ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2014 р.
Справа № 920/813/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Камишева Л.М., суддя
Пелипенко Н.М. , суддя Черленяк М.І.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників:

позивача: Корсун Г.А., довіреність № 856
від 17 липня 2014 року (після перерви не
з'явився);

відповідача:

Джека Г.В., довіреність бн від 01 вересня
2014 року (після перерви не з'явився),
Миргород В.В., довіреність бн від 10
вересня 2014 року;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх.
№2027С/1-6) на рішення господарського суду
Сумської області від 26 червня 2014 року у
справі №920/813/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лубенський молочний
завод", м. Лубни, Полтавська область

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Союзпартнер -
Північ", м. Суми

про стягнення 21 836 грн. 40 коп.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської
області від 26 червня 2014 року у справі
№920/813/14 (суддя Зайцева І.В.) позов
задоволено повністю. Стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Союзпартнер - Північ"
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лубенський молочний
завод" 21 836,40 грн. заборгованості та 1
827,00 грн. судового збору.

Відповідач з рішенням місцевого
господарського суду не погодився,
подав до Харківського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу,
в якій просить рішення господарського
суду Сумської області від 26 червня 2014
року у справі №920/813/14 скасувати та
прийняти нове рішення, яким в позові
відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги
відповідач посилається на те, що
рішення суду першої інстанції прийнято
при неповному з'ясуванні обставин
справи, з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Свої вимоги обґрунтовує, тим, що в
матеріалах справи відсутні докази, які
б підтверджували заборгованість
відповідача перед позивачем, зокрема,
відсутні довіреності на отримання
товарно-матеріальних цінностей.
Видаткові накладні, які були надані
позивачем до суду першої інстанції,
складені з порушеннями Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», що не дають
можливість ідентифікувати особу, яка
отримала товар.

02 вересня 2014року через канцелярію
Харківського апеляційного
господарського суду представником
позивача було надано відзив на
апеляційну скаргу відповідача (вх.7169).

Позивач вважає, що рішення
Господарського суду Сумської області
прийняте у відповідності до вимог
чинного законодавства України,
враховані всі фактичні обставини
справи, в межах наданих суду
повноважень, та вірно застосовані як
норми процессуального так і
матеріального права. Судом першої
інстанції надано належну оцінку всім
доказам, грунтуючись на повному та
об'єктивному розгляді всіх обставин в
їх сукупності. Просить рішення
Господарського суду Сумської області
від 26 червня 2014 року у справі №920/813/14
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Розпорядженням секретаря судової
палати №1 Харківського апеляційного
господарського суду від 01 вересня 2014
року, у зв'язку із відпусткою судді
Медуниці О.Є., для розгляду справи №
920/813/14 сформовано колегію суддів у
складі: головуючий суддя Камишева Л.М.,
суддя Пелипенко Н.М., суддя Черленяк М.І.

В судовому засіданні від 02 вересня 2014
року для забезпечення необхідних умов
для встановлення фактичних обставин
справи та для проведеннями сторонами
звірки взаєморозрахунків була
оголошена перерва до 11 вересня 2014 року.

Представники сторін вимоги суду щодо
звірки розрахунків не виконали.

Представник відповідача у судовому
засіданні 11 вересня 2014 року підтримав
апеляційну скаргу, просив її
задовольнити у повному обсязі.

Позивач в судове засідання після
перерви свого представника не
направив, про час та місце судового
розгляду справи був повідомлений
належним чином.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши в судовому засіданні
представника відповідача, перевіривши
правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також повноту встановлення
обставин справи та відповідність їх
наданим доказам, розглянувши справу у
відповідності до вимог статті 101
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Союзпартнер -
Північ", м. Суми підлягає задоволенню, а
рішення місцевого господарського суду
- скасуванню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів справи, 1
лютого 2010 року між Відкритим
акціонерним товариством "Лубенський
молочний завод" та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Союзпартнер - Північ", м. Суми укладений
договір поставки товарів на умовах
дистрибуції № 73, в порядку та на умовах
якого, позивач зобов'язується
виготовляти та систематично
поставляти відповідачеві товар, а
останній в свою чергу прийняти та
своєчасно оплатити товар (т.1 а.с. 8-12).

В зв'язку із закінченням терміну дії
цього Договору, 1 січня 2011 року між тими
ж сторонами був укладений договір № 54,
відповідно до якого, в порядку та на
умовах, визначених цим договором,
позивач зобов'язується виготовляти та
систематично поставляти відповідачеві
товар, а останній в свою чергу прийняти
та своєчасно оплатити товар (т.1 а.с. 13-17).

У зв'язку зі зміною
організаційно-правової форми, шляхом
реорганізації Відкрите акціонерне
товариство "Лубенський молочний завод"
перетворилось на Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Лубенський молочний завод".

В обґрунтування позовних вимог,
позивач зазначив, що ним на виконання
умов укладеного договору, поставлено
відповідачеві молочну продукцію, про
що свідчать видаткові накладні: № 15560
від 01.02.2011 року, № 29513 від 01.11.2011 року, №
29514 від 01.11.2011 року, № 29512 від 02.11.2011 року,
№ 29745 від 03.11.2011 року, № 29746 від 03.11.2011
року, № 15747 від 06.11.2011 року, № 15748 від
06.11.2011 року, № 29940 від 06.11.2011 року, № 29941
від 06.11.2011 року, № 29943 від 06.11.2011 року, №
15749 від 07.11.2011 року, № 29942 від 07.11.2011 року,
№ 15867 від 08.11.2011 року, № 30254 від 08.11.2011
року, № 30268 від 08.11.2011 року, № 30272 від
09.11.2011року, № 30519 від 10.11.2011 року, № 15972
від 10.11.2011 року, № 30516 від 10.11.2011 року, №
16050 від 13.11.2011 року, № 30786 від 13.11.2011 року,
№ 30787 від 13.11.2011 року, № 30789 від 13.11.2011
року, № 30790 від 14.11.2011 року, № 16164 від
15.11.2011 року, № 16165 від 15.11.2011 року, № 31099
від 15.11.2011 року, № 31097 від 15.11.2011 року, №
16249 від 17.11.2011 року, № 16250 від 17.11.2011року,
№ 31353 від 17.11.2011 року, № 31357 від 17.11.2011
року, № 16348 від 20.11.2011 року, № 31611 від
20.11.2011 року, № 31613 від 20.11.2011 року, № 31617
від 20.11.2011 року, № 31614 від 21.11.2011 року, №
16349 від 21.11.2011 року (т.1 а.с. 45-48, 54, 57, 58, 59-67,
71-73, 75-79, 82-85, 88-91, 95-97, 101).

Згідно з пунктом 3.7 Договору № 73 від 01
лютого 2010 року, оплата відповідачем за
отриманий товар здійснюється шляхом
перерахування грошових коштів на
рахунок позивача або внесення грошових
коштів готівкою з відстрочкою оплати 4
календарних дні. Днем оплати за кожну
окрему партію товару вважається день
отримання грошових коштів за цю партію
товару позивачем.

За договором поставки товарів на
умовах дистрибуції № 54 від 01 січня 2011
року, оплата відповідачем за отриманий
товар здійснюється шляхом
перерахування грошових коштів на
рахунок позивача або внесення грошових
коштів готівкою з відстрочкою оплати 5
календарних днів. Днем оплати за кожну
окрему партію товару вважається день
отримання грошових коштів за цю партію
товару позивачем (пункт 3.7 Договору).

20 лютого 2013 року позивачем було
направлено на адресу відповідача
досудове попередження, згідно якому
позивач просить погасити
заборгованість у розмірі 37836,40 грн. в
рахунок погашення боргу за договором
№73 від 01 лютого 2010 року.

Приймаючи оскаржуване рішення,
місцевий господарський суд виходив з
того, що відповідач порушив взяті на
себе зобов'язання та всупереч умовам
укладених договорів між сторонами не
оплатив в повному обсязі вартість
товару, у зв'язку з чим у нього виникла
заборгованість перед позивачем, з
урахуванням її часткового погашення в
сумі 21 836,40 грн.

Застосовуючи до спірних правовідносин
приписи статей 526, 530, 610, 629 Цивільного
кодексу України та статті 193
Господарського кодексу України,
господарський суд першої інстанції
дійшов висновку про задоволення
позовних вимог у повному обсязі на суму
21 836,40 грн.

Однак, колегія суддів з даним висновком
суду першої інстанції погодитись не
може, зважаючи на таке.

Згідно статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

В силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

При цьому, статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Зобов'язанням, відповідно до пунктів 1, 2
статті 509 Цивільного кодексу України, є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послуги, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України.

Пункт 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлює, що зобов'язання має
ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону та
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання відповідно до
вимог, що у певних вимогах звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містить ст. 526
Цивільного кодексу України.

Відповідно до умов укладених між
сторонами Договорів позивач
(далі-Постачальник) зобов'язується
поставити відповідачу (далі-Покупцю)
молочну продукцію, а відповідач в свою
чергу зобов'язується прийняти та
оплатити товар на умовах Договору
(пункт 1.1.).

Загальний обсяг товару, що
поставляється за цими Договорами,
визначається згідно виробничих
потужностей Постачальника, його
можливостей по сировині та погодженого
Сторонами орієнтовного об'єму
реалізації в тонах, асортиментного
плану продажів в тонах (Додаток 1 та
Додаток 1-А до договору № 54 від 01 січня
2011 року).

Згідно з пунктом 2.1 Договору № 54
поставка товару здійснюється окремими
партіями згідно попереднього
замовлення відповідальної особи
Покупця, направленого у відділ збуту
Постачальника не пізніше за 48 годин до
дати поставки телефонограмою,
факсимільним зв'язком, поштою або
електронною поштою.

Асортимент та кількість, товару
остаточно погоджуються сторонами під
час виписки товарно-транспортних
накладних (пункт 2.3. Договорів).

Сторони домовились, що приймання
товару за кількістю і якістю
здійснюється повноваженим
представником Покупця відповідно до
Інструкції П-6, П-7 під час завантаження
товару на автомашину Покупця.
Повноважним представником Покупця є
його експедитор, а в разі його
відсутності - водій автомашини
Продавця. У випадку, коли товар
перевозиться транспортом
Постачальника, приймання товарів за
кількістю і якістю здійснюється під
час розвантаження автомашини в складі
покупця відповідальною особою за
участю представника Постачальника
(пункт 5.3 Договору поставки від 01 січня
2011 року №54).

Відповідно до пункту 11 Інструкції про
порядок приймання продукції
виробничо-технічного призначення і
товарів народного споживання по
кількості (П-6), приймання товарів мають
право здійснювати робітники
отримувача (покупця), уповноважені на
то керівництвом
підприємства-отримувача, і ці
працівники повинні відноситись до
категорії матеріально-відповідальних
осіб. До договорів повинні бути додані
розписки матеріально-відповідальних
осіб, що вони ознайомлені з Правилами
приймання товарів за їх особистими
підписами. Відпуск
товарно-матеріальних цінностей
покупцям або передача їх безоплатно
здійснюється підприємствами тільки на
підставі доручень отримувачів
(покупців).

Порядок використання доручень
регулюється Наказом Мінфіну України №
99 від 1 травня 1996 року «Про затвердження
Інструкції про порядок реєстрації
виданих, повернутих та використаних
доручень на отримання цінностей
(зареєстроване у Мін'юсті України 12
червня 1996 року №293/1318). Пунктом 2
Інструкції визначено, що сировина,
матеріали, паливо, запчастини, інвентар
та інші товарно-матеріальні цінності, а
також нематеріальні активи, грошові
документи і цінні папери відпускаються
покупцям або передаються безоплатно
тільки за довіреністю одержувача.

Відповідно до вимог вказаної
Інструкції забороняється відпускати
товар у разі пред'явлення доручення,
яке видано з порушенням встановленого
порядку заповнення, тим більше, зовсім
без доручень.

Довіреність на одержання цінностей є
первинним документом, що фіксує
рішення уповноваженої особи
(керівника) підприємства про
уповноваження конкретної фізичної
особи одержати для підприємства
визначені перелік та кількість
цінностей. Без довіреності не може бути
створено інший первинний документ -
накладну-вимогу, товарно-транспортну
накладну, який є дозволом для
здійснення господарської операції з
відпуску цінностей і відповідно до ст. 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
підставою для її бухгалтерського
обліку. Разом з цим, згідно вказаної
статті, первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій та повинні бути
складені під час здійснення цієї
операції, а якщо це неможливо -
безпосередньо після її закінчення. Для
контролю та впорядкування оброблення
даних на підставі первинних документів
можуть складатися зведені облікові
документи.

В статті 1 цього Закону встановлено,
що первинний документ - це документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення. Кожною стороною
(підприємством), що брала участь у
здійсненні господарської операції,
мають бути отримані первинні документи
для записів у регістрах
бухгалтерського обліку, інформація в
яких ідентично засвідчує зміст
господарської операції. Первинні
документи складаються на бланках
типових форм, затверджених
Міністерством статистики України, а
також на бланках спеціалізованих форм,
затверджених міністерствами і
відомствами України.

З матеріалів справи вбачається, що в
копіях видаткових накладних № 15560 від
01.02.2011 року, № 29513 від 01.11.2011 року, № 29514
від 01.11.2011 року, № 29512 від 02.11.2011 року, №
29745 від 03.11.2011 року, № 29746 від 03.11.2011 року,
№ 15747 від 06.11.2011 року, № 15748 від 06.11.2011
року, № 29940 від 06.11.2011 року, № 29941 від
06.11.2011 року, № 29943 від 06.11.2011 року, № 15749
від 07.11.2011 року, № 29942 від 07.11.2011 року, №
15867 від 08.11.2011 року, № 30254 від 08.11.2011 року,
№ 30268 від 08.11.2011 року, № 30272 від
09.11.2011року, № 30519 від 10.11.2011 року, № 15972
від 10.11.2011 року, № 30516 від 10.11.2011 року, №
16050 від 13.11.2011 року, № 30786 від 13.11.2011 року,
№ 30787 від 13.11.2011 року, № 30789 від 13.11.2011
року, № 30790 від 14.11.2011 року, № 16164 від
15.11.2011 року, № 16165 від 15.11.2011 року, № 31099
від 15.11.2011 року, № 31097 від 15.11.2011 року, №
16249 від 17.11.2011 року, № 16250 від 17.11.2011року,
№ 31353 від 17.11.2011 року, № 31357 від 17.11.2011
року, № 16348 від 20.11.2011 року, № 31611 від
20.11.2011 року, № 31613 від 20.11.2011 року, № 31617
від 20.11.2011 року, № 31614 від 21.11.2011 року, №
16349 від 21.11.2011 року, які надані позивачем
в обґрунтування його вимог по
стягненню заборгованості, містяться
підписи отримувача товару, але
відсутні докази, що накладні
підписувала уповноважена особа
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Союзпартнер -
Північ".

Крім іншого, в зазначених вище
накладних відсутня печатка
відповідача.

Крім того, в матеріалах справи відсутні
довіреності на отримання товару для
підтвердження повноважень у осіб, які
підписували відповідні накладні.

Про відсутність таких довіреностей не
заперечували сторони при розгляді
даної справи в суді апеляційної
інстанції.

З огляду на вищезазначене, колегія
суддів вважає, що позивачем не
доведений факт передачі продукції
уповноваженим особам відповідача.

Відповідно до приписів статей 4-7, 43
Господарського процесуального кодексу
України судові рішення приймаються
судом за результатом обговорення усіх
обставин справи та за умови здійснення
за своїм внутрішнім переконанням
оцінки доказів, що ґрунтуються на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
помилково прийняв як належні докази
поставки товару відповідачу видаткові
накладні (т.1 а.с. 45-48, 54, 57, 58, 59-67, 71-73, 75-79,
82-85, 88-91, 95-97, 101), оскільки у вказаних
накладних не міститься прізвище особи,
що отримала товар, його довіреності,
або інших доказів того, що вказана
особа уповноважена на його одержання
від позивача.

У процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними в справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу та не зв'язаний, при
розгляді апеляційної скарги її
доводами.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду, відповідно до
статті 101 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів вважає за потрібне
зазначити.

В порушення пункту 2.1 та 2.2. Договору від
01 січня 2011 року №54 позивачем не було
надано до суду відповідної заявки
відповідача або дозволу на поставку
товару та матеріалів відповідного
замовлення, в тому числі і погодженого
позивачем, оскільки вказаними пунктами
передбачено, що поставка товару
здійснюється окремими партіями згідно
попереднього замовлення
відповідальної особи Покупця, не
пізніше ніж за 48 годин до дати поставки,
а Постачальник підтверджує
телефонограмою отримання і подальше
виконання замовлення в повному обсязі
і асортименті.

Більш того, наявні в матеріалах справи
платіжні доручення, які позивач надав в
підтвердження своїх вимог в якості
доказу проведеної відповідачем
часткової оплати за Договором № 54 від 01
січня 2011 року (т. 1 а.с. 199-245), не
підтверджують, саме за який товар та у
відповідь на яку конкретну заявку були
перераховані зазначені грошові кошти,
тому вони не можуть вважатись належним
доказом у справі у розумінні статей 33-36
Господарського процесуального кодексу
України. Вказані дані позивачем не
спростовані.

Таким чином, переглядаючи оскаржуване
рішення суду першої інстанції та
оцінивши надані сторонами до справи
матеріали, колегія суддів дійшла
висновку, що всупереч вимог статті 33
Господарського процесуального кодексу
України, в силу вимог якої обов'язок
доказування законодавчо покладений на
сторони, позивачем не було надано суду
жодних доказів на підтвердження його
позовних вимог, у зв'язку з чим фактично
не доведено їх підставність, а доводи
апеляційної скарги знайшли своє
підтвердження наявними у справі
доказами.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що при прийнятті оскаржуваного
рішення місцевий господарський суд не
забезпечив дотримання вимог чинного
законодавства щодо всебічного, повного
та об'єктивного дослідження усіх
фактичних обставин справи, зв'язку з
чим апеляційна скарга відповідача
підлягає задоволенню, а рішення
господарського суду Сумської області
від 26 червня 2014 року по справі № 920/813/14 -
скасуванню.

Задовольняючи вимоги апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за
необхідне стягнути з позивача на
користь відповідача судовий збір,
сплачений останнім за подачу
апеляційної скарги.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 2
статті 103, пунктом 1 частини першої
статті 104, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України, судова
колегія

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Союзпартнер - Північ", м. Суми
задовольнити.

Рішення господарського суду Сумської
області від 26 червня 2014 року у справі
№920/813/14 скасувати.

Прийняте нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лубенський молочний
завод", м. Лубни, Полтавська область (37500,
Полтавська область, м. Лубни, вул.
Індустріальна, 2, код 00446813) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Союзпартнер -
Північ", м. Суми (40007, м. Суми, вул.
Миргородська, 6, код 36898438) судовий збір у
розмірі 913,50 грн.

Доручити господарському суду Сумської
області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня
прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцятиденного строку.

Повна постанова складена 16.09.2014р.

Головуючий суддя
Камишева Л.М.

Суддя
Пелипенко Н.М.

Суддя
Черленяк М.І.