ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2014 р.
Справа № 921/234/14-г/1

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого-судді
Кравчук Н. М.

суддів
Гнатюк Г.М.

Зварич
О.В.

розглянувши апеляційну скаргу
Тернопільської обласної комунальної
міжлікарняної аптеки № 126 за № 117 від
06.06.2014р.

на рішення господарського
суду Тернопільської області від
28.05.2014р.

у справі № 921/234/14-г/1

за позовом: Тернопільської
обласної комунальної клінічної
психоневрологічної лікарні, м.
Тернопіль

до відповідача: Тернопільської
обласної комунальної міжлікарняної
аптеки № 126, м. Тернопіль

про повернення
орендованого майна і стягнення 3 072,50
грн.,

з участю представників сторін:

від позивача: Палащук І.С. - представник
(довіреність б/н від 30.05.2014р.)

від відповідача: Панішко Т.І. -
представник (довіреність №17юр від
17.04.2014р.)

Представникам сторін роз'яснені права
та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК
України. Клопотання про технічну
фіксацію судового процесу від сторін
не поступало, заяв про відвід суддів не
надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Тернопільської області від 28.05.2014р. у
справі № 921/234/14-г/1 (суддя Чопко Ю.О.)
позовні вимоги задоволено. Зобов'язано
Тернопільську обласну комунальну
міжлікарняну аптеку №126 шляхом
виселення повернути Тернопільській
обласній клінічній психоневрологічній
лікарні приміщення 1-го поверху, поз.1-21,
прибудованого до переходу між
адмінкорпусом літ.В та психіатрією
літ.А, що перебуває на балансі
Тернопільської обласної комунальної
клінічної психоневрологічної лікарні,
площею 21,6 кв.м і частку площі спільного
користування 10,8 кв. м, розміщене за
адресою: м. Тернопіль, вул. Тролейбусна,
буд.14. Стягнуто з Тернопільської
обласної комунальної міжлікарняної
аптеки №126 на користь Тернопільської
обласної клінічної психоневрологічної
лікарні 3 108,67 неустойки і 3 045,00 грн.
сплаченого судового збору.

При прийнятті рішення суд першої
інстанції керувався ст.763 ЦК України,
якою визначено, що якщо строк найму не
встановлений, договір найму вважається
укладеним на невизначений строк, та
дійшов висновку, що спірний договір
оренди закінчив свою дію 31.01.2014р. На
підставі ст. 785 ЦК України задоволено
неустойку в розмірі 3 108,67 грн. (з
врахуванням заяв про збільшення та
зменшення позовних вимог).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Тернопільська обласна комунальна
міжлікарняна аптека № 126 подала
апеляційну скаргу, в якій рішення суду
першої інстанції вважає прийнятим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, просить його скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі. Зокрема, скаржник зазначає, що
до спірних правовідносин слід
застосовувати Закон України «Про
оренду державного та комунального
майна», а не Цивільний кодекс України,
оскільки орендоване нежитлове
приміщення перебуває у комунальній
власності. Крім того, відповідач
стверджує, що позивачем в заяві про
зміну розміру позовних вимог в
порушення ст. 22 ГПК України було
змінено підстави позову.

23.06.2014р. автоматизованою системою
документообігу суду дану справу
розподілено до розгляду
судді-доповідачу Кравчук Н.М.

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
24.06.2014р. в склад колегії суддів для
розгляду справи №921/234/14-г/1 введено
суддів Гнатюк Г.М. та Мирутенка О.Л.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 25.06.2014р.
прийнято апеляційну скаргу до
провадження і призначено її до
розгляду на 17.07.2014р.

У зв'язку з перебуванням судді
Мирутенка О.Л. у відпустці,
розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
16.07.2014р. для розгляду справи №921/234/14-г/1
замість судді Мирутенка О.Л. введено
суддю Зварич О.В.

В судовому засіданні 17.07.2014р. було
оголошено перерву до 28.07.2014р., про що
сторони були повідомлені під розписку.

В судовому засіданні 28.07.2014р. було
оголошено перерву до 26.08.2014р., про що
сторони були повідомлені під розписку.

В судовому засіданні 26.08.2014р. було
оголошено перерву до 16.09.2014р., про що
сторони були повідомлені під розписку.

Представник позивач в судовому
засідання та у відзиві на апеляційну
скаргу проти доводів скаржника
заперечив, просив залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а оскаржуване
рішення суду без змін.

Представник відповідача в судовому
засіданні та в письмових поясненнях
(зареєстрованих в канцелярії суду за
вх№ 01-04/5037/14 від 08.09.2014р.) доводи
апеляційної скарги підтримав повністю.

Дослідивши матеріали справи,
апеляційну скаргу, заслухавши
пояснення представників сторін,
колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
прийшла до висновку про залишення
рішення місцевого господарського суду
без змін з огляду на наступне.

Відповідно до частини. 5 статті 16 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" від імені та в інтересах
територіальних громад права суб'єкта
комунальної власності здійснюють
відповідні ради.

До відання виконавчих органів, зокрема
міських рад, належать повноваження
щодо управління в межах, визначених
радою, майном, що належить до
комунальної власності відповідних
територіальних громад (п. 1 ст. 29 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні").

Частиною 5 ст. 60 зазначеного Закону
передбачено повноваження органів
місцевого самоврядування від імені та
в інтересах територіальних громад
здавати об'єкти права комунальної
власності в оренду відповідно до
закону.

Згідно з ст. 5 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна"
орендодавцями, зокрема є органи,
уповноважені Верховною Радою
Автономної Республіки Крим та органами
місцевого самоврядування управляти
майном, - щодо цілісних майнових
комплексів підприємств, їх структурних
підрозділів та нерухомого майна, яке
відповідно належить Автономній
Республіці Крим або перебуває у
комунальній власності.

Зі змісту п.2.3 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про оренду (найм) майна» № 12 від 29.05.2013р.
вбачається, що з урахуванням приписів
ч.5 ст. 16, пп. 1 п. "а" ст. 29 і ч.5 ст. 60 Закону
"Про місцеве самоврядування в Україні",
а також абз. 3 ст. 5 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" господарські суди, вирішуючи
питання щодо права орендодавця
самостійно, без відповідного рішення
ради, передавати в оренду майно,
належне до комунальної власності,
мають виходити з кола його повноважень,
передбачених положеннями про таких
орендодавців, затвердженими у
встановленому порядку радою. При цьому
слід також враховувати, що
орендодавець здійснює свої
повноваження тільки за наявності
рішення ради і не наділений
повноваженнями самостійно приймати
рішення про передачу об'єктів
комунальної власності в оренду, якщо
інше не передбачено положенням про
нього.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 287 ГК України
орендодавцями щодо державного та
комунального майна є, зокрема державні
(комунальні) підприємства, установи та
організації - щодо нерухомого майна,
загальна площа якого не перевищує 200
квадратних метрів на одне
підприємство, установу, організацію, та
іншого окремого індивідуально
визначеного майна, якщо інше не
передбачено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, між
Тернопільською обласною комунальною
клінічною психоневрологічною лікарнею
(орендодавець) та Тернопільською
обласною комунальною міжлікарняною
аптекою №126 (орендар) 02.07.2013р. укладено
договір оренди нежитлового приміщення
№9, що належить до спільної власності
територіальних громад сіл, селищ, міст
Тернопільської області (а.с. 10-15).

Судом при розгляді справи встановлено,
що рішення ради про передачу в оренду
спірного об'єкта Тернопільською
обласною радою не приймалося, проте
факт використання даного приміщення та
сплати орендної плати за нього не
заперечується сторонами, а відтак, суд
вважає, що оскільки вказаний договір не
є нікчемним в силу закону, не визнаний
недійсним в судовому порядку, між
сторонами фактично існували договірні
відносини на підставі укладеного
договору оренди нежитлового
приміщення.

Відповідно до п. 1.1 договору
орендодавець зобов'язався передати, а
орендар прийняти в строкове платне
користування згідно з актом
приймання-передачі приміщення 1-го
поверху поз. 1-21, прибудованого до
переходу між адмінкорпусом літ.В та
психіатрією літ.А, що перебуває на
балансі Тернопільської обласної
комунальної клінічної
психоневрологічної лікарні площею 21,6
кв.м. і долю площі спільного
користування 10,8 кв.м. розміщене за
адресою м. Тернопіль, вул.Тролейбусна,
14. Приміщення передається в оренду з
метою здійснення торгівлі лікарськими
засобами.

На виконання даного пункту договору,
02.07.2013р. між сторонами підписано акт
приймання-передачі даного приміщення
(а.с. 16).

Згідно з п. 2.1. договору орендар вступає
у строкове платне користування
приміщенням у термін, вказаний у
договорі, але не раніше дати підписання
сторонами цього договору та акта
приймання-передачі.

Відповідно до п. 2.3. договору оренди, у
разі припинення цього договору
приміщення повертається орендарем
орендодавцю. Орендар повертає
приміщення орендодавцю в аналогічному
порядку, встановленому при передачі
приміщення орендарю цим договором.
Приміщення вважається поверненим
орендодавцю з моменту підписання
сторонами акта приймання-передачі.

Обов'язок щодо складання акта
приймання-передачі покладається на
сторону, яка передає приміщення іншій
стороні договору.

В п. 10.1. договору від 02.07.2013р. зазначено,
що цей договір укладено строком на
півроку, що діє з "02" липня 2013 року до "01"
жовтня 2013 року включно.

Пунктом 10.6 договору сторони узгодили,
що у разі відсутності заяви однієї із
сторін про припинення або зміну умов
цього договору протягом одного місяця
після закінчення терміну дії договору
він вважається продовжений на той
самий термін і на тих самих умовах, які
були передбачені цим договором.

Листом №07-24/4131 від 31.10.2013р. позивач
повідомив відповідача про
неможливість продовжувати орендні
правовідносини у зв'язку з
реорганізацією структурних
підрозділів позивача, і просив
повернути у відповідності до умов
договору орендоване приміщення (а.с.
17-18).

27.11.2013р. позивач повторно звернувся до
відповідача листом № 07-27/4577 про
повернення орендованого приміщення в
зв'язку з закінченням терміну дії
договору (а.с. 20-21).

Однак, відповідач відповіді на листи не
надав, спірне приміщення позивачу не
повернув, що стало підставою звернення
до суду з позовом про повернення,
шляхом виселення Тернопільською
обласною комунальною міжлікарняною
аптекою №126 з орендованого нежитлового
приміщення та сплати неустойки.

При прийнятті постанови колегія суддів
керувалася наступним:

Частиною 4 статті 284 ГК України, статтею
17 Закону України "Про оренду державного
та комунального майна" передбачено, що
строк договору оренди визначаються за
погодженням сторін.

Враховуючи, що в п.10.1. договору оренди є
розбіжності щодо строку його дії,
«договір укладено строком на півроку,
що діє з "02" липня 2013 року до "01" жовтня 2013
року включно» колегія суддів
погоджується з позицією суду першої
інстанції, що на момент підписання
даного договору сторони не досягли
згоди щодо строку його дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 763 ЦК України кожна
із сторін договору найму, укладеного на
невизначений строк, може відмовитися
від договору в будь-який час, письмово
попередивши про це другу сторону за
один місяць, а у разі найму нерухомого
майна - за три місяці. Договором або
законом може бути встановлений інший
строк для попередження про відмову від
договору найму, укладеного на
невизначений строк.

Правові наслідки продовження
користування майном після закінчення
строку договору оренди безпосередньо
передбачені ст. 764 ЦК України, ст. 17
названого вище Закону та
опосередковано нормою ч.4 ст. 291 ГК
України, згідно з якою правові наслідки
припинення договору оренди
визначаються відповідно до умов
регулювання договору найму ЦК України.

Відповідно до статті 764 ЦК України, якщо
наймач продовжує користуватися майном
після закінчення строку договору найму
(оренди), то, за відсутності заперечень
наймодавця протягом одного місяця,
договір вважається поновленим на
строк, який був раніше встановлений
договором.

Аналогічна норма міститься в ч.2 ст. 17
Закону України «Про оренду державного
та комунального майна», відповідно до
якої у разі відсутності заяви однієї із
сторін про припинення або зміну умов
договору оренди протягом одного місяця
після закінчення терміну дії договору
він вважається продовженим на той
самий термін і на тих самих умовах, які
були передбачені договором.

Зі змісту зазначених правових норм
вбачається, що після закінчення строку
договору оренди він може бути
продовжений на такий самий строк, на
який цей договір укладався, за умови,
якщо проти цього не заперечує
орендодавець. При цьому такі
заперечення мають бути висловлені ним
як до закінчення терміну дій договору
оренди, так і протягом одного місяця
після закінчення цього строку.

Відтак, якщо на дату закінчення строку
договору оренди і протягом місяця
після закінчення цього строку мали
місце заперечення орендодавця щодо
поновлення договору на новий строк, то
такий договір припиняється.
(Аналогічна правова позиція викладена
у постановах ВСУ від 03.06.2008р. № 2-11/9948-2007,
від 18.08.2009р. № 2/385).

Оскільки позивач (орендодавець)
висловив своє заперечення проти
продовження дії договору оренди до
закінчення терміну його дії у
вищезазначених листах, то колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що договір
оренди № 9 від 02.07.20013р. припинив свою
дію з 31.01.2014р., з врахуванням ч.2 ст. 763 ЦК
України.

Згідно з п. 5.7 договору оренди, у разі
припинення або розірвання договору
орендар зобов'язаний повернути
орендодавцю орендоване приміщення у
належному стані, не гіршому, ніж на
момент передачі його в оренду, з
урахуванням нормального фізичного
зносу, та відшкодувати орендодавцю
збитки у разі погіршення стану або
втрати (повної або часткової)
орендованого приміщення з вини
орендаря.

Оскільки дія договору оренди
припинена, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанцій про
безпідставне зайняття відповідачем
орендованих ним приміщень.

Частиною першої статті 785 ЦК України
встановлено, що у разі припинення
договору найму наймач зобов'язаний
негайно повернути наймодавцеві річ у
стані, в якому вона була одержана, з
урахуванням нормального зносу, або у
стані, який було обумовлено в договорі.

Частиною другою статті 785 ЦК України
визначено, що якщо наймач не виконує
обов'язку щодо повернення речі,
наймодавець має право вимагати від
наймача сплати неустойки у розмірі
подвійної плати за користування річчю
за час прострочення.

Як зазначалося вище, договір оренди
закінчив свою дію 31.01.2014р., то
відповідно з лютого місяця 2014 року
починається період для нарахування
неустойки за користування приміщенням.

Так, згідно рахунків №109 від 17.02.2014р.
сума вартості користування
відповідачем приміщенням за лютий 2014р.
становить 520,24 грн., за березень 2014р. 520,61
грн. (рахунок № 175 від 17.03.2014р.), за
квітень 2014р. - 531,57 грн. (рахунок № 240 від
17.04.2014р.) загальна вартість
користування приміщенням за час
прострочення, за період з лютого 2014
року по квітень 2014 року становить 1 572,42
грн. (а.с.79-82).

Таким чином, згідно приписів ч.2 ст. 785 ЦК
України розмір суми неустойки за
користування приміщенням повинен
становити 3 144,84 грн.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що позовні вимоги щодо
повернення, шляхом виселення
відповідача із спірного майна та
сплати неустойки є обґрунтованими та
такими, що підлягають до задоволення.

Однак, зважаючи на те, що позивач у
заяві від 20.05.2014р. просить стягнути з
відповідача неустойку у розмірі 3 108,67
грн., що є меншою за суму 3 144,84 грн., то
відповідно до задоволення підлягає
стягнення з відповідача на користь
позивача неустойка у розмірі 3 108,67 грн.

Частина 4 ст. 22 ГПК України надає право
позивачу до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог.

Зі змісту п. 3.10 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» № 18 від 26.12.2011р.
вбачається, що під збільшенням або
зменшенням розміру позовних вимог слід
розуміти відповідно збільшення або
зменшення кількісних показників за
тією ж самою вимогою, яку було заявлено
в позовній заяві. Збільшено (чи
зменшено) може бути лише розмір вимог
майнового характеру.

Твердження скаржника про те, що
позивачем в заяві про зміну розміру
позовних вимог від 06.05.2014р., в порушення
ст. 22 ГПК України, було змінено підстави
позову є хибним, оскільки зі змісту
заяви вбачається - зміна розміру
подвійної плати за користування майна
(а.с. 51), а в поясненнях б/н від 20.05.2014р.
позивачем лише уточнено дану суму,
тобто позивач зменшив розмір неустойки
(а.с. 72). Підставу нарахування неустойки
позивач не змінював.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Однак, скаржником всупереч
вищенаведеній нормі права, не подано
доказів, які б спростовували факти,
викладені в позовній заяві, а доводи,
наведені в апеляційній скарзі не
спростовують правомірність висновків,
викладених в оспорюваному рішенні суду
першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції вважає, що рішення місцевого
господарського суду слід залишити без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Львівський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду
Тернопільської області від 28.05.2014р. у
справі № 921/234/14-г/1 залишити без змін,
апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття, може бути оскаржена
в касаційному порядку згідно з
розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу передати до
господарського суду Тернопільської
області.

Головуючий суддя
Кравчук Н.М.

судді
Гнатюк Г.М.

Зварич О.В.