ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2014 р.
Справа № 923/951/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Соловйова К.В. при
секретарі Степановій Н.Д., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного
товариства "Дельта-Сервіс", м. Херсон,

до:

відповідача-1: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фінансова компанія
"АДАМАНТ", м. Херсон,

відповідача-2: Товариства з обмеженою
відповідальністю Фінансова компанія
"Комфорт-Капітал", м. Київ

про визнання недійсним договору,

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, адвокат, ордер
МК № 41355 від 10.09.2014р. довіреність від
10.09.2014р.; Ткаченко А.О., уповн.
представник, довіреність від 03.01.2014р.;

від відповідача - 1: Кручиненко О.С.,
юрист, довіреність № 6 від 21.04.2014р.;

від відповідача - 2: Бондарчук А.О.,
юрист, довіреність б/н від 01.07.2014р.

Обставини справи: Приватне акціонерне
товариство "Дельта-Сервіс" (позивач)
звернувся до суду з позовом до
Товариств з обмеженою
відповідальністю "Фінансова компанія
"АДАМАНТ" (відповідач-1) та "Фінансова
компанія "Комфорт-Капітал"
(відповідач-2), в якому просить суд
визнати, в порядку до ч. 1 ст. 203 та ч. 3 ст.
215 Цивільного кодексу України,
недійсним укладений між відповідачами
у справі договір про наступне
відступлення права вимоги за кредитним
договором № 315-К (№0) від 28.08.2006р. В
обґрунтування позову стверджується
про укладання цього договору з
порушенням приписів ст. 23 Закону
України "Про заставу", оскільки на
момент укладання відповідачем-1 та
відповідачем-2 оспорюваного позивачем
договору жоден з цих відповідачів не
набув в судовому порядку права
звернення на предмет застави. Крім
цього, у позовній заяві вказано, що
всупереч ст. 24 Закону України "Про
іпотеку" відповідач-2, в п'ятиденний
термін письмово не повідомив позивача
про відступлення прав за іпотечним
договором і права вимоги за основним
зобов'язанням. Також, у позовній заяві
вказано, що оспорюваний договір, який
за своєю природою є договором
факторингу, укладений в порушення ст.1083
Цивільного кодексу України, за якою
наступне відступлення фактором права
грошової вимоги не допускається, якщо
інше не передбачено договором
факторингу.

Відповідач-1 та відповідач-2 надали
відзиви на позовну заяву (а.с.54-56, 86-89),
згідно з якими стверджується про
необґрунтованість позовних вимог та
відсутність підстав для задоволення
позову, оскільки оспорюваний позивачем
договір про відступлення права вимоги
від 05.09.2013р. був укладений з дотриманням
приписів, встановлених ст. 203
Цивільного кодексу України, а
твердження позивача про інше є
безпідставними.

Присутні у судовому засіданні
представники позивача підтримують
позовні вимоги, з зазначених у позовній
заяві підстав, просять суд
задовольнити позов у повному обсязі.

Присутні у судовому засіданні
представники відповідачів заперечують
проти задоволення позовних вимог, у
зв'язку із їхньою необґрунтованістю,
просять суд відмовити в задоволенні
позову, з зазначених у відзивах
відповідачів на позовну заяву підстав.

Справа розглянута з перервою, що
оголошувалася в судовому засіданні
10.09.2014р. до 11-00 год. 11.09.2014р.

За клопотанням відповідача-2 від
17.07.2014р. (а.с.77) розгляд справи
продовжено понад двомісячний строк.

Після закінчення розгляду справи, в
судовому засіданні 11.09.2014р, відповідно
до ст.85 ГПК України, було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Вивчивши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, суд, -

в с т а н о в и в:

Згідно з п.1.1.-п.1.3. статуту Приватного
акціонерного товариства
"Дельта-Сервіс" (надалі - позивач)
попереднім його найменуванням було
Закрите акціонерне товариство
"Дельта-Сервіс" (а.с.24-25).

28.08.2006р. ЗАТ "Дельта-Сервіс" та
Акціонерний комерційний інноваційний
банк "УкрСиббанк" (надалі - банк) уклали
між собою кредитний договір № 315-К, за
яким банк зобов'язався надати ЗАТ
"Дельта-Сервіс" з 28.08.2006р. кредит у формі
поновлюваної кредитної лінії в
іноземній валюті, у сумі 197 500,00
швейцарських франків, що на день
укладання цього договору за
встановленим Національним банком
України курсом дорівнювало
еквіваленту 808 808,72 грн., з цільовим
призначенням на рефінансування,
поповнення обігових коштів та
фінансування поточної діяльності ЗАТ
"Дельта-Сервіс", зі сплатою за
використання кредитних коштів 8,99 %
річних, з кінцевим строком повернення
кредиту 28.08.2009р., а ЗАТ "Дельта-Сервіс", в
свою чергу, зобов'язалося на умовах
даного договору прийняти та
використати за цільовим призначенням
кредитні кошти, сплатити передбачені
цим договором платежі за користування
кредитними коштами, а також, повернути
банку кредит у порядку та в строки
згідно графіку зменшення ліміту
кредитування, що є додатком до договору
(а.с.12-16).

З метою забезпечення належного
виконання ЗАТ "Дельта-Сервіс"
зобов'язань за кредитним договором від
28.08.2006р. № 315-К, ЗАТ "Дельта-Сервіс" та
АКІБ "УкрСиббанк" уклали між собою
іпотечний договір б/н, згідно з яким ЗАТ
"Дельта-Сервіс" (іпотекодавець за
договором) передало в іпотеку АКІБ
"УкрСиббанк" (іпотекодержатель за
договором) нерухоме майно, яке є
власністю ЗАТ "Дельта-Сервіс" та
розташоване у м.Херсоні за адресою
Острівське шосе, буд.2-Б, а саме,
комплекс, І-ша черга будівництва у
зазначеному у даному іпотечному
договорі складі будівель та споруд
(а.с.17-19). Також, 30.08.2006р, за реєстровим №
3084 цей іпотечний договір був
посвідчений приватним нотаріусом
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 Згідно з п. 2.1.1.
даного іпотечного договору за рахунок
переданого за цим договором в іпотеку
майна банк має право задовольнити свої
вимоги в повному обсязі, включаючи
основну суму боргу, відсотки за
користування кредитом, відшкодування
збитків, завданих відстрочкою
(розстрочкою) виконання, або
простроченням виконання ЗАТ
"Дельта-Сервіс" зобов'язань за вказаним
кредитним договором № 315-К від 28.08.2006р.
та іншими витратами банку,
обумовленими виконанням банком умов
іпотечного договору. Відповідно до п.
2.1.8. цього іпотечного договору АКІБ
"УкрСиббанк" може передати права
кредитора за цим договором третім
особам.

Згідно з п. 3.1.-п. 3.3. та п. 8.1. даного
договору іпотеки цей договір набирає
чинності з моменту його нотаріального
посвідчення та діє до повного
виконання ЗАТ "Дельта-Сервіс"
зобов'язань перед іпотекодержателем
(банком), зокрема, за укладеним між ними
кредитним договором № 315-К від 28.08.2006р.

Позивачем та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Фінансова компанія
"Комфорт-Капітал" (надалі - відповідач-2)
при розгляді даної справи не
заперечується та, додатково,
підтверджується матеріалами справи
(а.с.69-71), а також, слідує з рішення
господарського суду м. Києва від
05.02.2014р. та постанови Київського
апеляційного господарського суду від
19.06.2014р. по справі № 910/23163/13 за позовом
Приватного акціонерного товариства
"Дельта-Сервіс" до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фінансова
компанія "Комфорт-Капітал" та
Публічного акціонерного товариства
"УкрСиббанк", які набрали законної сили,
що 12.04.2013р. ПАТ "УкрСиббанк" уклало з
ТОВ "Фінансова компанія
"Комфорт-Капітал" договір про
відступлення права вимоги за кредитним
договором № 315-К (№ 0) від 28.08.2006р.
(надалі - договір про відступлення
права вимоги) (а.с.69-71). Згідно з п.1.1
цього договору ПАТ "УкрСиббанк"
(первісний кредитор за договором) в
порядку та на умовах, що визначені цим
договором, передав ТОВ "Фінансова
компанія "Комфорт-Капітал" (новий
кредитор за договором), а ТОВ
"Фінансова компанія "Комфорт-Капітал"
прийняв в повному обсязі належне
ПАТ"УкрСиббанк" право вимоги на
підставі:

- укладеного 28.08.2006р. між АТ "УкрСиббанк"
та ЗАТ "Дельта-Сервіс" кредитного
договору № 315-К (№ 0);

- укладеного 28.08.2006р. між АТ "УкрСиббанк",
фізичною особою ОСОБА_6 та ЗАТ
"Дельта-Сервіс" договору поруки № 315-К/1;

- укладеного 30.08.2006р. між АТ "УкрСиббанк"
та ЗАТ "Дельта-Сервіс" договору іпотеки
№ 3084.

Згідно з п.1.2. договору про відступлення
права вимоги наслідком відступлення
права вимоги за вказаними трьома
договорами (кредитним та поруки від
28.08.2006р., а також, договором іпотеки від
30.08.2014р.) є заміна первісного кредитора
в основному зобов'язанні - кредитному
договорі № 315-К (№ 0) від 28.08.2006р.,
при якому до нового кредитора
переходять всі права первісного
кредитора у зазначеному основному
зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існують на момент переходу цих прав, а
також, перехід всіх прав за похідними
від цього основного зобов'язаннями, в
т.ч. числі за договорами іпотеки та
поруки, що укладені з метою
забезпечення виконання основного
зобов'язання.

В подальшому, 12.07.2013р. ПАТ "УкрСиббанк"
та ТОВ "Фінансова компанія
"Комфорт-Капітал" уклали додатковий
договір до договору про відступлення
права вимоги, за яким Розділ "Права
нового кредитора" договору про
відступлення права вимоги було
доповнено п. 3.4.2., що надає ТОВ
"Фінансова компанія "Комфорт-Капітал"
право здійснити наступне відступлення
вказаних у п.1.1. договору про
відступлення права вимоги (зокрема, на
умовах факторингу) третій особі (а.с.72).

Позивачем та відповідачем-2 при
розгляді даної справи, також, не
заперечується та слідує з раніше
вказаних рішення господарського суду
м.Києва від 05.02.2014р. та постанови
Київського апеляційного
господарського суду від 19.06.2014р. по
справі № 910/23163/13, що 12.04.2013р. ПАТ
"УкрСиббанк" та ТОВ "Фінансова компанія
"Комфорт-Капітал", крім договору про
відступлення права вимоги за кредитним
договором № 315-К (№ 0) від 28.08.2006р., з
договорами забезпечення до нього,
уклали, додатково, окремий договір про
відступлення права вимоги за укладеним
30.08.2006р. між АТ "УкрСиббанк" та
ЗАТ"Дельта-Сервіс" іпотечним договором,
що був посвідчений нотаріально.

Крім цього, судом встановлено наступне.

05.09.2013р. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Фінансова компанія
"Адамант" (надалі - відповідач-1) уклало з
відповідачем-2 (ТОВ "Фінансова компанія
"Комфорт-Капітал") договір наступного
відступлення права грошової вимоги
(надалі - оспорюваний договір) (а.с.66-68).
Згідно з п.1.1. цього договору
відповідач-2 (кредитор за договором), в
порядку та на умовах, що визначені
даним договором, передає, а відповідач-1
(новий кредитор за договором) приймає
право вимоги до боржника, ЗАТ
"Дельта-Сервіс", за зобов'язаннями
боржника, які виникли у зв'язку з
невиконанням боржником умов
кредитного договору № 315-К 0) від
28.08.2006 року, укладеного боржником з АКІБ
"УкрСиббанк", у розмірі 264 134,30
швейцарських франків, а також, право
вимоги до боржника, яке виникне в
майбутньому, згідно з умовами
вказаного кредитного договору, в тому
числі будь-які зобов'язання за
договорами забезпечення до цього
кредитного договору, а саме, договором
поруки № 315-К/1 від 28.08.2006р. та договором
іпотеки, нотаріально посвідченим
30.08.2006р приватним нотаріусом
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 за реєстровим № 3084. При
цьому у оспорюваному договорі вказано,
що право вимоги відповідача-2 до
боржника підтверджується договором
про відступлення права вимоги за
кредитним договором № 315-К (№ 0),
який був укладений 28.08.2006р. між
відповідачем-2 та АКІБ "УкрСиббанк".
Згідно з п. 1.2. оспорюваного договору
відповідач-1 набуває вказане
(зазначене у п.1.1 цього договору) право
вимоги після сплати встановленої
договором ціни відступлення. Згідно з
п. 2.1. оспорюваного договору ціна
відступлення становить 1 467 404,56 грн. та
повинна бути сплачена відповідачем-1 на
користь відповідача-2 протягом трьох
робочих днів з дня підписання
оспорюваного договору.

Одночасно з оспорюваним договором,
05.09.2013р., відповідач-1 та відповідач-2
уклали між собою договір про
відступлення права вимоги за договором
іпотеки (а.с.73-76), у п.1.1. якого вказано, що
у зв'язку з укладенням 05.09.2013р. між
відповідачем-2 (іпотекодержателем за
договором) та відповідачем-1 (новим
іпотекодержателем за договором)
договору наступного відступлення
права грошової вимоги (оспорюваного
договору) відповідач-2 відступає, а
відповідач-1 набуває всі належні
відповідачеві-2 права за укладеним
30.08.2006р. між АТ "УкрСиббанк" та ЗАТ
"Дельта-Сервіс" іпотечним договором, що
був посвідчений приватним нотаріусом
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 за реєстровим № 3084.
Також, у зазначеному договорі про
відступлення права вимоги за іпотечним
договором вказано, що право вимоги
відповідача-2 до ЗАТ "Дельта-Сервіс"
підтверджується:

- укладеним 28.08.2006р. між АТ "УкрСиббанк"
та ЗАТ "Дельта-Сервіс" кредитним
договором № 315-К (№ 0);

- укладеним 30.08.2006р. між АТ "УкрСиббанк"
та ЗАТ "Дельта-Сервіс" іпотечним
договором, що був посвідчений
приватним нотаріусом Херсонського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
за реєстровим № 3084;

- укладеним між АТ "УкрСиббанк" та
відповідачем-2 договором про
відступлення права вимоги за кредитним
договором № 315-К (№ 0) від 28.08.2006р.;

- укладеним між АТ "УкрСиббанк" та
відповідачем-2 договором про
відступлення прав за вказаним
укладеним 30.08.2006р. між АТ "УкрСиббанк" та
ЗАТ "Дельта-Сервіс" іпотечним
договором.

Вказаний договір про відступлення
права вимоги за договором іпотеки був
посвідчений приватним нотаріусом
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 за реєстровим № 5912.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону та договору. До
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України. Згідно з ч. 2 ст. 193
Господарського кодексу України кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Згідно з ч. 7 ст. 193 Господарського
кодексу України не допускається
одностороння відмова від виконання
умов договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 Господарського
кодексу України кредитні відносини
здійснюються на підставі кредитного
договору, що укладається між
кредитором і позичальником у письмовій
формі. У кредитному договорі
передбачаються мета, сума і строк
кредиту, умови і порядок його видачі та
погашення, види забезпечення
зобов'язань позичальника, відсоткові
ставки, порядок плати за кредит,
обов'язки, права і відповідальність
сторін щодо видачі та погашення
кредиту. Відповідно до ст. 1054
Цивільного кодексу України за
кредитним договором банк
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит і
сплатити проценти.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися серед іншого заставою.
Згідно з ст. 572 цього ж Кодексу в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).
В свою чергу, за ст. 575 того ж Кодексу
іпотека є різновидом застави, а саме
заставою нерухомого майна. Спеціальним
законодавчим актом відносно іпотеки є
Закони України "Про іпотеку". Так, ст.1
Закону України „Про іпотеку" надано
визначення іпотеки, а саме іпотека це
вид забезпечення виконання
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 43 ГПК України та ст. 33
ГПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Відповідно до ст. 32 ГПК
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також, інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.
Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Наявність у ЗАТ "Дельта-Сервіс" та, в
подальшому, у позивача заборгованості
за укладеним 28.08.2006р. між АТ "УкрСиббанк"
та ЗАТ "Дельта-Сервіс" кредитним
договором №315-К (№ 0) у розмірі 264
134,30 швейцарських франків, що зазначена
у оспорюваному позивачем договорі,
позивачем не заперечується. Це слідує з
обґрунтування позову, за яким порушено
провадження у даній справі (а.с.2-5).

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу
України відступлення права вимоги є
підставою заміни кредитора у
зобов'язанні. При цьому, згідно з ст. 514
Цивільного кодексу України до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом. Згідно з ст. 513
Цивільного кодексу України зміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
шляхом оформлення між первісним
кредитором та новим кредитором
відповідного договору в тій же самій
формі, що і договір, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредитору.
Згідно з ч. 1 ст. 516 цього ж Кодексу
заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом. При цьому, якщо боржник не був
письмово повідомлений про заміну
кредитора у зобов'язанні, новий
кредитор несе ризик настання
несприятливих для нього наслідків. У
цьому разі виконання боржником свого
обов'язку первісному кредиторові є
належним виконанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3,
ч.5 та ч. 6 ст. 203 цього ж Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного
кодексу України зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.
Згідно з ч. 4 ст. 203 Цивільного кодексу
України право чин має вчинятися у
формі, встановленій законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного
кодексу України, якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Відповідно до ч.1 ст. 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, може бути на вимогу однієї із
сторін визнано судом недійсним.

У п.2.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013р
№ 11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів
недійсними)", із змінами та
доповненнями, вказано, що правочин може
бути визнаний недійсним з підстав,
передбачених законом. Загальні
підстави і наслідки недійсності
правочинів (господарських договорів)
встановлені ст.ст.215, 216 Цивільного
кодексу України, ст.ст.207,208
Господарського кодексу України.
Правила встановлені цими нормами,
повинні застосовуватися
господарськими судами в усіх випадках,
коли правочин вчинений з порушенням
загальних вимог ч. 1-3, ч. 5 ст. 203
Цивільного кодексу України і не
підпадає під дію інших норм, які
встановлюють підстави та наслідки
недійсності правочинів. Отже,
вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків.

Відповідно до ст.23 Закону України "Про
заставу" при заставі майнових прав
реалізація предмета застави
провадиться шляхом уступки
заставодавцем заставодержателю
вимоги, що випливає із заставленого
права. Заставодержатель набуває право
вимагати в судовому порядку переводу
на нього заставленого права в момент
виникнення права звернення стягнення
на предмет застави.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України
"Про іпотеку" іпотекодержатель
зобов'язаний письмово у п'ятиденний
строк повідомити боржника про
відступлення прав за іпотечним
договором і права вимоги за основним
зобов'язанням.

Відповідно до ст. 350 Господарського
кодексу України та ст. 1077 Цивільного
кодексу України факторингом є
фінансування під відступлення права
грошової вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 350 Господарського
кодексу України банк має право укласти
договір факторингу, за яким він передає
або зобов'язується передати грошові
кошти в розпорядження другої сторони
за плату, а друга сторона відступає або
зобов'язується відступити банку своє
право грошової вимоги до третьої особи.
Згідно з ч. 2 ст. 350 Господарського
кодексу України банк загальні умови та
порядок здійснення факторингових
операцій визначається Цивільним
кодексом України, цим кодексом, іншими
законодавчими актами, а також,
нормативно-правовими актами
Національного банку України та
національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу
України за договором факторингу одна
сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078
Цивільного кодексу України предметом
договору факторингу може бути право
грошової вимоги, строк платежу за якою
настав (наявна вимога), а також право
вимоги, яке виникне в майбутньому
(майбутня вимога). Згідно з ст.1079
Цивільного кодексу України у договорі
факторингу клієнтом може бути фізична
або юридична особа, яка є суб'єктом
підприємницької діяльності, а фактором
- банк або інша фінансова установа, яка
відповідно до закону має право
здійснювати факторингові операції.
Згідно з ч. 1 ст. 1083 Цивільного кодексу
України наступне відступлення
фактором права грошової вимоги третій
особі не допускається, якщо інше не
встановлено договором факторингу.

Суд відхиляє доводи відзиву про
наявність підстав для визнання
оспорюваного позивачем договору
недійсним, з підстав порушення при його
укладанні приписів ст.23 Закону
України "Про заставу". Суд зазначає, що
згідно з ст. 575 Цивільного кодексу
України іпотека є різновидом застави, а
саме заставою нерухомого майна.
Спеціальним законодавчим актом
відносно іпотеки є Закони України "Про
іпотеку". Згідно з ст23 Закону України
"Про заставу" врегульовано порядок
реалізації заставлених майнових прав,
а не порядок звернення стягнення на
предмет іпотеки. Оспорюваний договір
укладений у відповідності до приписів
ст.ст. 512-514 Цивільного кодексу України.
Стаття 23 Закону України "Про заставу" не
регулює правовідносини з приводу
заміни кредитора у зобов'язанні.

Суд відхиляє доводи відзиву про
наявність підстав для визнання
оспорюваного позивачем договору
недійсним, у зв'язку із не вчиненням
відповідачем-2 передбаченого ч. 2 ст. 24
Закону України "Про іпотеку"
повідомлення позивача. За законом
відсутність такого повідомлення тягне
за собою наслідки, які передбачені ч. 1
ст. 516 Цивільного кодексу України, а не
недійсність правочину. Крім цього, суд
зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 24 Закону
України "Про іпотеку" вказане
повідомлення має здійснюватися після
укладання договору про відступлення
прав, а не при укладанні такого
договору (вчиненні правочину). Виходячи
з цього та у відповідності до приписів
ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України
нездійснення такого повідомлення не
може бути підставою для визнання
договору недійсним.

Суд відхиляє доводи відзиву про
наявність підстав для визнання
оспорюваного договору недійсним з
підстав порушення при його укладанні
приписів ст. 1083 Цивільного кодексу
України, якими врегульований порядок
наступного відступлення фактором
права грошової вимоги третій особі. За
наведеним у ст.1077 Цивільного кодексу
України визначенням договору
факторингу цей договір спрямований на
фінансування однією стороною іншої
сторони шляхом передачі в її
розпорядження певної суми грошових
коштів. Зазначена послуга за договором
факторингу надається фактором клієнту
за плату, розмір якої визначається
договором. При цьому, сама грошова
вимога, передана клієнтом фактору, не
може розглядатися як плата за надану
останнім фінансову послугу. За
оспорюваним позивачем договором жодна
із сторін не передає грошові кошти в
розпорядження другої сторони за плату,
тому вказаний оспорюваний договір за
своєю правовою природою не є договором
факторингу, й, відповідно, не підлягає
регулюванню нормами Цивільного
кодексу України, що регулюють
відносини за договором факторингу.
Іншого позивачем не доведено.

Кредитний договір № 315-К 0) від
28.08.2006р. між ЗАТ "Дельта-Сервіс" та АКІБ
"УкрСиббанк" був укладений у простій
письмової формі. Оспорюваний позивачем
договір від 05.09.2013р. наступного
відступлення права грошової вимоги за
цим кредитним договором був укладений
між відповідачами у даній справі,
також, у простій письмовій формі.
Вказане відповідає приписам ст. 513
Цивільного кодексу України.

За текстом вказаного кредитного
договору № 315-К 0) від 28.08.2006р.
не передбачено умови щодо отримання у
боржника згоди на зміну кредитора у
зобов'язанні, яке виникає з даного
кредитного договору.

Одночасно з оспорюваним договором,
05.09.2013р., між відповідачами у даній
справі був укладений договір про
відступлення права вимоги за укладеним
30.08.2006р. між АТ "УкрСиббанк" та ЗАТ
"Дельта-Сервіс" іпотечним договором, що
був посвідчений приватним нотаріусом
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 за реєстровим № 3084.
Вказаний договір про відступлення
права вимоги за договором іпотеки був
посвідчений приватним нотаріусом
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 за реєстровим № 5912.
Вказане відповідає приписам ст. 513
Цивільного кодексу України.

Також, суд зазначає, що згідно з ст. 1 ГПК
України підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.
Відповідно ж до ст. 2 ГПК України
господарський суд порушує справи за
позовами, зокрема, підприємств та
організацій, які звертаються до
господарського суду за захистом своїх
прав та охоронюваних законом
інтересів. У п.2.10. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013р. № 11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів
недійсними)", із змінами та
доповненнями, вказано, що крім
учасників правочину (сторін за
договором), а в передбачених законом
випадках - прокурора, державних та
інших органів позивачем у справі може
бути будь-яке підприємство, установа,
організація, а також, фізична особа, чиї
права та охоронювані законом інтереси
порушує цей правочин.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання,
а також, на захист свого інтересу, який
не суперечить загальним засадам
цивільного законодавства. Аналогічні
положення містить у собі ст. 20
Господарського кодексу України.

Тобто, порушення або оспорювання прав
та інтересів особи, яка звертається до
суду за їх захистом, є обов'язковим.
Відсутність порушеного права є
підставою для прийняття судового
рішення про відмову в позові.

Позивачем за текстом позовної заяви не
вказано які саме права або інтереси
позивача та яким чином порушено
внаслідок укладання між відповідачами
у даній справі договору наступного
відступлення права грошової вимоги від
05.09.2013р.

За вказаних встановлених судом
фактичних обставин та на підставі
наведених правових норм позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Згідно з ст. 49 ГПК України судовий збір
покладається: у спорах, що виникають
при виконанні договорів та з інших
підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір за розгляд справи
відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України
покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 24.09.2014р.

Суддя
К.В. Соловйов