м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
публічного акціонерного товариства
до Державної спеціалізованої
бюджетної установи "Аграрний фонд"
про стягнення 385605,71 грн.
Суддя Головатюк Л.Д.
Представники сторін:
Від позивача Деруга Н.О.(дов.
Від відповідача Пронін
О.А.(дов. від 08.01.2014)
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Позивач звернувся до господарського
суду м. Києва з позовною заявою про
стягнення з відповідача
заборгованості в розмірі 385605,71 грн.
Ухвалою господарського суду м. Києва
від 27.08.2014 порушено провадження у
розгляду на 18.09.2014.
Представники позивача та відповідача
з'явилися в судове засідання 18.09.2014,
надали пояснення по суті справи та
подали додаткові докази по справі.
Представник позивача свої позовні
вимоги підтримав повністю та просив їх
Представник відповідача проти позову
не заперечував та борг визнав.
В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
вислухавши представників позивача та
відповідача, господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між ТОВ «Прогрес» (далі - Зерновий
склад) та Державною спеціалізованою
бюджетною установою "Аграрний фонд"
(далі - Поклажодавець) був укладений
договір складського зберігання зерна
від 06.05.2011 № 203/11 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору
Поклажодавець зобов'язався передати на
зберігання Зерновому складу зерно
пшениці,жита, ячменю, кукурудзи, якість
яких відповідає ДСТУ, за заліковою
вагою в кількості, яка визначається по
фактичній кількості зерна, що надійшло
на карточку Поклажодавця і
засвідчується відповідними
складськими документами, а Зерновий
склад зобов'язується прийняти таке
зерно для зберігання на визначених
договором умовах і в установлений
строк повернути його Поклажодавцеві.

Пунктом 3.1.5. Договору визначено, що
після прийняття зерна на зберігання
Зерновий склад зобов'язаний видати
складські документи на зерно.

На підтвердження прийняття зерна від
Аграрного фонду ТОВ «Прогрес» видав
складську квитанцію на зерно від 18.08.2011
№ 18, яка відповідно до п. 24 ст. 1 Закону
України «Про зерно та ринок зерна в
Україні» та розділу З Положення про
обіг складських документів на зерно,
затвердженого наказом Міністерства
аграрної політики від 27.06.2003 № 198 є
товаророзпорядчим документом, що
видається зерновим складом власнику
зерна як підтвердження прийняття зерна
на Зберігання та посвідчення наявності
зерна і зобов'язання зернового складу.
Підставою для видачі складської
квитанції на зерно є угода про
зберігання зерна, укладена між
зерновим складом, та поклажодавцем та
факт прийняття зерна зберігання.

Таким чином, в період з 01.10.2013 по 16.04.2014
на зберіганні Зернового складу
знаходилось 3 091,020 тонн, в період з 17.04.2014
по 28.04.2014 - 2 091,020 тонн, з 29.04.2014 по 04.05.2014 - 1
591,020 тонн, з 05.05.2014 по 11.05.2014 - 1 091,020 тонн
та з 12.05.2014 по 31.05.2014 - 691,020 тонн зерна
пшениці 2 класу 2009 року урожаю.

Відповідно до п. 4.4. Договору
Поклажодавець відшкодовує витрати із
зберігання зерна з моменту передачі
зерна Поклажодавця на зберігання
Зерновому складу на підставі актів
наданих послуг та розрахунку обсягів
коштів зберігання зерна як об'єкту
державного цінового регулювання.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ
«Прогрес» надав Аграрному фонду акти
виконаних робіт з розрахунками обсягів
коштів зберігання зерна за період з
01.10.2013 по 31.05.2014.

Виходячи з вищевикладеного та
враховуючи те, що відповідно до п. 4.3
Договору розмір відшкодування витрат
за зберігання за тонну за місяць
становить 17,50 грн., Зерновим складом
Аграрному фонду за даний період було
надано послуги із зберігання зерна на
загальну суму 385 605,71 грн.

Отже, Агарний фонд не виконавши своє
зобов'язання, заборгував ТОВ «Прогрес»
за послуги зберігання 385 605,71 грн.

Відповідно до статті 9 Закону України
«Про державну підтримку сільського
господарства України» Аграрний фонд є
державною спеціалізованою установою,
уповноваженою Кабінетом Міністрів
України проводити цінову політику в
агропромисловій галузі економіки
України. Аграрний фонд є бюджетною
організацією, має свій кошторис,
рахунки та здійснює неприбуткову
діяльність в межах, визначених цим
Законом. Аграрний фонд
підпорядковується, є підзвітним та
підконтрольним центральному органу
виконавчої влади, що реалізує державну
аграрну політику, політики у сфері
сільського господарства.

Підпунктом 9.3.4. пункту 9.3. статті 9
Закону України «Про державну підтримку
сільського господарства України»
встановлено, що утримання Аграрного
фонду здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету в межах кошторису,
затвердженого центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної аграрної
політики, політики у сфері сільського
господарства.

Пунктом 15 Положення про Аграрний фонд,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 06.07.2005 № 543
передбачено, що Аграрний фонд
утримується за рахунок коштів
державного бюджету у межах кошторису,
затвердженого Міністром аграрної
політики та продовольства та погоджено
з Мінфіном.

27.06.2014 для забезпечення належного
виконання договору складського
зберігання зерна від 06.05.2011 № 203/11 між
ПАТ «Аграрний фонд» та ТОВ «Прогрес»
було укладено договір про відступлення
права вимоги № 361-05/14.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу
України в даному зобов'язанні було
замінено кредитора, шляхом укладення
договору про відступлення права вимоги
відповідно до умов якого ТОВ «Прогрес»
відступає ПАТ «Аграрний фонд», а ПАТ
«Аграрний фонд» набуває право вимоги,
належне ТОВ «Прогрес», і стає
кредитором за договором складського
зберігання зерна від 06.05.2011 № 203/11,
укладеного між ТОВ «Прогрес» та
Аграрним фондом.

На підставі ст. 514 Цивільного кодексу
України до нового кредитора переходять
права первісного кредитора у
зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Так, відповідно до умов договору про
відступлення права вимоги від 27.06.2014 №
361-05/14 ПАТ «Аграрний фонд» отримав право
вимагати від Аграрного фонду належне
виконання всіх зобов'язань за
договором складського зберігання
зерна від 06.05.2011 № 203/11, а саме, вимагати
оплату грошового боргу (грошового
зобов'язання) у сумі 385 605,71 грн.

Відповідно до норм цивільного
законодавства та умов договору про
відступлення права вимоги від 27.06.2014 №
361-05/14 заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом з обов'язковим повідомленням
про це боржника.

22.07.2014 ПАТ «Аграрний фонд» направив на
адресу Аграрного фонду вимогу про
сплату боргу. Станом на день розгляду
справи кошти не перераховані.

Таким чином, заборгованість Аграрного
фонду перед ПАТ «Аграрний фонд» за
неналежне виконання свого зобов'язання
за договором складського зберігання
зерна від 06.05.2011 № 203/11, враховуючи умови
договору про відступлення права вимоги
від 27.06.2014 № 361-05/14 становить 385 605,71 грн.

Відповідач не заперечив факт наявності
заборгованості перед позивачем та
проти задоволення позову не
заперечував.

Отже, в порушення умов договору та
чинного законодавства України
відповідач не оплатив зберігання
товару і станом на день розгляду справи
основна заборгованість відповідача
перед позивачем за договором склала 385
605,71 грн.

Внаслідок укладення договору між
сторонами згідно ст. 11 ЦК України,
виникли цивільні права та обов'язки.
Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
ГК України як спеціального акту
законодавства, що регулює
правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
ГК України до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття
договору, яким є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором. Зміст договору
становлять умови (пункти) визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства (ст.
628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є
обов'язковим до виконання сторонами, а
отже умови договору, укладеного між
сторонами є юридично обов'язковими.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530
Цивільного кодексу України, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка
закріплює свободу договору, сторони
мають право як врегулювати у договорі
свої відносини, які не врегульовані
цими актами, так і відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. Зміна ціни після
укладення договору допускається у
випадках і на умовах, встановлених
договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
всій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності і
справедливості.

Відповідно до ст. 936 ЦК України за
договором зберігання одна сторона
(зберігач) зобов'язується зберігати
річ, яка передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Договором зберігання, в якому
зберігачем є особа, що здійснює
зберігання на засадах підприємницької
діяльності (професійний зберігач), може
бути встановлений обов'язок зберігача
зберігати річ, яка буде передана
зберігачеві в майбутньому.

Договір зберігання є публічним, якщо
зберігання речей здійснюється
суб'єктом підприємницької діяльності
на складах (у камерах, приміщеннях)
загального користування.

В силу положень ч.1 ст.946 ЦК України
плата за зберігання та строки її
внесення встановлюються договором
зберігання.

Отже, факт несплати відповідачем
позивачу винагороди за зберігання
товару належним чином доведений, а
також доведений обов'язок відповідача
оплатити позивачу винагороду за
зберігання товару, що дає суду підстави
задовольнити позов позивача в частині
стягнення з відповідача основного
боргу в сумі 385 605,71 грн.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку, що заявлені позивачем вимоги
щодо стягнення з відповідача
заборгованості є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню витрати по сплаті
судового збору пропорційно
задоволеним позовним вимогам.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. ст. 33, 34, 49, 82-85, 116-118 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов публічного акціонерного
товариства "Аграрний фонд"
задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державної спеціалізованої
бюджетної установи "Аграрний фонд" (01001,
м. Київ, вул. Бориса Грінченка, буд. 1, ) на користь публічного
акціонерного товариства "Аграрний
фонд" (01001, м. Київ, вул. Бориса Грінченка,
буд. 1, ) основний борг в
розмірі 385 605(триста вісімдесят п'ять
тисяч шістсот п'ять) грн. 71 коп. та
судовий збір в розмірі 7 712(сім тисяч
сімсот дванадцять) грн. 11 коп.

3. Видати наказ.

4. Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання, оформленого
відповідно до ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України та може
бути оскаржене в порядку та строки,
визначені Господарським процесуальним
кодексом України.

5. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя
Головатюк Л.Д.

Дата
підписання повного тексту рішення -
24.09.2014