ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17 вересня 2014 р.
Справа № 903/783/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "ВПК-Україна", м. Рівне

до відповідача товариства з обмеженою
відповідальністю "Гостинний двір", м.
Луцьк

про стягнення 8602,86 грн.

Суддя Вороняк А.С.

при секретарі судового засідання
Місюку Р.П.

за участю представників сторін:

від позивача: Архипчук І.С., довіреність
№б/н від 27.12.2013р.;

від відповідача: Калькова І.В.,
довіреність №б/н від 09.09.2014р..

Відповідно до ст.20 Господарського
процесуального кодексу України(далі -
ГПК України) роз'яснено право відводу
судді. Відводу судді не заявлено. На
підставі ст.22 ГПК України роз'яснено
процесуальні права та обов'язки сторін.

Клопотання про здійснення технічної
фіксації судового процесу від
представників сторін не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину рішення.

Суть спору: товариство з обмеженою
відповідальністю "ВПК-Україна"
звернулось з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю "Гостинний
двір" про стягнення 20505,89 грн.
заборгованості, з них 11903,03 грн. -
основного боргу, 791,15 грн. - пені, 3570,91
грн. - штрафу, 2765,47 грн. - 20% річних за
користування чужими грошовими коштами,
1475,33 грн. - втрат від інфляції та судових
витрат по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на невиконання
відповідачем умов договору поставки
№1359 від 06.02.2014р. та на видаткові
накладні №ВФ-0005924 від 10.04.2013р., №ВФ-0008439
від 28.05.2013р., №ВФ-0008990 від 10.06.2013р.,
№ВФ-0010327 від 05.07.2013р., №ВФ-0010328 від
05.07.2013р., №ВФ-0010612 від 11.07.2013р., №ВФ-0010956
від 17.07.2013р. та акт звіряння взаємних
розрахунків за період з 01.11.201р. по
31.03.2014р..

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 28.08.2014р. було
порушено провадження у справі, а справу
призначено до розгляду на 10.09.2014р. та
зобов'язано сторони надати суду ряд
документів, необхідних для
об'єктивного розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 10.09.2014р.
представником позивача подано витяг з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців на
відповідача станом на 08.09.2014р.,
підтвердження того, що у провадженні
господарських судів України або іншого
органу, який в межах своєї компетенції
вирішує спір, немає справи зі спору між
тими ж сторонами, про той же предмет і з
тих же підстав та немає рішення цих
органів з такого спору.

Представник відповідача у судовому
засіданні 10.09.2014р. надала суду письмові
пояснення по суті позовних вимог.

В судовому засіданні 10.09.2014р. було
оголошено перерву до 17.09.2014р. для
надання сторонами додаткових доказів
по справі.

В судовому засіданні 17.09.2014р.
представник позивача подав суду
клопотання про зменшення позовних
вимог у зв'язку із оплатою відповідачем
основної суми заборгованості, просить
суд стягнути з відповідача 8602,86 грн., з
них 791,15 грн. пені, 3570,91 грн. - штрафу, 2765,47
грн. - 20% річних за користування чужими
грошовими коштами, 1475,33 грн. - втрат від
інфляції. Додатково подав клопотання,
яким просить не розглядати питання про
стягнення з відповідача судових витрат
у розмірі 1827 грн. у зв'язку із
добровільною сплатою останнім даної
суми (платіжне доручення №468 від 16.092014р.
на суму 1780 грн. та платіжне доручення
№469 від 17.092014р. на суму 47 грн.).

Суд розглянувши в судовому засіданні
обидва клопотання позивача, в порядку
ст.22 ГПК України приймає їх, а отже
справа вирішується з нової ціни позову
у сумі 8602,86 грн., з них 791,15 грн. пені, 3570,91
грн. - штрафу, 2765,47 грн. - 20% річних за
користування чужими грошовими коштами,
1475,33 грн. - втрат від інфляції.

В судовому засіданні 17.09.2014р.
представник позивача, із врахуванням
поданих зменшень, позов підтримав,
вимоги просив задовольнити.

В судовому засіданні 17.09.2014р.
представник відповідача пояснила, що
довіреністю №б/н від 09.09.2014р. їй надано
право тільки отримувати і надавати
документи, які стосуються діяльності
ТОВ "Гостинний двір", від надання
пояснень у справі відмовилася.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд, -

встановив:

06.02.2012р. між товариством з обмеженою
відповідальністю "ВПК-Україна" (далі -
Постачальник) та товариством з
обмеженою відповідальністю "Гостинний
двір" (далі - Покупець) було укладено
договір поставки №1359 (далі - Договір).

На умовах даного Договору Постачальник
зобов'язується передавати у власність
Покупцеві товар, визначений у
замовлені та видаткових накладних, а
Покупець зобов'язується належним чином
прийняти та вчасно оплатити замовлений
товар(п.1.1 Договору).

Згідно п.1.2 Договору асортимент,
кількість та ціна товару визначається
у видаткових накладних, які Покупець
отримує від Постачальника, та є
невід'ємною частиною даного Договору.
Сторони домовились, що усі поставки,
здійснені протягом строку дії цього
Договору, вважаються вчиненими на
виконання цього Договору.

Згідно п.3.1 Договору розрахунки за
кожну поставлену партію товару
здійснюються у безготівковому або
готівковому порядку з моменту
отримання товару.

Згідно п.3.2 Договору Покупець
зобов'язується оплачувати поставлений
товар протягом 7-ми календарних днів з
моменту отримання товару.

Згідно п.7.1 Договір вважається
укладеним і набирає чинності з моменту
його підписання сторонами та
скріплення печатками сторін.

Позивачем відповідно до поставки №1359
від 06.02.2012р. поставлено відповідачу
товар, який повністю проте несвоєчасно
оплачений останнім.

Щодо вимоги позивача про стягнення з
відповідача 791,15 грн. загальної суми
пені, по видаткових накладних №ВФ-0005924
від 10.04.2013р. за період з 17.04.2013р. по
15.10.2013р., №ВФ-0008439 від 28.05.2013р. за період з
05.06.2013р. по 04.12.2013р., №ВФ-0008990 від 10.06.2013р.
за період з 18.06.2013р. по 15.12.2013р., №ВФ-0010327
від 05.07.2013р. за період з 14.07.2013р. по
10.01.2014р., №ВФ-0010328 від 05.07.2013р. за період з
14.07.2013р. по 10.01.2014р., №ВФ-0010612 від 11.07.2013р.
за період з 18.07.2013р. по 16.01.2014р., №ВФ-0010956
від 17.07.2013р. за період з 24.07.2013р. по
22.01.2014р., слід зазначити наступне.

Згідно п.4.3 Договору за прострочення
оплати за поставлений товар Покупець
сплачує Постачальнику пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення.

Згідно п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно ч.2 ст.551 ЦК України якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Згідно ч.6 ст.232 Господарського кодексу
України (далі - ГК України) нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Згідно ст.612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Суд провівши власний перерахунок за
вказані вище періоди встановив, що
розмір пені який підлягає до стягнення
становить 789,76 грн..

Отже, враховуючи вищенаведені
обставини, суд вважає, що вимога
позивача в частині стягнення пені в
розмірі 791,15 грн. підлягає до часткового
задоволення в сумі 789,76 грн. оскільки
позивачем не вірно визначено кількість
днів прострочення по видатковій
накладній №ВФ-0008990 від 10.06.2013р. (замість
181 дня враховано 182 дня), також ця
помилка допущена при визначені
кількості днів прострочення по
видаткових накладних №ВФ-0010327 від
05.07.2013р. та №ВФ-0010328 від 05.07.2013р., тому у
стягненні пені в сумі 1,39 грн. слід
відмовити.

При цьому судом було застосовано
розрахунки, здійснені за допомогою
встановленої в господарському суді
системи інформаційно-правового
забезпечення "Ліга Закон".

Щодо вимоги позивача про стягнення з
відповідача штрафу в сумі 3570,91 грн., суд
зазначає.

Згідно п.4.2 Договору за необґрунтовану
відмову та ухилення від оплати товару
Покупець сплачує Постачальнику штраф у
розмірі 30% від неоплаченої суми.

Копією вимоги позивача №25 від
07.04.2014р.(а.с.28), яка була отримана
відповідачем про що свідчить відбиток
печатки та підпис на ній, стверджується
звернення ТОВ "ВПК-Україна" до ТОВ
"Гостинний двір" про негайну сплату
заборгованості.

Згідно ч.2 ст.231 ГК України можливе
одночасне стягнення пені та штрафу за
порушення окремих видів господарських
зобов'язань. В інших випадках порушення
виконання господарських зобов'язань
чинне законодавство не встановлює для
учасників господарських відносин
обмежень передбачати в договорі
одночасне стягнення пені та штрафу, що
узгоджується зі свободою договору,
встановленою ст.627 ЦК України
(постанова Верховного Суду України від
27 квітня 2012 р. у справі № 3-24гс12).

Суд перевіривши правильність
нарахування штрафу, враховуючи
відсутність реагування відповідача на
вимогу позивача, не сплату останнім
вартості товару до порушення
провадження до справі, що свідчить про
їх ухилення від його оплати, приходить
до висновку, що дана вимога про
стягнення з відповідача штрафу в сумі
3570,91 грн. підставна та підлягає до
задоволення.

Щодо вимоги позивача про стягнення 1475,33
грн. загальної суми інфляційних втрат,
по видаткових накладних №ВФ-0005924 від
10.04.2013р. за період з травня 2013р. по
липень 2014р., №ВФ-0008439 від 28.05.2013р. за
період з червня 2013р. по липень 2014р.,
№ВФ-0008990 від 10.06.2013р. за період з липня
2013р. по липень 2014р., №ВФ-0010327 від 05.07.2013р.
за період з липня 2013р. по липень 2014р.,
№ВФ-0010328 від 05.07.2013р. за період з липня
2013р. по липень 2014р., №ВФ-0010612 від 11.07.2013р.
за період з серпня 2013р. по липень 2014р.,
№ВФ-0010956 від 17.07.2013р. за період з серпня
2013р. по липень 2014р., слід зазначити
наступне.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення.

Суд перевіривши методику та
правильність нарахування інфляційних
втрат в розмірі 1475,33 грн. за вказані
вище періоди наведених у розрахунку
позивача, погоджується з ними та
вважає, що останні підставні та
підлягають до задоволення.

При цьому судом було застосовано
розрахунки, здійснені за допомогою
встановленої в господарському суді
системи інформаційно-правового
забезпечення "Ліга Закон".

Щодо вимоги позивача про стягнення 2765,47
грн. загальної суми 20% річних за
користування чужими коштами по
видаткових накладних №ВФ-0005924 від
10.04.2013р. за період з 17.04.2013р. по 18.08.2014р.,
№ВФ-0008439 від 28.05.2013р. за період з 05.06.2013р.
по 18.08.2014р., №ВФ-0008990 від 10.06.2013р. за
період з 18.06.2013р. по 18.08.2014р., №ВФ-0010327 від
05.07.2013р. за період з 14.07.2013р. по 18.08.2014р.,
№ВФ-0010328 від 05.07.2013р. за період з 14.07.2013р.
по 18.08.2014р., №ВФ-0010612 від 11.07.2013р. за
період з 18.07.2013р. по 18.08.2014р., №ВФ-0010956 від
17.07.2013р. за період з 24.07.2013р. по 18.08.2014р.,
суд зазначає наступне.

Згідно п.4.3 Договору за прострочення
оплати за поставлений товар Покупець
сплачує Постачальнику 20% річних від
суми прострочення за користування
чужими коштами.

Згідно ст.692 ЦК України встановлено, що
у разі прострочення оплати товару
продавець має право вимагати оплати
товару та сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами.

Отже, зазначена норма встановлює право
продавця (постачальника) у разі
несвоєчасної оплати товару покупцем
вимагати від останнього оплати товару
та процентів за користування чужими
грошовими коштами.

Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства
(ч.2 ст.536 ЦК України).

Сторони у Договорі погодили між собою
розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами, що склав 20%
річних.

З огляду на вищезазначене суд
приходить до висновку про підставність
та задоволення вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача процентів за
користування чужими грошовими коштами,
оскільки стягнення відповідних
процентів не є ні видом забезпечення
виконання зобов'язань, а ні штрафною
санкцією.

Суд провівши власний перерахунок за
вказані вище періоди встановив, що
розмір 20% річних за користування чужими
грошовими коштами, який підлягає до
стягнення становить 2765,14 грн..

Враховуючи вищенаведені обставини, суд
вважає, що вимога позивача в частині
стягнення 20% річних за користування
чужими грошовими коштами в розмірі 2765,47
грн. підлягає до часткового
задоволення в сумі 2765,14 грн., в решті
вимоги щодо стягнення 20% у розмірі 0,33
грн. слід відмовити, оскільки при
визначені кількості днів прострочення
по видаткових накладних №ВФ-0010327 від
05.07.2013р. та №ВФ-0010328 від 05.07.2013р. замість
401 дня нарахування, враховано 402 дня.

При цьому судом було застосовано
розрахунки, здійснені за допомогою
встановленої в господарському суді
системи інформаційно-правового
забезпечення "Ліга Закон".

В силу ст.33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень. При цьому вимоги,
що пред'являються до доказів, визначені
ст.34 ГПК України, відповідно до якої,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи;
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному й
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про те, що заявлені позивачем
вимоги щодо стягнення з відповідача
заборгованості за Договором в розмірі
8602,86 грн. підлягають частковому
задоволенню в сумі 8601,14 грн., з них 789,76
грн. - пеня, 3570,91 грн. - штраф, 2765,14 грн. - 20%
річних за користування чужими
грошовими коштами, 1475,33 грн. -
інфляційні втрати, в частині стягнення
1,72 грн., з них 1,39 грн. пеня, 0,33 грн. 20%
річних за користування чужими
грошовими коштами - відмовити.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.ст.32, 33, 43, 44, 82-85 ГПК України,
господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Гостинний двір" (43021,
Волинська область, м. Луцьк, вул.
Набережна, 25, ) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "ВПК-Україна" (33009,
Рівненська область, м. Рівне, провулок
Робітничий, 5, ) 8601,14
(вісім тисяч шістсот одну гривню
чотирнадцять копійок) грн., з них 789,76
грн. - пеня, 3570,91 грн. - штраф, 2765,14 грн. - 20%
річних за користування чужими
грошовими коштами, 1475,33 грн. -
інфляційні втрати.

3. У позовних вимогах товариства з
обмеженою відповідальністю
"ВПК-Україна" до товариства з обмеженою
відповідальністю "Гостинний двір" в
частині стягнення 1,72 грн., з них 1,39 грн.
пеня, 0,33 грн. 20% річних за користування
чужими грошовими коштами - відмовити.

Повний текст рішення складено

22.09.2014

Суддя
А. С. Вороняк