КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2014 р. Справа№ 910/25344/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Самсіна Р.І.

Шаптали Є.Ю.

при секретарі судового засідання
Климович М.І.

за участю представників:

від позивача: Шевченко О.М. за
довіреністю № 10 від 13.06.2014 року

від відповідача: Климчук М.Ю. за
довіреністю від 04.08.2014 року

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Акціонерна компанія "Київводоканал"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 27.06.2014 року

у справі № 910/25344/13 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Акціонерна компанія
"Київводоканал"

до відповідача: Житлово-будівельного
кооперативу "Буревісник-9"

про стягнення 303693,79 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне
товариство "Акціонерна компанія
"Київводоканал", звернувся до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Житлово-будівельного
кооперативу "Буревісник-9" про
стягнення 303693,79 грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 27.06.2014 року у справі № 910/25344/13
(суддя Шкурдова Л.М.) позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
"Акціонерна компанія "Київводоканал" до
Житлово-будівельного кооперативу
"Буревісник-9" про стягнення 303693,79 грн.
задоволено частково, а саме, стягнуто з
відповідача 44484,74 грн. боргу за холодне
водопостачання і водовідведення.

У зв'язку з перебуванням судді Скрипки
І.М. у відпустці, розпорядженням
заступника голови Київського
апеляційного господарського суду від
04.08.2014 року, для розгляду справи
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя: Гончаров С.А.; судді
Самсін Р.І., Шаптала Є.Ю.

Не погодившись з вказаним рішенням,
Публічне акціонерне товариство
"Акціонерна компанія "Київводоканал"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду із апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення в частині відмови у стягненні
заборгованості у розмірі 201697,11 грн. та
прийняти в цій частині нове рішення,
яким позов задовольнити.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 04.08.2014 року у
складі колегії суддів: головуючий
суддя - Гончаров С.А., судді - Самсін Р.І.,
Шаптала Є.Ю., апеляційна скарга
прийнята до розгляду, порушено
апеляційне провадження у справі,
розгляд справи призначено на 10.09.2014
року.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що
оскаржуване рішення в частині
незадоволення позовних вимог в сумі
201697,11 грн. незаконне та таке, що
прийнято з порушенням норм
процесуального та матеріального права.

Апелянт у своїй апеляційній скарзі
зазначає, що позовні вимоги на суму
61809,30 грн. основного боргу по коду 2-798 не
заявлені з пропуском строку позовної
даності, оскільки мешканці будинків
сплачували за послуги водопостачання
та водовідведення через КП ГІОЦ КМДА
лише з 01.01.2012 року, а до цього періоду
саме Відповідач сплачував за
вищевказані послуги.

Скаржник також зауважує, що суд вийшов
за межі своїх повноважень щодо
зарахування грошових коштів, які
ставлять вартість питної води, яка була
використана відповідачем у своїй
господарській діяльності для надання
послуг з постачання гарячої води, в
оплату за надані послуги з приймання
стоків гарячої води.

Позивач, згідно з поданим до суду 09.09.2014
року відзивом, просить апеляційну
скаргу відхилити, а оскаржуване
рішення залишити без змін.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу, дослідивши
матеріали справи та зібрані у ній
докази, заслухавши пояснення учасників
судового процесу, присутніх в судовому
засіданні, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами наданими
суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно
встановлено та матеріалами справи
підтверджується наступне.

15.03.2002 року між Відкритим акціонерним
товариством "Акціонерна компанія
"Київводоканал" (постачальник) та
житлово-будівельним кооперативом
"Буревісник-9" (абонент) укладено
договір №00298/4-02 на послуги
водопостачання та водовідведення
(Договір).

Відповідно до приписів п. 1 Договору
постачальник зобов'язався надавати
абоненту послуги з постачання питної
води та водовідведення, а абонент
зобов'язався розраховуватися за
вищезазначені послуги згідно з умовами
Договору та Правил користування
системами комунального водопостачання
та водовідведення в містах та селищах
України, затверджених наказом
Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994
року № 65, які втратили чинність 18.10.2008
року у зв'язку із введенням в дію нових
Правил користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України,
затверджених наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України від 27.06.2008 року №
190.

Згідно з п. 2.1 Договору постачальник
забезпечує постачання питної води,
якість якої відповідає чинним
стандартам, та приймає каналізаційні
стоки, які не перевищують
граничнодопустимої концентрації
шкідливих речовин.

Відповідно до п. 2.2. Договору абонент
зобов'язаний сплачувати вартість
наданих послуг за тарифами,
встановленими в порядку, передбаченому
чинним законодавством. У разі зміни
тарифів сплата послуг абонентом
здійснюється за новими тарифами з часу
їх введення в дію без внесення змін до
договору.

Згідно з п. 3.1. Договору кількість води,
що подається постачальником та
використовується абонентом,
визначається за показниками
водолічильників, зареєстрованих
постачальником. Зняття показників
водолічильників здійснюється, як
правило, щомісячно представником
постачальника спільно з представником
абонента.

Приписами п. 3.3. Договору встановлено,
що кількість стічних вод, які надходять
у каналізацію, визначається за
кількістю води, що надходить із
комунального водопроводу та інших
джерел водопостачання, згідно із
показниками водолічильника та інших
способів визначення об'ємів стоків, що
потрапляють у міську каналізацію у
відповідності з п. 21.2 Правил № 65.

Відповідно до п. 3.4. Договору абонент
розраховується за надані послуги у
порядку, встановленому органами
виконавчої влади у п'ятиденний термін з
дня представлення постачальником
платіжних документів до банківської
установи.

Постачальник інформує абонента про
розмір діючих тарифів у платіжних
документах, що направляються щомісячно
до банківської установи абонента.

Згідно з п. 3.5. Договору у разі незгоди
щодо кількості або вартості отриманих
послуг абонент зобов'язаний у
п'ятиденний термін з дня представлення
постачальником платіжних документів
до банківської установи, направити
повноважного представника з
обґрунтовуючими документами для
проведення звірки розрахунків та
підписання відповідного акту в цей же
термін. При невиконанні цієї умови дані
постачальника вважаються прийнятими
абонентом.

Відповідно до п. 7.1. Договору цей
Договір є безстроковим, діє на весь час
надання послуг до моменту його
розірвання і набуває чинності з
моменту його підписання сторонами.

Як зазначалось, позовними вимогами у
даній справі є стягнення з відповідача
боргу за наданні з 01.01.2009 року по 30.09.2013
року послуги з водопостачання та
водовідведення в розмірі 267538,91 грн.,
інфляційні витрати в розмірі 994,75 грн., 3%
річних в розмірі 7450,20 грн., штрафу в
розмірі 26753,89 грн. та пені в розмірі 956,05
грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що
порушенням відповідачем умов
укладеного між сторонами договору
№00298/4-02 на послуги водопостачання та
водовідведення від 15.03.2002 в частині
оплати наданих за умовами даного
договору послуг.

Судова колегія, оцінюючи подані докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному і об'єктивному
дослідженні в судовому засіданні з
урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи їх взаємний
зв'язок, погоджується з висновками, з
яких виходив місцевий господарський
суд при прийнятті оскаржуваного
рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно ч. 2 ст. 22 Закону України "Про
питну воду та питне водопостачання"
споживачі питної води зобов'язані
своєчасно вносити плату за використану
питну воду відповідно до встановлених
тарифів на послуги з централізованого
водопостачання і водовідведення.

Судом встановлено, що позивач,
виконуючи зобов'язання за договором,
протягом періоду з січня 2009 року по
вересень 2013 року надав відповідачеві,
послуги з постачання холодної питної
води та водовідведення за кодом 2-798
вартістю 537027,10 грн, розрахованої згідно
тарифів, встановлених розпорядженнями
Київської міської державної
адміністрації № 1127 від 28.08.2007 року, № 516
від 29.04.2009 року, № 980 від 31.08.2009 року, № 1332
від 30.11.2009 року та постановами НКРЕ
України № 58 від 20.01.2011 року і № 82 від
10.02.2012 року. Отримання послуг у
вказаному обсязі підтверджується
відомостями про зняття показань
водолічильників та актами про зняття
показань з приладу обліку за спірний
період.

Відповідач взяті на себе зобов'язання
по договору виконав лише частково в
сумі 372939,43 грн, у зв'язку з чим останній,
згідно з розрахунком позивача,
враховуючи наявні перерахунки, має
заборгованість за надані позивачем
послуги з постачання холодної питної
води та водовідведення за кодом 2-798 у
сумі 162861,56 грн.

Відповідач звернувся до суду із заявою
б/н від 31.01.2014 року про застосування
позовної давності.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу
України встановлено, що особа може
звернутись до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу
протягом строку позовної давності.

Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного
кодексу України перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Як встановлено судом, позивач заявив
позовну вимогу про стягнення з
відповідача заборгованості за
постачання холодної питної води та
водовідведення за кодом 2-798 за період з
січня 2009 року по вересень 2013 року, при
цьому звернувся до суду з даним
позовом, згідно з календарним
штемпелем відділення зв'язку на
конверті відправлення - 23.12.2013 року.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного
кодексу України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення; сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Згідно наявних в матеріалах справи
документами позивачем надано
відповідача послуги з постачання
холодної води та водовідведення за
період з грудня 2010 року по вересень 2013
року в кількості 132538 м3 на суму 340120,60
грн. Обсяги спожитої води
підтверджуються двохсторонніми актами
про зняття показань з приладів обліку,
помісячними розшифровками рахунків
абонента. Сплачено за цей період
мешканцями житлових будинків (з
урахуванням перерахованих пільг і
субсидій) за послуги водопостачання та
водовідведення 238123,92 грн, у
т.ч борг відповідача становить 101996,68
грн.

Відповідач згідно з платіжними
дорученнями: № 80 від 31.10.2013 року на суму
28613,64 грн., з призначенням платежу за
ХВП та водовідведення ХВП в червні -
серпні 2013 року зг. дог. № 00298/4-02 від
15.03.2002 року; № 94 від 22.11.2013 року на суму
14898,30 грн., за ХВП та водовідведення ХВП
в вересні - жовтні 2013 року. зг. дог. №
00298/4-02 від 15.03.2002 року; № 173 від 27.03.2014
року на суму 14000,00 грн., за ХВП та
водовідведення ХВП в 2011-2013 роках зг.
дог. № 00298/4-02 від 15.03.2002 року, сплатив
позивачу заборгованість в сумі 57511,94
грн.

Статтями 509, 510 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно з ст. 599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
встановлено, що зобов'язання повинні
виконуватися належним чином та у
встановлений законом чи договором
строк, одностороння відмова від
виконання зобов'язань не допускається.

Згідно частини 7 статті 193
Господарського кодексу України не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (ст. 599
Цивільного кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Таким чином з урахуванням викладеного
суд першої інстанції дійшов вірного
висновку про задоволення позову в
частині стягнення з відповідача
заборгованості за постачання холодної
питної води та водовідведення за кодом
2-798 в сумі 44484,74 грн.

З огляду на викладене позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
"Акціонерна компанія "Київводоканал" в
цій частині є обґрунтованими та такими,
що вірно задоволені судом першої
інстанції.

Доводи апелянта про те, що позовні
вимоги на суму 61809,30 грн. основного
боргу по коду 2-798 не заявлені з
пропуском строку позовної даності,
оскільки мешканці будинків сплачували
за послуги водопостачання та
водовідведення через КП ГІОЦ КМДА лише
з 01.01.2012 року, а до цього періоду саме
Відповідач сплачував за вищевказані
послуги, судова колегія до уваги не
приймає з огляду на те, що факт оплати
субспоживачами коштів за надані
послуги не може свідчити про визнання
наявності заборгованості по коду 2-798
саме відповідачем, оскільки ці кошти,в
період переривання позивної давності,
саме останнім не сплачувались.

Позивачем також заявлено позовну
вимогу про стягнення з відповідача
поставленої йому в період з травня 2009
року по вересень 2013 року за умовами
спірного договору за кодом 2-50798 гарячої
води в сумі 87593,89 грн і водовідведення в
сумі 17083,45 грн.

Правила користування системами
водопостачання та водовідведення в
містах і селищах України № 65,
затверджені 01.07.1994 року Державним
комітетом по житлово-комунальному
господарству втратили чинність з
прийняттям Міністерством з питань
житлово-комунального господарства
України наказу № 190 від 27.06.2008 року, яким
затверджено Правила користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України.

Відповідно статті 3 Закону України "Про
питну воду та питне водопостачання"
названі Правила є частиною
законодавства у сфері питної води та
питного водопостачання.

Згідно з п. 2.1 Правил, договірні
відносини щодо користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення
здійснюються виключно на договірних
засадах відповідно до Законів України
"Про питну воду та питне
водопостачання" та "Про
житлово-комунальні послуги", яким,
відповідно до п. 2.2 Правил,
визначаються істотні умови договору
між виробником та споживачем послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення.

Матеріалами справи підтверджується, що
у відповідності до договору
відповідачеві було відкрито особовий
рахунок та присвоєно код 2-798 для
здійснення розрахунку за послуги з
холодного водопостачання та
водовідведення.

Разом з тим розгорнутий розрахунок
позовних вимог позивача свідчить по те,
що останнім відповідачеві було
відкрито другий рахунок та присвоєно
код 2-50798, за яким відповідач мав
здійснювати розрахунок за послуги з
гарячого водопостачання.

У силу приписів статті 14 Цивільного
кодексу України цивільні обов'язки
виконуються у межах, встановлених
договором або актом цивільного
законодавства.

Згідно частини 1 статті 19 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги" відносини між учасниками
договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Судом першої інстанції вірно
проаналізовано вищевказані норми та
вірно враховано встановлені судом
обставини справи щодо того що,
укладеним сторонами спірним договором
не було врегульовано питання щодо
постачання питної холодної води для
виготовлення гарячої, облік якої мав
здійснюватись за приладами обліку,
оскільки позивачем у розумінні статті
34 Господарського процесуального
кодексу України не надано доказів, які
б підтверджували факт укладення з
відповідачем договору на постачання
гарячої води по коду 2-50798, у зв'язку з
чим заявлені вимоги в цій частині у
розмірі 87593,89 грн задоволенню не
підлягають, як необґрунтовані.

У відповідності до правил користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України № 190, які набули чинності у
жовтні 2008 року врегульовано порядок
проведення розрахунків за відпущену
питну воду та приймання стічних вод.
Так, зокрема, пунктом 3.13 Правил
розрахунки з виробником послуг
центрального водопостачання і
водовідведення на основі укладених
договорів за весь обсяг питної води,
яка відпущена з систем водопостачання
і використана на потреби гарячого
водопостачання та інші потреби,
здійснюють суб'єкти господарювання, у
яких теплові пункти (котельні)
перебувають на балансі або яким вони
передані в управління, повне відання,
користування, концесію.

Обсяг питної води, поданої до теплових
пунктів (котелень) фіксується засобами
обліку, які встановлені на межі
балансової належності. Обсяг гарячого
водопостачання, переданий споживачам
виконавцем послуг з постачання гарячої
води, враховується в загальному обсязі
стічних вод споживачів і оплачується
ним за договором з виробником на
підставі показів засобів обліку або в
порядку, обумовленому договором.

Гаряче водопостачання житлових
будинків №№ 3, 3-А, 3-Б по вул.
Драгоманова у м. Києві, що належать
відповідачу, забезпечується від
центрального теплового пункту за
адресою: м. Київ, вул. Драгоманова, 5,
однак котли з водонагріву на балансі
відповідача у даній справі не
перебувають.

Згідно статті 257 Господарського
кодексу України за договором
енергопостачання енергопостачальне
підприємство відпускає електричну
енергію, пару, гарячу і перегріту воду
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту
енергію.

Гаряча та перегріта вода є продукцією
енергопостачальника та/або виробника,
а споживачем холодної води як
складової гарячого водопостачання є
виробник та/або постачальник енергії.

З урахуванням викладеного, а також те,
що договірних правовідносин між
сторонами у даній справі щодо гарячого
водопостачання не існує, котли з
водонагріву на балансі відповідача не
перебувають, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що вимоги
позивача по оплаті послуг гарячого
водопостачання задоволенню не
підлягають, у зв'язку з чим у
задоволенні даної позовної вимоги слід
відмовити.

Щодо водовідведення гарячої води за
визначеним позивачем кодом 2-50798, суд
першої інстанції вірно зазначив
наступне

Відповідно до наявного у матеріалах
справи розгорнутого розрахунку,
водовідведення гарячої води визначено
в сумі 17083,45 грн, при цьому з даного
розрахунку вбачається, що мешканцями
жилих будинків №№ 3, 3-А. 3-Б по вул.
Драгоманова у м. Києві за період з
березня 2012 року по вересень 2013 року
сплачено 53010,18 грн, а отже більше
заявленої позивачем до стягнення
позовної вимоги в сумі 17083,45 грн. Таким
чином позовні вимоги у цій частині не
підлягають задоволенню.

Позивач, крім заявленої суми основної
заборгованості, просить стягнути з
відповідача інфляційні витрати в
розмірі 994,75 грн., 3% річних в розмірі 7450,20
грн., штраф в розмірі 26753,89 грн. та пеню в
розмірі 956,05 грн.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Стаття 549 Цивільного кодексу України
зазначає, що неустойкою (штрафом, пенею)
є грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання;
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Як вбачається з п.п. 3.4, 3.6 спірного
договору відповідач зобов'язався
розраховуватись за надані послуги у
порядку, встановленому органами
виконавчої влади у п'ятиденний термін з
дня представлення позивачем платіжної
вимоги до банківської установи.

Колегія суддів погоджується із
висновками місцевого господарського
суду, що за відсутності належних
доказів порушення відповідачем
строків оплати послуг з водопостачання
та водовідведення відповідно до умов
договору №00298/4-02 від 15.03.2002 року,
відсутні підстави для нарахування
штрафу інфляційних втрат, 3% річних та
пені.

З огляду на викладене позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
"Акціонерна компанія "Київводоканал" є
такими, що вірно задоволені частково
судом першої інстанції.

За таких обставин, висновки суду першої
інстанції про встановлені обставини і
правові наслідки відповідають дійсним
обставинам справи і підтверджуються
достовірними доказами, а тому рішення
господарського суду міста Києва від
27.06.2014 року у справі № 910/25344/13
відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам та матеріалам
справи і підстав для його скасування не
вбачається.

Разом з тим, доводи Публічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія "Київводоканал", викладені в
апеляційній скарзі, не спростовують
висновків господарського суду першої
інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга Публічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія "Київводоканал" на рішення
господарського суду міста Києва від
27.06.2014 року у справі № 910/25344/13 є
необґрунтованою та такою, що
задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд
апеляційної скарги у зв'язку з
відмовою в її задоволенні на підставі
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України покладаються на
апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія "Київводоканал" на рішення
господарського суду міста Києва від
27.06.2014 року у справі № 910/25344/13 - залишити
без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 27.06.2014 року у справі № 910/25344/13 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/25344/13 повернути
до суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
С.А. Гончаров

Судді
Р.І. Самсін

Є.Ю. Шаптала