ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
16 тел. 235-24-26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2014 р.
Справа № 911/2789/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Лутак Т.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «АрселорМіттал
Пекеджінг Україна»до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кронпак»про стягнення 349 996, 86 грн.за
участю представників:

від позивача: Кушнір Р.О.

від відповідача: Бурлака С.О.

суть спору:

Позивач звернувся до господарського
суду з позовом про стягнення з
відповідача 349 996, 86 грн. штрафу за
договором поставки № L11-26 від 06.10.2011 р.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач посилається на невиконання
відповідачем своїх договірних
зобов'язань щодо прийняття партії
товару у травні 2013 року.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 08.07.2014 р. порушено
провадження у даній справі та
призначено її розгляд у судовому
засіданні на 18.08.2014 р.

18.08.2014 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
від позивача надійшло клопотання вих.
№ 305 від 15.08.2014 р. (вх. № 16775/14 від 18.08.2014 р.)
про залучення до матеріалів справи
витребуваних судом документів.

Присутній у судовому засіданні 18.08.2014 р.
представник відповідача надав суду
документи по справі та відзив на
позовну заяву вих. № 97 від 18.08.2014 р. (вх.
№ 16854/14 від 18.08.2014 р.).

У судовому засіданні 18.08.2014 р. судом,
відповідно до ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено перерву до 08.09.2014 р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 18.08.2014 р., за клопотанням
представника позивача, продовжено
строк розгляду спору у справі № 911/2789/14
на п'ятнадцять днів.

Присутній у судовому засіданні 08.09.2014 р.
представник позивача надав суду
документи по справі (вх. № 18605/14 від
08.09.2014 р.), повністю підтримав позовні
вимоги та просив суд їх задовольнити з
підстав викладених у позові.

Представник відповідача у судовому
засіданні 08.09.2014 р. надав суду документи
по справі (вх. № 18606/14 від 08.09.2014 р.) та
заперечив проти задоволення позову з
підстав викладених у його відзиві.

У судовому засіданні 08.09.2014 р.,
відповідно до ч. 2 ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, присутніх у судовому засіданні,
дослідивши докази та оцінивши їх в
сукупності, суд

встановив:

06.10.2011 р. між сторонами укладено договір
поставки № L11-26, за умовами якого
позивач зобов'язався поставити
відповідачу жерсть ЕЖК листову (надалі
- товар), а відповідач - прийняти і
оплатити даний товар по номенклатурі
та кількості, вказаній у специфікації,
у порядку передбаченому умовами
договору.

Відповідно до п. 2.1 договору поставка
товару здійснюється на умовах EXW - склад
позивача с. Салгани,
Білгород-Дністровський район (INCOTERMS-2000).
Однак умови кожної окремої партії
можуть бути змінені згідно з
домовленістю сторін, та вказані у
специфікаціях, укладених до кожної
окремої поставки.

Згідно з п. 2.2 договору, договір набуває
чинності з дати його підписання
сторонами та діє до 31 грудня 2012 року у
частині замовлення і поставки товару, а
в частині розрахунків - до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що
поставка товару здійснюється
позивачем окремими партіями протягом
дії цього договору та на підставі
належним чином оформлених та
надісланих позивачу замовлень і
підписаних сторонами специфікацій, які
є невід'ємними частинами цього
договору.

Відповідно до п. 8.1 договору позивач
зобов'язаний поставити товар
відповідачу на умовах даного договору.

Згідно з п. 8.2 договору відповідач
зобов'язаний: прийняти поставлений
товар, крім випадків, коли він має право
вимагати заміни товару або право
відмови від договору; оплачувати товар
згідно з умовами визначеними у цьому
договорі та в специфікаціях, що є
невід'ємною частиною цього договору;
виконувати інші зобов'язання, що
передбачені цим договором та
законодавством.

Пунктом 13.3 договору передбачено, що цей
договір може бути доповнений або
змінений за згодою сторін у письмовій
формі, якщо інший порядок зміни умов не
передбачено договором.

Додатковою угодою № 1 до договору
поставки № L11-26 від 06.10.2011 р. сторони
погодили викласти п. 2.2 договору у
наступній редакції: « 2.2 Договір
набуває чинності з дати його
підписання сторонами та діє до 31 грудня
2013 року у частині замовлення і поставки
товару, а в частині розрахунків - до
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що між
сторонами були підписані специфікації
до договору поставки № L11-26 від 06.10.2011 р.,
а саме: специфікація № 1 від 12.10.2011 р.,
специфікація № 2 від 09.12.2011 р.,
специфікація № 3 від 20.01.2012 р.,
специфікація № 4 від 12.02.2013 р.,
специфікація № 5 від 13.03.2013 р.,
специфікація № 6 від 28.03.2013 р. та
специфікація № 7 від 01.04.2013 р.

25.04.2013 р. між сторонами було укладено
додаткову угоду № 2 до договору
поставки № L11-26 від 06.10.2011 р., відповідно
до п. 1 якої позивач взяв на себе
зобов'язання поставити відповідачу
жерсть ЕЖК листову (надалі - товар),
кількість якої становить: травень - 151
т.; червень - 150 т.; липень - 120 т.; серпень -
120 т.; вересень - 120 т. Загалом: 661 тонн у
порядку передбаченому умовами цього
договору.

Згідно з п. 2 додаткової угоди № 2 строк
поставки партії товару: протягом 4
робочих днів з моменту внесення
відповідачем 20 % передплати за кожну
окрему партію товару.

Пунктом 2.1 додаткової угоди № 2
передбачено, що кінцевий строк
прийняття загальної кількості товару,
обумовленого цією додатковою угодою - 30
вересня 2013 року.

Відповідно до п. 2.2 додаткової угоди № 2
за порушення термінів прийняття
загальної кількості товару,
передбачених п. 2.1 цієї додаткової
угоди, відповідач зобов'язаний
сплатити позивачу штраф у розмірі 20 %
від вартості неприйнятого вчасно
товару.

Згідно з п. 3 додаткової угоди № 2 умови
оплати: 20 % передплата протягом 3
календарних днів з дати підписання
підтвердження замовлення на кожну
окрему партію товару; 80 % підлягає
оплаті впродовж 90 календарних днів з
дати відвантаження партії товару.

Пунктом 4 додаткової угоди № 2
передбачено, що умови поставки: EXW -
склад позивача с. Салгани,
Білгород-Дністровський район (INCOTERMS-2010).

Відповідно до п. 5 додаткової угоди № 2
відповідач зобов'язався прийняти та
оплатити товар, узгоджений у цій
додатковій угоді, яка є невід'ємною
частиною договору, згідно строків
обумовлених у п.п. 1, 2.1 цієї додаткової
угоди.

Позивач стверджує, що відповідач не
виконав своїх зобов'язань щодо
прийняття партії товару у травні 2013
року відповідно до умов додаткової
угоди № 2, що є підставою для
застосування до останнього штрафних
санкцій, передбачених п. 2.2 додаткової
угоди № 2 до договору поставки № L11-26
від 06.10.2011 р., у зв'язку з чим позивач
звернувся з даним позовом до суду.

Відповідач, заперечуючи проти позову,
зазначає, що у травні 2013 року позивач
передав (поставив), а відповідач
прийняв 277, 59 тонн товару, що на 126, 59 тонн
більше ніж передбачено п. 1 додаткової
угоди № 2. На підтвердження зазначеного
відповідачем надано до суду акт звірки
взаємних розрахунків станом за період
січень 2013 року - листопад 2013 року,
підтвердження замовлення № 3135 від
08.05.2013 р., № 3136 від 08.05.2013 р., № 3152 від
17.05.2013 р., № 3161 від 22.05.2013 р., рахунки на
оплату № 647 від 08.05.2013 р., № 648 від 08.05.2013
р., № 693 від 16.05.2013 р., № 734 від 22.05.2013 р., №
755 від 23.05.2013 р., № 794 від 28.05.2013 р., № 820 від
29.05.2013 р., № 830 від 30.05.2013 р., видаткові
накладні № 721 від 13.05.2013 р., № 756 від
16.05.2013 р., № 758 від 16.05.2013 р., № 761 від 17.05.2013
р., № 807 від 22.05.2013 р., № 819 від 23.05.2013 р., №
852 від 28.05.2013 р., № 870 від 29.05.2013 р., № 883 від
30.05.2013 р.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вказані вимоги позивача не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 267 Господарського
кодексу України строки поставки
встановлюються сторонами в договорі з
урахуванням необхідності ритмічного
та безперебійного постачання товарів
споживачам, якщо інше не передбачено
законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк товар у власність покупця для
використання його у підприємницькій
діяльності або в інших цілях, не
пов'язаних з особистими, сімейними,
домашніми або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу
України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 662 Цивільного кодексу України
передбачено, що продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, визначений
договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 663 Цивільного кодексу
України продавець зобов'язаний
передати товар покупцеві у строк,
встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо зміст договору
не дає змоги визначити цей строк, -
відповідно до положень статті 530 цього
Кодексу.

Згідно з ст. 664 Цивільного кодексу
України обов'язок продавця передати
товар покупцеві вважається виконаним у
момент: вручення товару покупцеві, якщо
договором встановлений обов'язок
продавця доставити товар; надання
товару в розпорядження покупця, якщо
товар має бути переданий покупцеві за
місцезнаходженням товару. Договором
купівлі-продажу може бути встановлений
інший момент виконання продавцем
обов'язку передати товар.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 173 Господарського кодексу
України передбачено, що один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Стаття 193 Господарського кодексу
України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частина друга цієї ж статті передбачає,
що кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського
кодексу України не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 253 Цивільного кодексу України
передбачено, що перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання умов договору сторонами у
травні 2013 року було підписано наступні
підтвердження замовлення № 3135 від
08.05.2013 р., № 3136 від 08.05.2013 р., № 3152 від
17.05.2013 р., № 3161 від 22.05.2013 р. на загальну
кількість поставки товару 344 тонни.

В подальшому позивачем було виставлено
відповідачу у травні 2013 року рахунки на
оплату товару № 647 від 08.05.2013 р., № 648 від
08.05.2013 р., № 693 від 16.05.2013 р., № 734 від 22.05.2013
р., № 755 від 23.05.2013 р., № 794 від 28.05.2013 р., №
820 від 29.05.2013 р., № 830 від 30.05.2013 р., а
відповідачем, на виконання п. 3
додаткової угоди № 2, було здійснено
передоплату у розмірі 199 335, 96 грн., що
підтверджується наявним у матеріалах
справи платіжним дорученням № 0737 від
08.05.2013 р.

Згідно з п. 2 додаткової угоди № 2 строк
поставки партії товару: протягом 4
робочих днів з моменту внесення
відповідачем 20 % передплати за кожну
окрему партію товару.

Пунктом 2.1 додаткової угоди № 2
передбачено, що кінцевий строк
прийняття загальної кількості товару,
обумовленого цією додатковою угодою - 30
вересня 2013 року.

Так, відповідно до наявних у матеріалах
справи видаткових накладних, а саме: №
721 від 13.05.2013 р., № 756 від 16.05.2013 р., № 758 від
16.05.2013 р., № 761 від 17.05.2013 р., № 807 від 22.05.2013
р., № 819 від 23.05.2013 р., № 852 від 28.05.2013 р., №
870 від 29.05.2013 р., № 883 від 30.05.2013 р.,
позивачем було поставлено, а
відповідачем прийнято у травні 2013 року
277, 59 тонн товару.

Статтею 664 Цивільного кодексу України
передбачено, що обов'язок продавця
передати товар покупцеві вважається
виконаним у момент: надання товару в
розпорядження покупця, якщо товар має
бути переданий покупцеві за
місцезнаходженням товару. Договором
купівлі-продажу може бути встановлений
інший момент виконання продавцем
обов'язку передати товар.

Пунктом 6.3 договору передбачено, що
товари розглядаються як поставлені
однією стороною та одержані другою
стороною відповідно до кількості
транспортних упаковок, кількості
листів в кожному, ваги нетто та ваги
брутто, вказаних у транспортних
документах.

Відповідно до п. 6.5 договору протягом 10
календарних днів після поставки,
позивач надсилає поштою оригінали
наступних документів (копії повинні
бути відправлені факсом на наступний
робочий день після поставки товару):
оригінал рахунку; оригінал видаткової
накладної; оригінал податкової
накладної.

Суд звертає увагу, що наявні у
матеріалах справи видаткові накладні
підписані та скріплені печатками
сторін, а тому, враховуючи п. 6.5
договору, є первинними документами, які
підтверджують факт поставки позивачем
та прийняття відповідачем товару за
договором поставки № L11-26 від 06.10.2011 р.

Згідно з п. 1 додаткової угоди № 2
кількість товару, що повинна бути
поставлена в травні 2013 року становить -
151 тонна.

Відповідно до вищезазначених
видаткових накладних відповідачем за
договором поставки № L11-26 від 06.10.2011 р. у
травні 2013 року було прийнято товар у
кількості 277, 59 тонн, що перевищує ту
норму поставки, яка передбачена п. 1
додаткової угоди № 2, і в свою чергу,
вважається доказом належного
виконання відповідачем свого обов'язку
щодо прийняття товару.

Таким чином, позивачем належними та
допустимими доказами не доведено суду
факту невиконання відповідачем своїх
зобов'язань щодо прийняття партії
товару у травні 2013 року відповідно до
умов додаткової угоди № 2, що може бути
підставою для застосування до
останнього штрафних санкцій,
передбачених п. 2.2 додаткової угоди № 2
до договору поставки № L11-26 від 06.10.2011 р.

З огляду на вищевикладене, суд вважає,
що вимоги позивача про стягнення з
відповідача 349 996, 86 грн. штрафу за
договором поставки № L11-26 від 06.10.2011 р. є
недоведеними належними та допустимими
доказами, необґрунтованими та такими,
що не підлягають задоволенню.

Судовий збір, відповідно приписів ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладається судом на
позивача.

Враховуючи вищезазначене та керуючись
ст.ст. 32-34, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Дане рішення набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги відповідно до ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України та може бути оскаржене в
порядку, передбаченому чинним
законодавством України.

Повне рішення складено: 12.09.2014 р.

Суддя
Т.В. Лутак