м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/9940/14 08.09.14

Суддя Отрош І.М., розглянувши матеріали
справи

За первісним позовом Державного
підприємства "Державний
автотранспортний науково-
дослідний і проектний інститут"
доТовариства з обмеженою
відповідальністю "Арсенал
Телекомбуд"простягнення 79107 грн. 24
коп.та за зустрічним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Арсенал
Телекомбуд"доДержавного підприємства
"Державний автотранспортний
науково-дослідний і проектний
інститут"провизнання договору
недійснимПредставники:від позивача
(відповідача за зустрічним позовом):
Костів Г.Т. - представник за довіреністю
№ 2 від 14.01.2014 Якименко В.П. - представник
за довіреністю № 14 від 12.06.2014
Макаренкова Л.О. - представник за
довіреністю № 10 від 16.07.2014
Дунаєвський М.В. - представник за
довіреністю № 18 від 08.09.2014від
відповідача (позивача за зустрічним
позовом): Клименко М.С. -
представник за довіреністю № 1 від
11.06.2014

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

23.05.2014 до Господарського суду міста
Києва надійшла позовна заява
Державного підприємства "Державний
автотранспортний науково-дослідний і
проектний інститут" з вимогами до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Арсенал Телекомбуд"
про стягнення заборгованості за
договором про відшкодування ДП
"ДЕРЖАВТОТРАНСНДІПРОЕКТ" витрат на
утримання приміщень, які знаходяться у
власності ТОВ "Арсенал Телекомбуд"
приміщення спільного користування та
прибудинкової території Товариством з
обмеженою відповідальністю "Арсенал
Телекомбуд" № 02-К від 01.01.2013 у розмірі
79107 грн. 24 коп., в тому числі: 67954 грн 74
коп. основного боргу, 3299 грн 17 коп. пені,
3829 грн 50 коп. штрафу, 3752 грн 67 коп.
інфляційних втрат та 271 грн 16 коп. 3 %
річних.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідач в
порушення норм чинного законодавства
України та укладеного договору про
відшкодування ДП
"ДЕРЖАВТОТРАНСНДІПРОЕКТ" витрат на
утримання приміщень, які знаходяться у
власності ТОВ "Арсенал Телекомбуд"
приміщення спільного користування та
прибудинкової території Товариством з
обмеженою відповідальністю "Арсенал
Телекомбуд" № 02-К від 01.01.2013 не виконав
взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з
чим в останнього виникла
заборгованість у розмірі 67954 грн 74 коп.,
крім того у зв'язку з неналежним
виконання зобов'язань за договорами
відповідачу нараховано пеню у розмірі
3299 грн 17 коп., штраф у розмірі 3829 грн 50
коп., 3 % річних у розмірі 271 грн 16 коп. та
інфляційних втрат у розмірі 3752 грн 67
коп. за прострочення виконання
зобов'язання за договором про
відшкодування ДП
"ДЕРЖАВТОТРАНСНДІПРОЕКТ" витрат на
утримання приміщень, які знаходяться у
власності ТОВ "Арсенал Телекомбуд"
приміщення спільного користування та
прибудинкової території Товариством з
обмеженою відповідальністю "Арсенал
Телекомбуд" № 02-К від 01.01.2013, за період
прострочення з 21.02.2014 по 31.05.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 26.05.2014 порушено провадження у
справі № 910/9940/14 та справу призначено до
розгляду на 16.06.2014.

16.06.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшли документи на
виконання вимог ухвали суду.

У відповідності до статті 77
Господарського процесуального кодексу
України, для дослідження та оцінки
доказів по справі у судовому засіданні
16.06.2014 оголошено перерву до 07.07.2014.

20.06.2014 до Господарського суду міста
Києва від відповідача надійшло
клопотання про фіксування судового
процесу з допомогою
звукозаписувального технічного засобу
та колегіальний розгляд справи.

20.06.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва
надійшла зустрічна позовна заява у
справі № 910/9940/14 Товариства з обмеженою
відповідальністю "Арсенал Телекомбуд"
з вимогами до Державного підприємства
"Державний автотранспортний
науково-дослідний і проектний
інститут" про визнання недійсним
договору про відшкодування ДП
"ДЕРЖАВТОТРАНСНДІПРОЕКТ" витрат на
утримання приміщень, які знаходяться у
власності ТОВ "Арсенал Телекомбуд"
приміщення спільного користування та
прибудинкової території Товариством з
обмеженою відповідальністю "Арсенал
Телекомбуд" № 02-К від 01.01.2013.

Свої зустрічні позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що укладений
сторонами договір про відшкодування ДП
"ДЕРЖАВТОТРАНСНДІПРОЕКТ" витрат на
утримання приміщень, які знаходяться у
власності ТОВ "Арсенал Телекомбуд"
приміщення спільного користування та
прибудинкової території Товариством з
обмеженою відповідальністю "Арсенал
Телекомбуд" № 02-К від 01.01.2013 не
відповідає нормам чинного
законодавства України, суперечить
актам цивільного законодавства
України, а саме положення договору не
відповідають положенням типового
договору на надання
житлово-комунальних послуг,
затверджених Кабінетом міністрів
України.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.06.2014 прийнято до розгляду
зустрічну позовну заяву Товариства з
обмеженою відповідальністю "Арсенал
Телекомбуд" до Державного підприємства
"Державний автотранспортний
науково-дослідний і проектний
інститут" про визнання договору
недійсним для спільного розгляду з
первісним позовом Державного
підприємства "Державний
автотранспортний науково-дослідний і
проектний інститут" до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Арсенал
Телекомбуд" про стягнення 79107 грн. 24 коп.

07.07.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача (відповідача за зустрічним
позовом) надійшов відзив на позовну
заяву.

Розпорядження заступника голови
Господарського суду міста Києва від
07.07.2014 справу № 910/9940/14 передано на
розгляд судді Головіній К.І., у зв'язку з
перебуванням судді Отрош І.М. на
лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 07.07.2014 (суддя Головіна К.І.)
справу № 910/9940/14 прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 21.07.2014.

Розпорядженням заступника голови
Господарського суду міста Києва від
10.07.2014 справу № 910/9940/14 передано на
розгляд судді Отрош І.М., у зв'язку з
виходом судді Отрош І.М. з лікарняного.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.07.2014 (суддя Отрош І.М.) справу
№ 910/9940/14 прийнято до провадження.

21.07.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача (відповідача за зустрічним
позовом) надійшли додаткові документи
по справі, відзив на зустрічну позовну
заяву.

У відповідності до статті 77
Господарського процесуального кодексу
України, для дослідження та оцінки
доказів по справі у судовому засіданні
21.07.2014 оголошено перерву до 04.08.2014.

24.07.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача (відповідача за зустрічним
позовом) надійшли додаткові документи
по справі.

04.08.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача (відповідача за зустрічним
позовом) надійшли додаткові документи
по справі.

У відповідності до статті 77
Господарського процесуального кодексу
України, для дослідження та оцінки
доказів по справі у судовому засіданні
04.08.2014 оголошено перерву до 08.08.2014.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 08.08.2014 розгляд справи відкладено на
08.09.2014, у зв'язку з неявкою представника
відповідача у судове засідання та
невиконанням останнім вимог суду.

12.08.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
відповідача (позивача за зустрічним
позовом) надійшло клопотання про
залучення документів до матеріалів
справи.

02.09.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача (відповідача за зустрічним
позовом) надійшло клопотання про
залучення до участі у справі
Міністерство інфраструктури України, в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача.

У судове засідання 08.09.2014 з'явився
представники сторін та надали
пояснення по суті справи.

Представники позивача (відповідача за
зустрічним позовом) надали пояснення
по суті справи, відповідно до яких в
повному обсязі підтримали заявлені
позовні та просять суд їх задовольнити,
а також заперечують проти заявлених
зустрічних вимог. В обґрунтування
своїх заперечень представники
позивача (відповідача за зустрічним
позовом) посилаються на те, що
укладений договір за своєю правовою
природою не є договором про надання
житлово-комунальних послуг, а позивач є
лише балансоутримувачем будинку, а не
виробником та постачальником
комунальних послуг.

Крім того, представник позивача
(відповідача за зустрічним позовом)
підтримав подане 02.09.2014 через відділ
діловодства суду клопотання про
залучення до участі у справі
Міністерство інфраструктури України, в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача. Розглянувши
зазначене клопотання суд прийшов до
висновку про відмову у його
задоволенні з огляду на те, що
позивачем (відповідачем за зустрічним
позовом) не надано доказів в
підтвердження того, що рішення у даній
справі може вплинути на права та
обов'язки Міністерства інфраструктури
України.

Представник відповідача (позивача за
зустрічним позовом) надав пояснення по
суті справи, відповідно до яких в
повному обсязі підтримав заявлені
зустрічні позовні вимоги та просить
суд їх задовольнити, а також заперечує
проти заявлених Товариством з
обмеженою відповідальністю "Арсенал
Телекомбуд" вимог. В обґрунтування
своїх заперечень представник
відповідача (позивача за зустрічним
позовом) посилаються на те, що
укладений договір не відповідає нормам
чинного законодавства України,
суперечить актам цивільного
законодавства України.

У судовому засіданні 08.09.2014 було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши надані суду докази,
суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з витягу з Єдиного
реєстру об'єктів державної власності
щодо державного майна (додаток до листа
ФДМУ від 24.06.2014 № 10-15-7975) Державне
підприємство "Державний
автотранспортний науково-дослідний і
проектний інститут" є
балансоутримувачем приміщення
інженерно-лабораторного корпусу
загальною площею 10754,3 кв.м., що
знаходиться за адресою: м. Київ, просп.
Перемоги, 57.

Згідно з витягу з державного реєстру
правочинів № 2803528 Товариство з
обмеженою відповідальністю "Арсенал
Телекомбуд" на підставі договору
купівлі-продажу нежилих приміщень від
23.08.2006 є власником нежилого приміщення
ІІІ-го поверху в літері А, загальною
площею 489,70 кв.м., що складає 3/100 від
нежилого будинку пл. 14611,1 кв.м., за
адресою м. Київ, проспект Перемоги, 57.

01.01.2013 між Державного підприємства
"Державний автотранспортний
науково-дослідний і проектний
інститут" (балансоутримувач) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Арсенал Телекомбуд"
(користувач за договором) укладено
договір про відшкодування ДП
"ДЕРЖАВТОТРАНСНДІПРОЕКТ" витрат на
утримання приміщень, які знаходяться у
власності ТОВ "Арсенал Телекомбуд"
приміщення спільного користування та
прибудинкової території Товариством з
обмеженою відповідальністю "Арсенал
Телекомбуд" № 02-К, відповідно до умов
якого балансоутримувач
забезпечує надання комунальних
послуг, обслуговування, капітальний і
поточний ремонт приміщень спільного
користування, ремонт конструктивних
елементів будівлі, інженерних систем,
технічних пристроїв, що знаходяться за
адресою: м. Київ-113, пр.-т. Перемоги, 57
(далі будівля), а також утримання
прибудинкової території за вказаною
адресою, а користувач відшкодовує
балансоутримувачу витрати за
забезпечення надання комунальних
послуг, обслуговування, капітальний та
поточний ремонт приміщень спільного
користування, ремонт конструктивних
елементів будівлі, інженерних систем,
технічних пристроїв, утримання
прибудинкової території, а також
відшкодовує витрати з компенсації
земельного податку на землю за
вищевказаною адресою пропорційно до
займаної ним площі в цій будівлі.

Згідно з пунктом 1.2. договору загальна
площа приміщень, що враховується при
визначенні розміру відшкодування
балансоутримувачу користувачем
складає 537,0 кв.м, з них власність
користувача - 489,7 кв.м - згідно договору
купівлі-продажу нежилих приміщень від
23.08.2006.

Відповідно до пункту 2.1. договору
розмір витрат, що підлягає
відшкодуванню балансоутримувачу
користувачем, визначається
розрахунком щомісячних платежів
балансоутримувача згідно додатку 2 до
цього договору. Відшкодування за
використання електроенергії
визначається згідно з показниками
лічильника, крім того, сплачується
витрати за електроенергію, спожиту
обладнанням спільного користування за
діючими тарифами.

Згідно з пунктом 2.2. договору розмір
відшкодувань витрат балансоутримувача
у період дії договору може змінюватися
на підставі доповнень до цього
договору, у зв'язку із змінами цін,
тарифів, вартості послуг та робіт,
заробітної плати та її індексації, а
також розмірів податків і відрахувань.

У відповідності до умов пункту 3.1.1.
договору балансоутримувач
зобов'язується забезпечити, зокрема,
обслуговування та утримання будівлі і
прибудинкової території з метою
створення співробітникам користувача
необхідних умов для здійснення його
господарської діяльності з вимогами
чинного законодавства про
користування будівлями.

Перелік послуг які надаються
балансоутримавачу суб'єктами
господарювання для належного
утримання будівлі та прибудинкової
території передбачений додатком 2 до
даного договору (3.1.2 договору).

Положеннями пункту 3.2.3. договору
користувач зобов'язується сплачувати
рахунки, надані балансоутримувачем
користувачу, шляхом врахування
грошових коштів на розрахунковий
рахунок балансоутримувача, не пізніше
20 числа місяця, наступного за звітним.

У відповідності до пункту 6.1. договору
даний договір діє з 01.01.2013 до 31.12.2014
включно.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11
Цивільного кодексу України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків є, зокрема, договори та інші
правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

За змістом статті 627 Цивільного кодексу
України відповідно до статті 6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Так, нормами статті 6 Цивільного
кодексу України визначено, що сторони
мають право укласти договір, який не
передбачений актами цивільного
законодавства, але відповідає
загальним засадам цивільного
законодавства. Сторони мають право
врегулювати у договорі, який
передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами. Сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Вказаною статтею Цивільного кодексу
України закріплено положення про
співвідношення договору і закону в тих
випадках, коли щодо певних відносин
існує зазначення в актах цивільного
законодавства, але сторони бажають за
згодою між собою врегулювати ці
відносини інакше. В такій ситуації
сторони договору мають право вибору:
використати норми акту цивільного
законодавства для врегулювання своїх
відносин або за власним розсудом
відступити від положень актів
цивільного законодавства шляхом
встановлення в договорі інших правил
поведінки, ніж це передбачено
законодавством.

Як встановлено судом, позивач на
виконання умов договором про
відшкодування ДП
"ДЕРЖАВТОТРАНСНДІПРОЕКТ" витрат на
утримання приміщень, які знаходяться у
власності ТОВ "Арсенал Телекомбуд"
приміщення спільного користування та
прибудинкової території Товариством з
обмеженою відповідальністю "Арсенал
Телекомбуд" № 02-К від 01.01.2013, здійснював
нарахування плати за спожиті
відповідачем комунальні послуги за
період з січня 2014 року по квітень 2014
року на загальну суму 77954 грн 74 коп., що
підтверджується доданими до позовної
заяви копіями рахунків № 43 від 31.01.2014, №
88 від 28.02.2014, № 125 від 31.03.2014 та № 170 від
30.04.2014.

Факт та обсяг забезпечення позивачем
за первісним позовом надання
відповідачу за первісним позовом
житлово-комунальних послуг
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями договорів, укладених
між позивачем за первісним позовом та
виробниками (постачальниками) послуг
та актами приймання-передачі послуг
(виконання робіт) та розрахунками
здійсненими позивачем за первісним
позовом, відповідно до укладеного
договору про відшкодування ДП
"ДЕРЖАВТОТРАНСНДІПРОЕКТ" витрат на
утримання приміщень, які знаходяться у
власності ТОВ "Арсенал Телекомбуд"
приміщення спільного користування та
прибудинкової території Товариством з
обмеженою відповідальністю "Арсенал
Телекомбуд" № 02-К від 01.01.2013.

Судом встановлено, що відповідач в
порушення умов договору та норм
чинного законодавства належним чином
не виконав в повному обсязі взяті на
себе зобов'язання з оплати наданих
позивачем рахунків, у зв'язку з чим за
період з січня 2014 року по квітень 2014
року в останнього виникла
заборгованість перед позивачем на
загальну суму 67954 грн 74 коп., станом на
день подання позову.

21.07.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва
позивач в підтвердження сплати
заборгованості у розмірі 44707 грн 15 коп.
надав виписки з рахунку № 57 за
02.06.2014 та 05.06.2014.

Відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті
80 Господарського процесуального
кодексу України господарський суд
припиняє провадження у справі, якщо
відсутній предмет спору.

Згідно з частиною 2 статті 80
Господарського процесуального кодексу
України у випадках припинення
провадження у справі повторне
звернення до господарського суду зі
спору між тими ж сторонами, про той же
предмет і з тих же підстав не
допускається.

Розглянувши надані відповідачем
докази сплати заборгованості після
порушення провадження у справі,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає за доцільне припинити
провадження у справі в частині
стягнення з відповідача суми
заборгованості за спожиті послуги у
розмірі 44707 грн 15 коп.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача за первісним позовом
щодо стягнення суми основного боргу у
розмірі 23247 грн 59 коп. підлягають
задоволенню в повному обсязі з
наступних підстав.

Відповідно до норм статей 525, 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Судом встановлено, що позивачам та
відповідач за первісним позовом було
підписано акт звірки взаємних
розрахунків станом на 12.06.2014 по
договору № 02-К від 01.01.2013 про
відшкодування ДП
"ДЕРЖАВТОТРАНСНДІПРОЕКТ" витрат на
утримання приміщень, які знаходяться у
власності ТОВ "Арсенал Телекомбуд"
приміщення спільного користування та
прибудинкової території Товариством з
обмеженою відповідальністю "Арсенал
Телекомбуд", відповідно до якого
заборгованість відповідача за
первісним позовом складає 23247 грн 59 коп.

З огляду на вищенаведене та
встановленням факту невиконання
відповідачем обов'язку з оплати
рахунків за договором про
відшкодування ДП
"ДЕРЖАВТОТРАНСНДІПРОЕКТ" витрат на
утримання приміщень, які знаходяться у
власності ТОВ "Арсенал Телекомбуд"
приміщення спільного користування та
прибудинкової території Товариством з
обмеженою відповідальністю "Арсенал
Телекомбуд" № 02-К від 01.01.2013, вимоги
позивача про стягнення 23247 грн 59 коп. з
відповідача підлягають задоволенню у
повному обсязі.

У зв'язку з неналежним виконанням
зобов'язань за договором, позивач за
первісним позовом просить суд стягнути
з відповідача на свою користь пеню у
розмірі 3299 грн 17 коп. та 3 % річних у
розмірі 271 грн 16 коп. за прострочений
платіж за січень 2014 року за період
прострочення з 21.02.2014 по 21.05.2014, за лютий
2014 - з 21.03.2014 по 21.05.2014, за березень 2014
року - з 21.04.2014 по 21.05.2014, за квітень 2014 -
21.05.2014, а також штраф у розмірі 3829 грн 50
коп. за простроченими платежами за
період з січня 2014 року по березень 2014
року та інфляційні втрати у розмірі 3752
грн 67 коп. за період прострочення,
вказаний в розрахунку, доданому до
позовної заяви.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (частина 1 статті 230
Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551
Цивільного кодексу України якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства. Розмір
неустойки, встановлений законом, може
бути збільшений у договорі. Сторони
можуть домовитися про зменшення
розміру неустойки, встановленого актом
цивільного законодавства, крім
випадків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлено, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Згідно з пунктом 5.6. договору у разі
несвоєчасної оплати рахунку наданого
балансоутримувачем користувачу згідно
з умовами цього договору, користувач
сплачує балансоутримувачу пеню у
розмірі 0,1% несвоєчасно оплачених
витрат, які підлягають відшкодуванню,
за кожний день прострочення оплати, а
за прострочення понад тридцять днів,
додатково стягується штраф у розмірі
семи відсотків вказаних витрат.
Нарахування пені починається з
робочого дня, що є наступним після
останнього дня строку оплати.

Суд встановив, що наданий позивачем
арифметичний розрахунок пені є
неправильним, оскільки здійснений без
урахування норм статті 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань". Крім
того, суд зазначає, що норми Закону
України "Про відповідальність
суб'єктів підприємницької діяльності
за несвоєчасне внесення плати за
спожиті комунальні послуги та
утримання прибудинкових територій" у
даних правовідносинах сторін не можуть
бути застосовані, з огляду на те, що
позивач не є виробником (виконавцем)
житлово-комунальних послуг, а
предметом договору є лише
відшкодування витрат понесених
позивачем за первісним позовом.

Суд наводить власний розрахунок пені
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань відповідно до норм статті 3
Закону України Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
положень пункту 5.6. договору:

Сума боргу (грн)Період
простроченняКількість днів
простроченняРозмір облікової ставки
НБУРозмір подвійної облікової ставки
НБУ в деньСума пені за період
прострочення16123.8321.02.2014 - 14.04.2014536.5000 %0.036
%*304.3616123.8315.04.2014 - 21.05.2014379.5000 %0.052
%*310.5520603.2321.03.2014 - 14.04.2014256.5000 %0.036
%*183.4520603.2315.04.2014 - 21.05.2014379.5000 %0.052
%*396.8217980.0921.04.2014 - 21.05.2014319.5000 %0.052
%*290.1413247.5921.05.2014 - 21.05.201419.5000 %0.052 %*6.90

Всього:1492.22З огляду на
вищенаведене та доведення факту
несвоєчасності виконання грошового
зобов'язання за договором, вимоги
позивача про стягнення з відповідача
пені підлягають частковому
задоволенню у розмірі 1492 грн 22 коп.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" сплата трьох
процентів від простроченої суми (якщо
інший розмір не встановлений договором
або законом) не має характеру штрафних
санкцій і є способом захисту майнового
права та інтересу кредитора шляхом
отримання від боржника компенсації
(плати) за користування ним
утримуваними коштами, належними до
сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" інфляційні
нарахування на суму боргу, сплата яких
передбачена частиною другою статті 625
ЦК України, не є штрафною санкцією, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення коштів
внаслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення в їх сплаті. Зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про
індексацію грошових доходів населення"
індекс споживчих цін (індекс інфляції)
обчислюється спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади в
галузі статистики і не пізніше 10 числа
місяця, що настає за звітним,
публікується в офіційних періодичних
виданнях. На даний час індекс інфляції
розраховується Державною службою
статистики України і щомісячно
публікується, зокрема, в газеті
"Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені
друкованими засобами масової
інформації з посиланням на зазначений
державний орган відповідні показники
згідно з статтями 17, 18 Закону України
"Про інформацію" є офіційними і можуть
використовуватися господарським судом
і учасниками судового процесу для
визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть
враховуватися рекомендації щодо
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ,
викладені в листі Верховного Суду
України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа
вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а
також в інформаційно-пошукових
системах "Законодавство" і "Ліга".

Дії відповідача є порушенням умов
договору, що є підставою для захисту
майнових прав та інтересів позивача
відповідно до норм статті 625 Цивільного
кодексу України.

З огляду на вищенаведене та доведення
факту несвоєчасності виконання
грошового зобов'язання за договором,
позивачем було правомірно нараховано
штраф, інфляційні втрати та 3% річних.
Перевіривши наданий позивачем
арифметичний розрахунок інфляційних
втрат у розмірі 3752 грн 67 коп., 3 % річних у
розмірі 271 грн 16 коп. за прострочений
платіж за січень 2014 року за період
прострочення з 21.02.2014 по 21.05.2014, за лютий
2014 - з 21.03.2014 по 21.05.2014, за березень 2014
року - з 21.04.2014 по 21.05.2014, за квітень 2014 -
21.05.2014, а також штраф у розмірі 3829 грн 50
коп. за простроченими платежами за
період з січня 2014 року по березень 2014
року, підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Щодо заявлених зустрічних позивних
вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю "Арсенал Телекомбуд"
про визнання недійсним укладеного
сторонами договору про відшкодування
ДП "ДЕРЖАВТОТРАНСНДІПРОЕКТ" витрат на
утримання приміщень, які знаходяться у
власності ТОВ "Арсенал Телекомбуд"
приміщення спільного користування та
прибудинкової території Товариством з
обмеженою відповідальністю "Арсенал
Телекомбуд" № 02-К від 01.01.2013, оскільки
останній не відповідає нормам чинного
законодавства України, а саме
положення даного договору не
відповідають положенням: Типового
договору на надання
житлово-комунальних послуг,
затвердженого Кабінетом міністрів
України, Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету міністрів України
від 21.07.2005 № 630, Порядку формування
тарифів та теплову енергію, її
виробництво, транспортування та
постачання, послуги з централізованого
опалення і постачання гарячої води,
Порядку формування тарифів на
централізоване водопостачання та
водовідведення, Порядку формування
тарифів на послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій, Порядку розрахунку
роздрібного тарифу на електричну
енергію та Порядку встановлення
роздрібних цін на природний газ для
населення, затверджених Кабінетом
міністрів України, а також Правил
надання послуг з вивезення побутових
відходів, Правил користування
електричною енергією для населення,
Типового договору про надання
населенню послуг з газопостачання,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 938 від 05.07.2006. Крім
того, позивач за зустрічним позовом
посилається на та те, що договір
укладено з відповідачем за зустрічним
позовом, який не має ліценції на
надання житлово-комунальних послуг,
суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 16
Цивільного кодексу України одним із
способів захисту цивільного права може
бути, зокрема, визнання правочину
недійсним.

У відповідності до норм статті 215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 Цивільного кодексу
України. Недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу
України визначено загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину, а саме: зміст
правочину не може суперечити
Цивільному кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У пункті 2.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
року № 11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" зазначено, що правочин може
бути визнаний недійсним з підстав,
передбачених законом.

Загальні підстави і наслідки
недійсності правочинів (господарських
договорів) встановлені статтями 215, 216
ЦК України, статтями 207, 208 ГК України.
Правила, встановлені цими нормами,
повинні застосовуватися
господарськими судами в усіх випадках,
коли правочин вчинений з порушенням
загальних вимог частин першої-третьої,
п'ятої статті 203 ЦК України і не
підпадає під дію інших норм, які
встановлюють підстави та наслідки
недійсності правочинів, зокрема,
статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 10571 ЦК України,
абзацу другого частини шостої статті 29
Закону України "Про приватизацію
державного майна", частини другої
статті 20 Закону України "Про
приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)",
частини другої статті 15 Закону України
"Про оренду землі", статті 12 Закону
України "Про іпотеку", частини другої
статті 29 Закону України "Про
страхування", статті 78 Закону України
"Про банки і банківську діяльність",
статті 71 Закону України "Про передачу
об'єктів права державної та
комунальної власності" тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Судом встановлено, що укладений
сторонами договір про відшкодування ДП
"ДЕРЖАВТОТРАНСНДІПРОЕКТ" витрат на
утримання приміщень, які знаходяться у
власності ТОВ "Арсенал Телекомбуд"
приміщення спільного користування та
прибудинкової території Товариством з
обмеженою відповідальністю "Арсенал
Телекомбуд" № 02-К від 01.01.2013 за своєю
правовою природою не є договором про
надання житлово-комунальних послуг,
оскільки положення вказаного договору
не регулюють відносини щодо надання
житлово-комунальних послуг, а лише
встановлюють обов'язок відповідача за
зустрічним позовом (балансоутримувача)
забезпечувати надання
житлово-комунальних послуг,
обслуговування та утримання будівлі і
прибудинкової території з метою
створення співробітникам позивача за
зустрічним позовом (користувача)
необхідних умов для здійснення його
господарської діяльності на підставі
договорів, укладених з виробниками
послуг, а обов'язок позивача за
зустрічним позовом, відповідно до
договору - відшкодування витрат за
забезпечення надання
житлово-комунальних послуг,
обслуговування та утримання будівлі і
прибудинкової території.

Відповідач за зустрічним позовом не є
виробником (виконавцем)
житлово-комунальних послуг. Таким
чином, норми Закону України "Про
житлово-комунальні послуги", Правил
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення,
затверджених постановою Кабінету
міністрів України від 21.07.2005 № 630,
Порядку формування тарифів та теплову
енергію, її виробництво,
транспортування та постачання, послуги
з централізованого опалення і
постачання гарячої води, Порядку
розрахунку роздрібного тарифу на
електричну енергію та Порядку
встановлення роздрібних цін на
природний газ для населення,
затверджених Кабінетом міністрів
України, а також Правил надання послуг
з вивезення побутових відходів, Правил
користування електричною енергією для
населення, типового договору про
надання населенню послуг з
газопостачання, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 938 від 05.07.2006, до даних договірних
відносин не застосовуються.

В силу норм статті 627 Цивільного
кодексу України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Так, нормами статті 6 Цивільного
кодексу України визначено, що сторони
мають право укласти договір, який не
передбачений актами цивільного
законодавства, але відповідає
загальним засадам цивільного
законодавства. Сторони мають право
врегулювати у договорі, який
передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами. Сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Судом встановлено, що позивачем та
відповідачем були погоджені істотні
умови договору про відшкодування ДП
"ДЕРЖАВТОТРАНСНДІПРОЕКТ" витрат на
утримання приміщень, які знаходяться у
власності ТОВ "Арсенал Телекомбуд"
приміщення спільного користування та
прибудинкової території Товариством з
обмеженою відповідальністю "Арсенал
Телекомбуд" № 02-К від 01.01.2013 та вказаний
договір фактично виконувався
сторонами.

З огляду на вищевикладене, позивачем не
надано будь-яких допустимих доказів на
підтвердження викладених у зустрічній
позовній заяві обставин. Таким чином,
суд приходить до висновку про
відсутність правових підстав для
визнання недійсним договору про
відшкодування ДП
"ДЕРЖАВТОТРАНСНДІПРОЕКТ" витрат на
утримання приміщень, які знаходяться у
власності ТОВ "Арсенал Телекомбуд"
приміщення спільного користування та
прибудинкової території Товариством з
обмеженою відповідальністю "Арсенал
Телекомбуд" № 02-К від 01.01.2013, а зустрічні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Арсенал Телекомбуд"
є необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покладається: у
спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні договорів, - на
сторону, яка безпідставно ухиляється
від прийняття пропозицій іншої
сторони, або на обидві сторони, якщо
господарським судом відхилено частину
пропозицій кожної із сторін; у спорах,
що виникають при виконанні договорів
та з інших підстав, - на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Якщо спір виник внаслідок неправильних
дій сторони, господарський суд має
право покласти на неї судовий збір
незалежно від результатів вирішення
спору (частина 2 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України).

У зв'язку з тим, що спір виник внаслідок
неправомірної бездіяльності
відповідача за первісним позовом, який
вчасно не вчинив заходів до поновлення
порушених прав і законних інтересів
позивача за первісним позовом
(утримався від задоволення її
заснованих на законодавстві вимог),
оскільки відповідачем за первісним
позовом здійснено часткове погашення
боргу 02.06.2014 та 05.06.2014, тобто після
звернення позивача за первісним
позовом до суду з позовною заявою
(23.05.2014) та порушення провадження у
справі (26.05.2014), судовий збір в частині
позовних вимог щодо яких провадження у
справі підлягає припиненню
покладається на відповідача за
первісним позовом, в іншій частині - на
сторін пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Витрати по
сплаті судового збору за розгляд
зустрічного позову покладаються на
позивача за зустрічним позовом.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1
та ч. 2 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного
підприємства "Державний
автотранспортний науково-дослідний і
проектний інститут" до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Арсенал
Телекомбуд" за первісним позовом
задовольнити частково.

2. Припинити провадження у справі в
частині позовних вимог про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Арсенал Телекомбуд"
заборгованості у розмірі 44707 грн 15 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Арсенал Телекомбуд"
(03113, м. Київ, пр-т. Перемоги, буд. 57,
ідентифікаційний код 33740069) на користь
Державного підприємства "Державний
автотранспортний науково-дослідний і
проектний інститут" (03113, м. Київ, пр-т.
Перемоги, буд. 57, ідентифікаційний код
01527695) заборгованість у розмірі 23247
(двадцять три тисячі двісті сорок сім)
грн 59 коп., інфляційні втрати у розмірі
3752 (три тисячі сімсот п'ятдесят два) грн
67 коп., 3 % річних у розмірі 271 (двісті
сімдесят одна) грн 16 коп., штраф у
розмірі 3829 (три тисячі вісімсот
двадцять дев'ять) грн 50 коп., пеню у
розмірі 1492 (одна тисячі чотириста
дев'яносто два) грн 22 коп. та 1785 (одна
тисяча сімсот вісімдесят п'ять) грн 27
коп. судового збору.

4. В іншій частині позовних вимог
Державного підприємства "Державний
автотранспортний науково-дослідний і
проектний інститут" до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Арсенал
Телекомбуд" за первісним позовом
відмовити.

5. У задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Арсенал Телекомбуд"
до Державного підприємства "Державний
автотранспортний науково-дослідний і
проектний інститут"за зустрічним
позовом відмовити.

6. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного господарського суду
шляхом подання, протягом 10 днів з дня
складання повного рішення, апеляційної
скарги через Господарський суд міста
Києва.

Повне рішення складено: 15.09.2014

Суддя
І.М.
Отрош