номер провадження справи
6/87/13-11/8/14-35/83/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2014
Справа № 908/4027/13

Суддя господарського суду Запорізької
області Топчій О.А.

при секретарі Коцар А.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Єгоров В.С., дов. №
14-137 від 13.05.2014р.

від відповідача: Гайдай О.І.,
довіреність № 05/007 від 03.01.2014р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: Комунального
підприємства "Дніпрорудненські
теплові мережі" м.
Дніпрорудне, Запорізька область,

про: стягнення 92947,84 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 19.03.2014 року у
справі № 908/4027/13 позовні вимоги
задоволено частково: стягнуто з КП
"Дніпрорудненські теплові мережі" на
користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 6 490,
75 грн. пені, 12 098, 82 грн. штрафу, 3 040, 40 грн.
суми, на яку збільшився борг внаслідок
інфляційних процесів, 6 720, 90 грн. річних.
В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням місцевого
господарського суду, ПАТ "НАК "Нафтогаз
України" звернулось до Донецького
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просив
скасувати рішення господарського суду
Запорізької області від 19.03.2014 року в
частині відмови у стягненні пені в сумі
25 962, 98 грн. і штрафу в сумі 48 395, 29 грн. та
прийняти в цій частині нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі, в іншій частині рішення
залишити без змін.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 20.05.2014 року у
справі № 908/4027/13 апеляційну скаргу ПАТ
"НАК "Нафтогаз України" залишено без
задоволення, рішення господарського
суду Запорізької області від 19.03.2014
року у справі № 908/4027/13 скасовано
частково, позовні вимоги ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" до КП
"Дніпрорудненські теплові мережі" про
стягнення 102 709, 14 грн. задоволено
частково: стягнуто з КП
"Дніпрорудненські теплові мережі" на
користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" пеню
у розмірі 6 490, 75 грн., штраф у розмірі 12
098, 82 грн. та 3 % річних у розмірі 6 720, 90
грн. Відмовлено у задоволенні позовних
вимог ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до КП
"Дніпрорудненські теплові мережі" про
стягнення інфляційних у розмірі 3 040, 40
грн. В іншій частині рішення
господарського суду Запорізької
області від 19.03.2014 року у справі №
908/4027/13 залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаними судовими
актами, ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
звернулось до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просило скасувати рішення
господарського суду Запорізької
області від 19.03.2014 року та постанову
Донецького апеляційного
господарського суду від 20.05.2014 року у
справі № 908/4027/13 в частині відмови у
стягненні пені в сумі 25 962, 98 грн. і
штрафу в сумі 48 395, 29 грн. та прийняти в
цій частині нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі, в решті рішення залишити без
змін

Постановою Вищого господарського суду
України від 21.07.2014р. по справі
№ 908/4027/13 рішення господарського суду
Запорізької області від 19.03.2014р. та
постанова Донецького апеляційного
господарського суду від 20.05.2014р. у
справі 908/4027/13 скасовані в частині
стягнення суми пені та 7% штрафу,
матеріали справи №908/4027/13 у вказаній
частині направлено на новий розгляд до
господарського суду Запорізької
області.

06.08.2014р. автоматизованою системою
документообігу господарського суду
здійснено розподіл справ між суддями,
справу № 908/4027/13 призначено судді
Топчій О.А.

Ухвалою від 07.08.2014 р. судом прийнята до
провадження справа № 908/2037/14 в частині
стягнення суми пені та 7% штрафу та
присвоєно вищевказаній справі номер
провадження 35/83/14. У сторін витребувані
документи, які необхідні для
всебічного та об'єктивного розгляду і
вирішення справи по суті, судове
засідання призначено на 27.08.2014 р.

Позивач, обґрунтовуючи позовні
вимоги зазначив, що оскільки
відповідачем порушені вимоги договору
№ 14/2355/11 від 30.09.2011р. щодо своєчасного
здійснення розрахунків, позивачем,
відповідно до чинного законодавства та
п. 7.2 договору, було здійснено
нарахування пені в розмірі 32453,73 грн. та
штрафу в сумі 60494,11 грн., які останній й
просить суд стягнути з відповідача.

27.08.2014р. через канцелярію
господарського суду від відповідача
надійшов відзив, в якому останній
визнає, що порушення господарського
зобов'язання по договору на купівлю -
продаж природного газу № 14/2355/11 від
30.09.2011р. виникло з вини підприємства,
проте зазначає, що позивачем не
наданого жодного доказу понесення
збитків внаслідок прострочення
відповідачем своїх зобов'язань, в той
час коли підприємство відповідача є
збитковим. Заборгованість відповідача
перед позивачем виникла внаслідок
несвоєчасного здійснення платежів
абонентами підприємства. Крім того,
відповідач зазначив, що 28.05.2014р.
платіжним дорученням ним було сплачено
грошові кошти в розмірі
27303,84 грн. на виконання постанови
Донецького апеляційного суду від
20.05.2014р., з яких 6490,75 грн. пені, 12098,82 грн.
штрафу, 6720,90 грн. 3 % річних та 1993,37 грн.
судового збору.

Ухвалою суду від 27.08.2014р. розгляд справи
було відкладено на 23.09.2014р.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги в
частині стягнення пені та штрафу та
просить стягнути з відповідача на
користь позивача 32453,73 грн. пені за
порушення умов договору на
купівлю-продаж природного газу № 14/2355/11
від 30.09.2011р. та 60494,11 грн. штрафу у
розмірі 7% від суми простроченого
платежу в повному обсязі. Що стосується
заяви відповідача стосовно ним оплати
27303,84 грн., то представник позивача
пояснив, що в зв'язку із скасуванням
постанови Донецького апеляційного
суду від 20.05.2014р. сплачена позивачем
сума не може прийматися судом до уваги.

Представник відповідача
підтримав заперечення на позов, з
підстав, викладених в відзиві. Просить
суд відмовити в задоволенні позову.

За заявою представників сторін справа
розглянута без застосування засобів
технічної фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 23.09.2014 р., на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, судом
встановлено наступне.

Як вже було з'ясовано в судових
засіданнях, 30.09.2011 року між ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" (продавець) та КП
"Дніпрорудненські теплові мережі"
(покупець) укладений договір № 14/2355/11 на
купівлю-продаж природного газу.

Відповідно п. 1.1. договору продавець
зобов'язався передати у власність
покупцю у ІV кварталі 2011 року та у 2012
році імпортований природний газ (за
кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного
на митну територію України ПАТ "НАК
"Нафтогаз України") для виробництва
теплової енергії, яка споживається
населенням та релігійними
організаціями, а покупець зобов'язався
прийняти та оплатити газ на умовах
цього договору.

Також, в процесі розгляду справи було
досліджено, що позивач, на виконання
умов договору, протягом жовтня 2011 року
та жовтня 2012 року - грудня 2012 року
передав відповідачу природний газ, що
підтверджено актами прийому-передачі
природного газу від 31.10.2011 року, 30.11.2011
року, 30.11.2012 року, 31.12.2012 року, які
оформлені належним чином та підписані
уповноваженими представниками сторін
і скріплені печатками підприємств без
зауважень та заперечень.

Відповідно до п. 6.1 договору № 14/2355/11 на
купівлю-продаж природного газу від
30.09.2011 р. оплата за газ здійснюється
покупцем виключно грошовими коштами
шляхом 100% поточної оплати протягом
місяця поставки газу.

Проте, відповідач свого обов'язку
з повної та своєчасної оплати
природного газу у встановлений
договором термін не виконав, у зв'язку з
чим позивачем на суму боргу нарахована
пеня за неналежне виконання своїх
зобов'язань в сумі 32453,73 та 7% штрафу в
розмірі 60494,11 грн., які позивач просить
стягнути з відповідача.

Відповідач не заперечує факт наявності
прострочення, проте звертає увагу, що
28.05.2014р. платіжним дорученням ним було
сплачено 27303,84 грн. на виконання
постанови Донецького апеляційного
суду від 20.05.2014р., з яких 6490,75 грн. пені,
12098,82 грн. штрафу, 6720,90 грн. 3 % річних та
1993,37 грн. судового збору.

Стаття 193 Господарського кодексу
України передбачає, що суб'єкти
господарювання та учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Аналогічне положення закріплено
в ст. 526 Цивільного кодексу України. Так,
зобов'язання повинно виконуватися
належним чином відповідно умовам
договору та вимогам цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а у разі відсутності таких умов і вимог
- згідно звичаїв ділового обігу або
іншим вимогам, які звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено,
що порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом
зобов'язання.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
зазначено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

У відповідності до ч. 4 ст. 231
Господарського кодексу України, у разі,
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України).

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу
України передбачено, що неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Згідно приписів ст.ст. 1, 3 Закону
України від 22.11.96 р. № 543/96-ВР "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Пунктом 7.1 договору передбачено,
що за невиконання або неналежне
виконання договірних зобов'язань
сторони несуть відповідальність у
випадках, передбачених чинним
законодавством України, а також цим
договором.

Пунктом 7.2 договору сторони обумовили,
що у разі невиконання покупцем умов
пунктів 6.1 цього договору він у
безспірному порядку зобов'язується
сплатити продавцю крім суми
заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу, за
кожний день прострочення платежу.

У відповідності до зазначених норм
чинного законодавства та п. 7.2.
договору, за порушення строків
виконання грошових зобов'язань по
договору, позивачем було здійснено
нарахування пені, сума якої, станом на 5
листопада 2013 року, становила 32 453,73
грн., а за порушення строків оплати
понад 30 днів здійснено нарахування
штрафу 7 %, сума якого, станом на 5
листопада 2013 року, склала 60 494,11 грн.

Таким чином, оскільки судом
встановлено, що відповідач порушив
свої зобов'язання щодо своєчасної
оплати за фактично переданий газ,
позивачем правомірно були нараховані
32453,73 грн. пені та 60494,11 грн. штрафу у
розмірі 7% від суми простроченого
платежу.

Разом з тим, згідно з п. 3 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд приймаючи
рішення має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного
кодексу України, розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Згідно приписів статті 233
Господарського кодексу України, якщо
штрафні санкції, що підлягають сплаті
дуже великі у порівнянні зі збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Так, з приписів вказаних статей
вбачається, що при зменшенні розміру
санкцій повинно бути взято до уваги
ступінь виконання зобов'язання
боржником, майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні, не лише
майнові, а й інші інтереси, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Оскільки пеня та штраф є різновидами
неустойки, яка має подвійну правову
природу: одночасно є засобом
забезпечення договірних зобов'язань
для стимулювання їх виконання і мірою
відповідальності за неналежне
виконання зобов'язання (санкцією), як
правового наслідку його порушення (ст.
611 Цивільного кодексу України),
неустойка має компенсаційний характер
та її розмір, як і розмір пені та штрафу
повинні бути відповідними розміру
понесених позивачем збитків.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін, суд
приходить до висновку, що заявлені до
стягнення суми пені та штрафу не
відповідають наслідкам здійсненого
відповідачем правопорушення і
позивачем не надано суду жодних
документів в підтвердження понесених
ним збитків та інших негативних
наслідків, які настали для нього через
несвоєчасну оплату поставленого
відповідачу газу, а також приймаючи до
уваги те, що основними споживачами
теплової енергії, яку постачає КП
«Дніпрорудненські теплові мережі» є
бюджетні підприємства та населення
міста, які мають постійну значну
заборгованість за спожиту теплову
енергію (докази наявні в матеріалах
справи т. 2 а.с. 101-107), суд вважає за
можливе скористатись наданим ч. 3 ст. 83
Господарського процесуального Кодексу
України правом та зменшити розмір
нарахованих позивачем штрафних
санкцій на 50 % - до 16226,90 грн. пені та 30247,05
грн. штрафу.

Посилання відповідача щодо
погашення 27303,84 грн. на виконання
постанови Донецького апеляційного
суду від 20.05.2014р. суд не приймає,
оскільки вищевказана постанова в
частині стягнення пені та 7 % штрафу
була скасована Постановою Вищого
господарського суду України від
21.07.2014р., отже відсутні підстави для
врахування вказаних коштів.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. ст. 82, 83, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального
підприємства «Дніпрорудненські
теплові мережі» (вул. Комсомольська,
буд. 11, м. Дніпрорудне, Запорізької
області, 71630, ) на користь
Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» (вул.
Б.Хмільницького, буд. 6, м. Київ, 01001,
) 16226 (шістнадцять тисяч
двісті двадцять шість) грн. 90 коп. пені
та 30247 (тридцять тисяч двісті сорок сім)
грн. 05 коп. штрафу. Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку для подання
апеляційної скарги з моменту
оформлення та підписання повного
тексту рішення.

Повне рішення оформлено і підписано,
згідно із вимогами ст. 84 ГПК України
26.09.2014р.

Суддя
О.А. Топчій