ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2014 р.
Справа № 911/3488/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агропостачальна
компанія «Бєлагросервіс»

до Рокитнянської селищної
ради

про стягнення 187 127,50грн

Суддя А.Р. Ейвазова

Представники:

від позивача - Чкалов А.К. (довіреність
№ 26/08/14 від 26.08.2014);

від відповідача - не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Агропостачальна
компанія «Бєлагросервіс» (далі - ТОВ
«АПК «Бєлагросервіс») звернулось до
господарського суду Київської області
з позовом до Рокитнянської селищної
ради (далі - Рокитнянська селищна рада)
про стягнення 187 127,50грн, з яких:

- 153 485,10грн основної заборгованості;

- 19 643,72грн збитків від інфляції за
період з вересня 2013 року по червень 2014
року;

- 4 049,48грн процентів за період з 30.08.2013 п
о 16.07.2014;

- 9 949,20грн пені за період з 30.08.2013 по
27.02.2014.

В обґрунтування заявлених вимог,
позивач посилається на порушення
відповідачем зобов'язань за договором
№ 1 від 07.06.2013 (далі - договір) в частині
оплати поставленого товару (а.с.2-6).

Відповідач у справі - Рокитнянська
селищна рада у відзиві на позовну заяву
зазначила, що ним погашена
заборгованість за поставлений товар, у
зв'язку з чим просила відмовити
позивачу у задоволенні позовних вимог
та припинити провадження у справі
(а.с.73-74).

До прийняття рішення по суті заявлених
вимог, 08.09.2014 від позивача у справі - ТОВ
«АПК «Бєлагросервіс» надійшла заяву
про зменшення розміру позовних вимог,
відповідно до якої позивач повідомив
про те, що відповідачем повністю
сплачено суму поставленого за
договором товару та просив стягнути з
відповідача:

- 20 336,23грн збитків від інфляції за
період з вересня 2013 року по липень
2014року;

- 4 591,94грн процентів за період
30.08.2013 по 28.08.2014;

- 9 949,20грн пені за період з 30.08.2014 по
27.02.2014.

Фактично така заява не є заявою про
зменшення позовних вимог, оскільки
позивачем збільшено вимоги в частині
стягнення збитків від інфляції та
процентів, а також заявлено про те, що
спір в частині стягнення основного
боргу вичерпаний.

Подана заява розцінена судом як заява
про збільшення заявлених вимог в
частині збитків від інфляції та
процентів та прийнята судом, зважаючи
на те, що, в силу ст.22 ГПК України,
позивач вправі до прийняття рішення у
справі збільшити розмір позовних вимог
і копія такої заяви направлена
відповідачу цінним поштовим
відправленням за №824 (а.с.69,70), яке
отримано відповідачем згідно
відомостей з сайту Укрпошти 10.09.2014 - до
судового засідання (а.с.78).

Ухвалою господарського суду Київської
області від 12.09.2014, зважаючи на
погашення основного боргу, провадження
у даній справі в частині стягнення 153
485,10грн основної заборгованості
припинено на підставі п.11 ч.1 ст.80 ГПК
України.

Розгляд справи здійснено за
відсутності повноважного представника
відповідача з наступних пістав:

- копія ухвали від 18.08.2014 про порушення
провадження у даній справі, направлена
відповідачу рекомендованим поштовим
відправленням за адресою, яка вказана у
спеціальному витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців станом на
19.08.2014 (а.с.54), та отримана відповідачем
22.08.2014, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення № 865;

- відповідачем надано відзив на позов у
письмовому вигляді;

- клопотань про відкладення розгляду
справи від відповідача не надходило;

- матеріалів справи достатньо для
вирішення спору по суті.

Представник позивача позовні вимоги в
судовому засіданні 12.09.2014 підтримав в
частині стягнення втрат від інфляції,
процентів та пені з урахуванням
поданої заяви.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

07.06.2013 між сторонами у справі - ТОВ «АПК
«Бєлагросервіс» (далі - постачальник)
та Рокитнянською селищною радою (далі -
покупець) укладено договір № 1 (а.с.10-14,
далі - договір).

Укладений сторонами договір є
підставою для виникнення у його сторін
господарських зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань в
силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами договору, постачальник
зобов'язується поставити і передати у
власність покупця, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
тракторну техніку, а саме машину
прибиральну МК-320.ГАРАНТ (відвал
гідравлічний, щітка, МТЗ-320 (код
Державного класифікатора 016-2010-28.30.2
«трактори сільськогосподарські, інші»
(далі - товар) (п.1.1).

Відповідно до п. 1.3 договору асортимент,
номенклатура, кількість, строк
поставки, строк прийняття покупцем
товару, ціна за одиницю товару, умови та
порядок оплати товару погоджуються
сторонами у додатку №1 (специфікація)
до даного договору, який є його
невід'ємною частиною та укладається
окремо на кожну партію поставки товару.

Як визначено договором, покупець
зобов'язується оплачувати та приймати
товар від постачальника згідно своїх
заявок (п. 1.4 договору).

Відповідно до п. 3.2 договору загальна
сума договору становить 153 485,10грн з ПДВ.

За умовами договору, оплата товару
проводиться у безготівковій формі
шляхом перерахування грошових коштів
на поточний рахунок постачальника
після отримання товару на підставі
підписаної накладної та акту
прийому-передачі (п. 3.3 договору).

Відповідно до п. 9.1 договору даний
договір набирає чинності з моменту
його підписання та діє до 31.12.2013, але у
будь-якому випадку до завершення
розрахунків за даним договором.

07.06.2013 сторонами підписано
специфікацію №1 (додаток до договору
№1), відповідно до п. 4.1 якої сторони
погодили, що покупець зобов'язаний
перерахувати на поточний рахунок
постачальника вартість товару у
розмірі 153 485,10грн протягом 10 робочих
днів з моменту отримання товару на
підставі виставленого постачальником
рахунку-фактури та видаткової
накладної.

Як встановлено під час розгляду справи,
на виконання умов договору позивачем
поставлено відповідачу товар за
видатковою накладною № УК0002062 від
14.08.2013 на суму 153 485,10грн (а.с.17).

Товар прийнятий відповідачем, що
підтверджується видатковою накладною
№УК0002062 від 14.08.2013 (а.с.17), від імені
якого діяла особа, повноваження якої
діяти від імені відповідача
підтверджені довіреністю на отримання
матеріальних цінностей № 21 від 14.08.2013
(а.с.18), та актом приймання-передачі
транспортного засобу від 14.08.2014 (а.с.20).

Відповідачем після порушення
провадження у даній справі оплачено
поставлений товар у сумі 153 485,10грн, що
підтверджується платіжним дорученням
№ 2 від 28.08.2014, яке виконано установою
казначейства 29.08.2014, на суму 153 485,10грн
(а.с.76), а також випискою з банківського
рахунку позивача від 29.08.2014 (а.с.65).

У даній справі позивачем заявлено
вимоги щодо стягнення з відповідача
збитків від інфляції, процентів та
пені, які нараховані у зв'язку з
порушенням відповідачем строку
виконання зобов'язання з оплати
поставленого товару.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України,
що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи оплату товару лише 29.08.2014,
відповідачем допущено порушення
строку виконання зобов'язання, який
встановлено п.4.1 специфікації №1 до
договору, останнім днем якого є 29.08.2013,
оскільки товар отримано 14.08.2013 (десять
робочих днів)

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до п. 7.7 договору у разі
несплати вартості товару покупцем у
строк, встановлений п. 3.3 договору,
більш ніж на п'ять робочих днів,
покупець сплачує постачальнику пеню у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від вартості неоплаченої партії товару
за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

При цьому, штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання; пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Позивачем заявлені вимоги про
стягнення з відповідача 9 949,20грн пені
за період з 30.08.2013.2014 по 27.02.2014.

Однак, позивачем при здійсненні
розрахунку невірно визначено дату, з
якої пеня може бути нарахована.

Так, оскільки останнім днем оплати
товару є 29.08.2013, а пеня, як визначили
сторони у п. 7.7 договору, нараховується
у разі несплати товару більш ніж на
п'ять робочих днів, нарахування пені
могло бути здійснено не з 30.08.2013, як
заявив позивач, а з 06.09.2013 по 27.02.2014 (до
заявленої у позові дати.

Таким чином, розмір пені, який підлягає
стягненню, становить 9 566,54грн за період
з 06.09.2013 по 27.02.2014 (на суму боргу у
розмірі 153 485,10грн); у задоволенні вимог
про стягнення 382,26грн пені суд
відмовляє.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Отже, вимоги позивача про стягнення з
відповідача 4 591,94грн процентів за
преріод з 30.08.2013 (наступної за днем
прострочення дати) по 28.08.2014 (зважаючи
на те, що днем виконання платежу є
-29.08.2014) суд вважає обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню у
повному обсязі, оскільки їх розмір
обрахований правильно.

Вимоги позивача про стягнення з
відповідача 20 336,23 збитків від інфляції
за період з вересня 2013 року по липень 2014
року підлягають задоволенню частково,
оскільки, за розрахунком суду, розмір
збитків від інфляції за вказаний
період становить 20 260,03грн; у
задоволенні 76,20грн збитків від
інфляції суд відмовляє.

Відповідно до ст. 49 ГПК України,
судові витрати, понесені позивачем у
зв'язку з оплатою позову судовим
збором, підлягають частковому
відшкодуванню позивачу за рахунок
відповідача, пропорційно розміру
задоволених вимог, а також враховуючи
те, що основний борг пошагений після
порушення провадження у даній справі, у
звязку з чим витрати по сплаті судового
збору з основного боргу підлягають
покладенню на винну сторону -
відповідача у справі, а саме у розмірі 3
733,27грн. Також, з відповідача у справі в
доход державного бюджету підлягає
стягненню 24,70грн судового збору (із
збільшених вимог).

В судовому засіданні оголошена вступна
та резолютивна частини рішення; повне
рішення складено 16.09.2014.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Рокитнянської селищної
ради на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агропостачальна
компанія «Бєлагросервіс» 20 260,03грн
збитків від інфляції, 4591,94грн
процентів, 9566,54грн пені, а також 3 733,27 в
рахунок відшкодування витрат,
понесених на оплату позову судовим
збором.

3. В частині стягнення 76,20грн збитків
від інфляції та 382,26грн пені відмовити.

4. Стягнути з Рокитнянської селищної
ради в доход державного бюджету
України 24,70грн судового збору.

5. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
Ейвазова А.Р.