ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.09.2014 Справа № 920/1445/14

за позовом: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м. Суми

до відповідача: Сумського державного
університету, м. Суми

про стягнення 43 641 грн. 29 коп.

СУДДЯ ДЖЕПА Ю.А.

За участю представників сторін:

від позивача : ОСОБА_1;

від відповідача Світайло А.О.
(довіреність № 05.03/01-05/516 від 05.02.2014 року);

При секретарі судового засідання
Малютіній М.С.

Суть спору: позивач подав позовну
заяву, в якій просить суд стягнути з
відповідача 43 641 грн. 29 коп.
заборгованості, з яких: 38 390 грн. 50 коп.
основного боргу на підставі договору
поставки № 404 від 20.08.2013, укладеного між
сторонами; 5 988 грн. 92 коп. інфляційних
втрат, 643 грн.93 коп. 3% річних, 1 402 грн. 79
коп. пені, а також судові витати,
пов'язані з розглядом справи.

Представник позивача подав заяву б/н
від 16.09.2014 р., в якій зазначив, що
відповідачем погашено 38 390 грн. 50 коп.
основного боргу, в зв'язку з чим просить
провадження у справі в цій частині
припинити, окрім цього в частині
стягнення з відповідача пені в розмірі
1 402 грн. 79 коп. відмовляється, проте
просить стягнути з відповідача 643 грн. 93
коп. 3 % річних, 4 606 грн. 86 коп.
інфляційних збитків, а також судовий
збір. Відповідно до ст. 22 ГПК України
заява прийнята судом до розгляду.

Представник відповідача зазначив, що
платіжними дорученнями від 08.04.2014 р. №
1841 та № 3109 від 11.06.2014, які проведені
банком 29.08.2014 р., відповідач сплатив
заборгованість в сумі 38 390 грн. 50 коп.
Копії зазначених платіжних доручень
долучені до матеріалів справи. (а.с. 21-22).

Враховуючи достатність часу, наданого
позивачу та відповідачу для підготовки
до судового засідання та подання
витребуваних судом документів,
приймаючи до уваги принципи
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені п. 4
ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та
ст. 33 Господарського процесуального
кодексу України, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
йому повноважень, сторонам створені
усі належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та оцінивши надані докази, суд
встановив:

Між позивачем та відповідачем 20.08.2013
був укладений договір поставки № 404, за
умовами п. 1.1 якого продавець (позивач)
передає у власність, а покупець
(відповідач) приймає та оплачує меблі
медичні на суму 38 390 грн. 50 коп. без ПДВ
(далі-товар), згідно ассортименту та за
цінами, вказаними в Додатку № 1 до
договору. Пунктом 1.2 передбачено, що
ціна товару включає витрати на
доставку, сплату мита, податків, зборів
та інших обов'язкових платежів.

Відповідно до умов п. 2.1 укладеного
договору, оплата товару здійснюється
покупцем протягом 7 робочих днів з дня
отримання товару, відповідно до
накладних, а п. 2.2. передбачено, що
продавець передає покупцеві товар
протягом 3-х календарних днів з моменту
отримання замовлення від покупця.

Факт поставки товару позивачем
підтверджується видатковою накладною
№ 76 від 02.09.2013 р. на суму 38 390 грн. 50 коп.
Дана видаткова накладна підписана
представниками сторін. Відповідачем
цей факт не заперечується.

Позивач в позовній заяві зазначає, що
відповідно до вищевказаного договору
позивач умови договору щодо поставки
товару відповідачеві виконав повністю,
проте, відповідач вчасно не
розраховувався за поставлений товар.

Разом з тим, як на підставу своїх вимог
позивач посилається на те, що з метою
мирного врегулювання спору, 06.03.2014 р.
позивач звернувся до відповідача із
претензією про необхідність оплати
поставленого товару, однак відповідач
розрахунки не провів.

Відповідно до п. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і
відповідно до умов договору.

Відповідно до положень чинного
законодавства, а саме: ч. 1 ст. 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

З наведеною нормою кореспондується і ч.
1 ст. 173 Господарського кодексу України,
згідно із якою господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Позивач в обгрунтування своїх позовних
вимог посилається на те, що строк
виконання зобов'язання у відповідача з
оплати за поставлений товар по
договору встановлений не пізніше 7
робочих днів, з дня отримання товару,
відповідно до накладних, проте станом
на час подання позовної заяви умови
договору з боку відповідача не
виконані, заборгованість останнім не
сплачена.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Разом з тим, в ході судового розгляду
було встановлено, що відповідач суму
основного боргу у розмірі 38 390 грн. 50
коп. сплатив повністю, що
підтверджується наданими сторонами
документами.

Тому у зв'язку із сплатою після
надходження позовної заяви до суду
відповідачем основного боргу в сумі 38
390 грн. 50 коп., провадження у справі в
зазначеній частині припиняється
згідно п. 1-1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно розрахунку відповідачеві
нарахована пеня в сумі 1 402 грн. 79 коп.

В судове засідання від позивача
надійшла заява, якою від стягнення з
відповідача пені в розмірі 1 402 грн. 79
коп. відмовляється.

Відповідно до п. 4 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо позивач
відмовився від позову і відмову
прийнято господарським судом.

Оскільки позивач відмовився від
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача пені і така відмова не
суперечить вимогам чинного
законодавства і не порушує прав та
інтересів інших осіб, господарський
суд приймає відмову від позову і
відповідно до п. 4 ст. 80 ГПК України
провадження у справі в цій частині
позовних вимог припиняється.

Крім того, за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань за договором № 404
від 20.08.2013 позивач просить стягнути з
відповідача 643 грн. 93 коп. 3% річних та 4 606
грн. 86 коп. інфляційних збитків.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України передбачено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимоги
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлено договором,
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Враховуючи вищевикладене, суд
зазначає, що позовні вимоги стосовно
стягнення інфляційних збитків та 3%
річних є обґрунтованими та підлягають
задоволенню на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України.

Якщо спір виник внаслідок неправильних
дій сторони, господарський суд має
право покласти на неї державне мито
незалежно від результатів вирішення
спору.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
позивачу за рахунок відповідача
підлягають відшкодуванню витрати,
пов'язані із сплатою судового збору у
розмірі 1 827 грн. 00 коп.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 44, 49, 80, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В частині стягнення 38 390 грн. 50
коп. основного боргу провадження у
справі припинити згідно п. 1-1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України.

2. В частині стягнення 1 402 грн. 79
коп. пені провадження у справі
припинити згідно п. 4 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України.

3. Позов задовольнити.

4. Стягнути з Сумського державного
університету (40007, м. Суми, вул.
Римського-Корсакова, буд. 2, код 05408289) на
користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (40007, АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) 643 грн. 93 коп. 3% річних, 4 606
грн. 86 коп. інфляційних втрат, 1 827 грн. 00
коп. судового збору.

5. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 17.09.2014.

СУДДЯ
Ю.А. ДЖЕПА