поставки природного
газу виконав належним чином, зауважень
щодо поставки природного газу від
відповідача не надходило, що
підтверджується актом приймання -
передачі природного газу за вересень
2012 року, який підписаний
уповноваженими особами та скріплені
печаткою позивача (належним чином
засвідчена копія міститься в
матеріалах справи).

Пунктом 4.7. Договору сторони погодили,
що розрахунок за поставку природного
газу здійснюється покупцем шляхом
перерахування грошових коштів в
гривнях на розрахунковий рахунок
постачальника на умовах 100% передоплати

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме, виписок з банківських рахунків
позивача та платіжних доручень,
відповідач оплату за отриманий
природний газ не здійснив у порушення
строків, зазначених у Договорі.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612
Цивільного кодексу України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно з частиною 1 статті 549 Цивільного
кодексу України, неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (частина 1 статті 230
Господарського кодексу України).

Пунктом 1 статті 216 Господарського
кодексу України встановлено що,
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Згідно з пунктом 1 статті 218
Господарського кодексу України,
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Позивач просить суд стягнути з
відповідача 672,81грн. три проценти
річних за період з 06.10.2012р. по 27.07.2014р. та
1517,16грн. інфляційних втрат за цей же
період.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Приймаючи до уваги вищенаведені
приписи Цивільного кодексу України
щодо наявності у позивача права за
порушення грошового зобов'язання
відповідачем вимагати сплати останнім
3% річних від простроченої суми,
перевіривши здійснений позивачем
розрахунок, суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог ПАТ
„Закарпатгаз" про стягнення з ФОП
ОСОБА_1 трьох процентів річних на
загальну суму 672,81 грн.

Разом з тим, враховуючи положення
частини 2 статті 625 Цивільного кодексу
України, перевіривши здійснений
позивачем розрахунок інфляційних
втрат, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ
„Закарпатгаз" про стягнення з ФОП
ОСОБА_1 інфляційних нарахувань на
загальну суму 1517,16 грн. є
обґрунтованими.

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (стаття 34 Господарського
процесуального кодексу України).

Зважаючи на вищенаведене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ПАТ „Закарпатгаз" є
обґрунтованими, підтверджені
належними доказами, а тому є такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Відповідно до статті 49 ГПК України
судові витрати покладаються на
відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 32-34, 43, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідент. код
НОМЕР_1) на користь публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
„Закарпатгаз" (88015, м. Ужгород, вул.
Погорєлова, 2, ) суму
14592,71грн., в тому числі 12402,74грн.
заборгованості по оплаті за спожитий
природний газ, 1517,16грн. інфляційних
втрат та 672,81грн. три відсотки річних, а
також суму 1827грн. у відшкодування
витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення виготовлено
22.09.2014р.

Суддя
О.Ф. Ремецькі