ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2014 р.Справа № 922/3590/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання
Михайлюк В.Ю.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "НАК "Нафтогаз України",
м.Київ до Комунального підприємства
"Чугуївтепло", м.Чугуїв про стягнення
22767,31 гривень за участю представників
сторін:

позивача - Сидоренка А.С., довіреність №
14-100 від 18 квітня 2014 року;

відповідача - Заварзіної Н.М.,
довіреність № 9 від 13 січня 2014 року.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України " (далі - позивач)
звернулось до суду з позовом, в якому
просить стягнути з Комунального
підприємства "Чугуївтепло" (далі -
відповідач) 18870,84 гривень пені, 3% річних
в сумі 3896,47 гривень та витрати по сплаті
судового збору у сумі 1827,00 гривень,
мотивуючи свої вимоги неналежним
виконанням відповідачем його грошових
зобов'язань за договором
купівлі-продажу природного газу
№2-БО-31/2012 від 05 липня 2012 року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 28 серпня 2014
року позовну заяву прийнято та
призначено до розгляду в судовому
засіданні на 23 вересня 2014 року.

23 вересня 2014 року відповідач надав до
суду письмовий відзив, в якому позовні
вимоги визнав в повному обсязі та
заявив клопотання про зменшення пені
на 50%. Зазначене клопотання
обґрунтовано важким фінансовим
становищем Комунального підприємства
"Чугуївтепло", яке виникло з незалежних
від відповідача причин, а саме, у
зв'язку зі значною заборгованістю
населення за послуги теплопостачання.
Крім того, відповідач зауважив про
відсутність доказів завдання позивачу
збитків.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги у
повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав свій відзив,
просив зменшити нарахування пені на 50%.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив наступне.

Між сторонами було укладено договір
купівлі-продажу природного газу (далі -
договір) №2-БО-31/2012 від 05 липня 2012 року
(а.с.10-15), відповідно до умов якого,
позивач (продавець) зобов'язався
поставити відповідачу (покупцеві)
імпортований природний газ, у період з
01 серпня 2012 року по 31 грудня 2012 виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами, а
відповідач (покупець) зобов'язався
прийняти та оплачувати газ на умовах
цього договору.

Пунктом 3.3 договору сторони
встановили, що приймання - передача
газу, переданого продавцем покупцеві у
відповідному місяці продажу,
оформлюється актом
приймання-передачі газу.

Згідно з п.3.4 договору, вказаний акт
приймання-передачі є підставою для
остаточних розрахунків між сторонами.

На виконання умов договору, позивач
поставив протягом жовтня - грудня 2012
року, а відповідач прийняв природний
газ в обсязі 1132,583 тис. куб. м., на
загальну суму 5279802,94 гривень, що
підтверджуються актами приймання -
передачі природного газу:

- від 27 листопада 2012р. за жовтень на суму
844454,83 грн.;

- від 18 березня 2013р. за листопад на суму
1779776,22 грн.;

- від 18 березня 2013р. за грудень на суму
2655571,89 грн.

Таким чином, НАК "Нафтогаз України"
виконала умови спірного договору та
передала відповідачу природний газ на
загальну суму 5279802,94 гривень

Пунктом 6.1 договору передбачено, що
остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки.

Відповідач, в свою чергу, свої
зобов'язання за договором поставки
природного газу не виконав належним
чином, за поставлений природний газ
розрахувався невчасно, чим порушив
умови п. 6.1 договору.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить з
наступного.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України визначає договір як
домовленість двох або більше сторін, що
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

За договором купівлі-продажу, одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (ч.1 ст.655 ЦК
України).

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно ст.525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічна норма міститься
в статті 193 Господарського кодексу
України.

В силу статті 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Як вже було зазначено, відповідач свої
грошові зобов'язання за спірним
договором поставки природного газу не
виконав належним чином, за поставлений
природний газ розрахувався невчасно,
чим порушив умови п. 6.1 договору.

Отже, враховуючи вищевикладене,
відповідач визнається судом таким, що
прострочив виконання зобов'язання з
оплати поставленого позивачем
природного газу за договором №2-БО-31/2012
від 05 липня 2012 року.

Факт прострочення оплати визнається
відповідачем та підтверджується
рішенням господарського суду
Харківської області від 13 вересня 2013
року у справі №922/3206/13, залишеним без
змін постановою Харківського
апеляційного господарського суду від 23
грудня 2013 року.

Зокрема, вищевказаним рішенням було
стягнуто з відповідача 13411,56 гривень 3%
річних, 33404,80 гривень пені та 224,08
гривень інфляційних витрат.

Звертаючись з даним позовом до суду,
позивач просить стягнути пеню та 3%
річних за період, який не увійшов до
позовних вимог по справі №922/3206/13, а
саме з 18 травня 2013 року по 17 липня 2013
року.

На підставі викладеного, позивач
просить стягнути з відповідача пеню в
сумі 18870,84 гривень.

Згідно зі ст.ст.610, 611 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно з п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
встановлено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума, яку боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у
разі невиконання відповідачем п. 6.1
договору, він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити позивачу, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи викладене, перевіривши
нарахування пені позивачем, суд визнає
вимогу про стягнення з відповідача
18870,84 гривень пені за період з 18 травня
2013 року по 17 липня 2013 року законною,
обґрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Враховуючи викладене, перевіривши
нарахування позивача, суд визнає
вимогу про стягнення з відповідача 3%
річних в сумі 3896,47 гривень, за період з 18
травня 2013 року по 17 липня 2013 року,
законною, обґрунтованою та такою, що
підлягає задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про
зменшення розміру пені, суд зазначає
наступне.

Згідно зі ст.230 Господарського кодексу
України, штрафними санкціями в цьому
Кодексі визначаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України, суд
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо (п.
3.17.4. постанови Пленуму ВГСУ №18 від
26.12.2011 р.).

В обґрунтування свого клопотання,
відповідач посилається на важке
фінансове становище Комунального
підприємства "Чугуївтепло", причини
неналежного виконання зобов'язань за
спірним договором та повне добровільне
погашення заборгованості.

Проте, суд вважає, що вказані обставини
не є винятковими випадками в розумінні
п.3 ч.1 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України,
виходячи з наступного.

В укладеному договорі сторони
самостійно визначили вид забезпечення
виконання зобов'язання - пеню, що
передбачена пунктом договору 7.2, та вже
заздалегідь визначили розмір
неустойки за неналежне виконання
зобов'язання у якості гарантії
виконання зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Крім того пунктом 8.1 укладеного
договору узгоджено, що сторони
звільняються від відповідальності за
часткове або повне невиконання
обов'язків по цьому договору, якщо це
невиконання є наслідком непереборної
сили (форс-мажорних обставин).

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем не надано належних
доказів (відповідно до ст.33 ГПК України)
відсутності грошових коштів на своїх
рахунках в підтвердження причин
неможливості належного виконання
грошового зобов'язання, доказів
прийняття відповідних мір для усунення
перешкод у виконанні грошового
зобов'язання та невідповідності
розміру стягуваної неустойки (штрафу,
пені) таким наслідкам, що були
передбачені укладеному сторонами
договору.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України "Про визначення
гарантованих постачальників
природного газу" від 25.07.2012 №705
"гарантованим постачальником
природного газу для промислових
споживачів, річний обсяг споживання
природного газу яких перевищує 3 млн.
куб. метрів, та підприємств, що
здійснюють виробництво теплової
енергії, є НАК "Нафтогаз України".

Як закупівля, так і постачання
природного газу споживачам ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" відбувається за
цінами, що встановлюються Національною
комісією, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики.
Позивач жодним чином не має можливості
змінити встановлені тарифи.

ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" не здійснює
видобуток природного газу самостійно,
про що свідчить Розпорядження Кабінету
Міністрів України від 29 квітня 2013 р. №
327-р "Про затвердження прогнозного
балансу надходження та розподілу
природного газу в Україні на 2013 рік", а
саме, відсутність Позивача у списку
газодобувних підприємств.

Відтак, здійснюючи покладене державою
завдання з забезпечення галузей
національної економіки та населення
природним газом, Компанія діє у
жорстких рамках затверджених тарифів
на закупівлю та постачання природного
газу споживачам.

Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" забезпечує галузі
національної економіки і населення
природним газом. Тобто, Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України",
як підприємство державного сектору
економіки є об'єктом, що має
стратегічне значення для економіки і
безпеки держави. За спірним договором
постачався імпортований природний газ,
який Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" закуповує за
зовнішньоекономічними контрактами,
якими встановлені чіткі строки
розрахунків за поставлений газ, а також
жорсткі санкції за порушення цих
строків, аж до припинення постачання
природного газу на територію України.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Харківського апеляційного
господарського суду від 03 вересня 2014
року по справі №922/1994/14.

З огляду на наведене, важкий фінансовий
стан відповідача не є винятковим
випадком та підставою для зменшення
неустойки. Відповідачем також не
надано належних доказів щодо
форс-мажорних обставин передбачених
розділом 8 договору.

На підставі вищевикладеного, суд
прийшов до висновку, що клопотання
відповідача про зменшення розміру пені
на 50% задоволенню не підлягає.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, встановивши сторону, з вини
якої справу було доведено до суду, суд
керується ст.ст.44, 49 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до яких, судовий збір
покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 525, 526, ч.1 ст.530, 610, 611 Цивільного
кодексу України, ст.ст.193,198, 233
Господарського кодексу України,
ст.ст.32, 33, 43, 44, 49, ст.ст.82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства
"Чугуївтепло" (63503, Харківська область,
м.Чугуїв, вул.Гагаріна, б.15, , р/р 42 у ХОУ АТ «Ощадбанк», МФО
351823) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6, ) 18870,84 гривень пені, 3896,47
гривень суми 3% річних, та 1827,00 гривень
судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 29.09.2014 р.

Суддя К.В. Аріт

справа №922/3590/14