м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/4352/14 08.09.14За позовом
Приватного підприємства фірма «Антей»
До 1. Державної архітектурно
- будівельної інспекції України
казначейської служби України
Про стягнення 1 847 772,00 грн.
Колегія суддів у складі:
Головуючий суддя Спичак О.М.
Суддя Любченко М.О.
Суддя Цюкало Ю.В.
від позивача: Тимошенко В.І. - дов. № б/н
від 29.05.2014 р.; Ханін В.А. - директор;
від відповідача -1: Калинін Д.М. - дов. №
40-15-2566 від 27.06.2014 р.;
від відповідача-2: не з'явився
В судовому засіданні 08.09.2014 судом на
підставі статті 85 Господарського
процесуального кодексу України було
оголошено вступну та резолютивну
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватне підприємство фірма «Антей»
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до відповідачів
про стягнення 234 468,00 грн. матеріальної
шкоди, 50 000.00 грн. моральної шкоди, 1 563
304,00 грн. збитків.
Ухвалою суду від 20.03.2014 року у справі №
910/4352/14 позовну заяву Приватного
підприємства фірма "Антей" з доданими
до неї документами повернуто позивачу
без розгляду на підставі п. 6 ч. 1 статті
63 Господарського процесуального
Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 12.05.2014 р. у
справі № 910/4352/14 апеляційну скаргу
Приватного підприємства фірма "Антей"
задоволено, ухвалу Господарського суду
міста Києва від 20.03.2014 р. скасовано, а
матеріали справи № 910/4352/14 направлено
до Господарського суду м. Києва.
Ухвалою суду від 02.06.2014 року було
порушено провадження у справі та
призначено її розгляд на 28.07.2014 року.
У судовому засіданні 04.07.2014 року
директор позивача подав заяву про
відвід судді Спичаку О.М.
Оскільки директором позивача не було
наведено доказів, що суддя Спичак О.М є
родичем учасників судового процесу;
доказів порушення порядку визначення
судді для розгляду справи; доказів, які
встановлюють інші обставини, що
викликають сумнів у неупередженості
судді Спичак О.М., то ухвалою суду від
04.07.2014 р. відмовлено у задоволенні заяви
директора Приватного підприємства
фірма "Антей" про відвід судді Спичака
О.М. від розгляду справи № 910/4352/14.
Представник позивача через канцелярію
суду подав клопотання про долучення
документів до матеріалів справи та
клопотання про відкладення розгляду
справи.
Представник відповідача проти
задоволення зазначеного клопотання не
заперечував та залишив його на розсуд
суду.
Судом було розглянуто та частково
задоволено клопотання позивача про
відкладення розгляду справи, у зв'язку
з чим у судовому засіданні 04.07.2014 року у
відповідності до статті 77
Господарського процесуального кодексу
України судом оголошено перерву до
Представник позивача у судовому
засіданні 28.07.2014 року надав усні
пояснення по суті спору, відповідно до
яких підтримав заявлені позовні
Представник відповідача-1 у даному
судовому засіданні надав усні
пояснення по суті спору, відповідно до
яких проти задоволення позовних вимог
Представник відповідача-1 в судове за
сідання 28.07.2014 року не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив, про
дату та час слухання справи був
повідомлений належним чином.
Відповідно до ст. 4-6 Господарського
процесуального кодексу України справи
у місцевих господарських судах
розглядаються суддею одноособово.
Будь-яку справу, що відноситься до
підсудності цього суд, залежно від
категорії і складності справи, може
бути розглянуто колегіально у складі
трьох суддів.
Зважаючи на складність спору, ухвалою
Господарського суду міста Києва від
28.07.2014 року призначено колегіальний
розгляд справи № 910/4352/14.
Керуючись статтею 4-6 Господарського
процесуального кодексу України, суддя
Спичак О.М. звернувся до Голови
Господарського суду м. Києва із заявою
про визначення складу суду для
колегіального розгляду справи №
Розпорядженням Голови Господарського
суду м. Києва № б/н від 28.07.2014 року
затверджено колегію суддів в
наступному складі суддів: Спичак О.М.
(головуючий), Любченко М.О., Цюкало Ю.В.
Ухвалою суду від 28.07.2014 р. справа №
910/4352/14 прийнята до свого провадження
вищезазначеною колегією суддів,
розгляд справи призначено на 08.09.2014 р.
Відповідач-2 в судове засідання 08.09.2014 -
представників не направив. Про
проведення судового засідання
відповідач-2 був повідомлений належним
чином за адресою свого
місцезнаходження, що зазначена
позивачем у позовній заяві. Суд
зазначає про те, що відповідач-2 був
обізнаний про наявність судового спору
та не був обмежений у своїх
процесуальних правах надати відзив та
витребувані документи через
канцелярію суду або шляхом їх
направлення на адресу суду поштовим
Вимоги позивача про стягнення з
відповідачів 234 468,00 грн. матеріальної
шкоди, 50 000,00 грн. моральної шкоди та 1 563
304,00 грн. збитків мотивовані тим, що
рішенням Харківської міської ради від
27.04.2005 № 78/05 (зі змінами, внесеними
рішенням Харківської міської ради від
27.09.2006 № 122/02) позивачу було надано в
оренду земельну ділянку площею 0,0288 га
по вул. Пушкінській, 79/1 для будівництва
офісу з влаштуванням переходу до
існуючої будівлі, і щодо якої між
позивачем та Харківською міською радою
було укладено договір оренди від 06.11.2006.
Також, позивачем з метою здійснення
будівництва на орендованій земельній
ділянці було розроблено та погоджено
робочий проект, отримано від Інспекції
державного архітектурно - будівельного
контролю у м. Харкові дозвіл на
виконання будівельних робіт від 09.11.2006
№ 06/477. Але, наказом Державної
архітектурно - будівельної інспекції
України № 3 від 23.01.2007 дозвіл на
виконання будівельних робіт від 09.11.2006
№ 06/477 було скасовано. В подальшому,
постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 03.11.2008 у
справі № 2а-3164/08/2070, яка залишена без
змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 15.03.2011 та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
21.03.2013, наказ Державної архітектурно -
будівельної інспекції України № 3 від
23.01.2007 визнано нечинним.

У зв'язку з незаконним скасуванням
дозволу на виконання будівельних робіт
від 09.11.2006 № 06/477 та неможливістю
виконання запланованих робіт,
позивачем були понесені додаткові
витрати, пов'язані з незапланованим
зупиненням будівельних робіт на
об'єкті, орендою складських приміщень
для зберігання матеріалів та
обладнання, оплатою простою
будівельного транспорту, оплатою
охорони будівельного майданчика, що
загалом складає 234 468,00 грн., а також
упущено вигоду в сумі 1 563 304,00 грн., що
складає суму запланованих орендованих
платежів від орендарів, з якими позивач
уклав попередні договори щодо оренди у
майбутньому приміщень, які планувалось
збудувати. Крім того, внаслідок
приниження ділової репутації позивача,
йому завдано моральну шкоду, розмір
якої визначено позивачем в сумі 50 000,00
грн. Нормативно в обґрунтування вимог
позивач посилався на приписи ст. 22, 23,
1166, 1173 Цивільного кодексу України.

Відповідач-1 у письмовому відзиві на
позов проти заявлених вимог
заперечував, просив суд у задоволенні
позову відмовити. В обґрунтування
заперечень на позов вказував на те, що
між прийняттям наказу Державної
архітектурно - будівельної інспекції
України № 3 від 23.01.2007 та завданням
позивачу шкоди та збитків - відсутній
причинно-наслідковий зв'язок.

Згідно із п. 3.9.2 постанови N 18 від 26.12.2011
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що наявні у матеріалах справи
документи достатні для прийняття
повного та обґрунтованого судового
рішення у відповідності до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України, а неявка представників
відповідачів-2 не перешкоджає
вирішенню справи по суті за наявними в
ній матеріалами.

Розглянувши наявні матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Господарський суд м. Києва, -

В с т а н о в и в :

Рішенням Харківської міської ради від
27.04.2005 № 78/05 «Про надання юридичним та
фізичним особам земельних ділянок для
будівництва (реконструкції) та
подальшої експлуатації об'єктів» (зі
змінами, внесеними рішенням
Харківської міської ради від 27.09.2006 №
122/02) позивачу було надано в оренду
земельну ділянку площею 0,0288 га по вул.
Пушкінській, 79/1 до 01.04.2007 в оренду для
зміни її цільового призначення для
будівництва офісу з влаштуванням
переходу до існуючої будівлі (але не
пізніше прийняття об?єкта до
експлуатації) (п. 74 додатку № 1 до
рішення).

06.11.2006 між Харківською міською радою, як
орендодавцем, та позивачем, як
орендарем, укладено договір оренди
землі, який зареєстровано 06.11.2006 за №
99 у Харківські регіональній філії
ДП «Центр державного земельного
кадастру при Державному комітеті
України по земельних ресурсах» в
Державному реєстрі земель, і
відповідно до умов якого орендодавець
на підставі рішення Харківської
міської ради від 27.04.2005 № 78/05 «Про
надання юридичним та фізичним особам
земельних ділянок для будівництва
(реконструкції) та подальшої
експлуатації об'єктів» (зі змінами,
внесеними рішенням Харківської
міської ради від 27.09.2006 № 122/02) передав, а
орендар прийняв в строкове платне
користування земельну ділянку
несільськогосподарського призначення
- землі житлової та громадської
забудови по вул. Пушкінській, 79/1 в м.
Харків загальною площею 0,0288 га до
01.04.2007.

Позивачем з метою здійснення
будівництва на орендованій земельній
ділянці було розроблено та погоджено
робочий проект «Офіс з улаштуванням
переходу до існуючої будівлі по вул.
Пушкінській, 79/1», затверджений
Харківською обласною службою
Української державної інвестиційної
експертизи, про що надано відповідний
висновок № 316 (б)-06 (119-06) від 27.04.2006.

09.11.2006 Інспекцією державного
архітектурно - будівельного контролю м.
Харкова видано дозвіл на виконання
будівельних робіт № 06/477, згідно якого
позивачу надано дозвіл на виконання
будівельних робіт для будівництва
офісу, як 1-го пускового будівництва
офісу з влаштуванням переходу до
існуючої будівлі по вул. Пушкінській,
79/1 у Київському районі м. Харкова; строк
дії дозволу - до 01.04.2007.

23.01.2007 Державною архітектурно -
будівельною інспекцією України видано
наказ № 3 «Про скасування дозволу на
виконання будівельних робіт від 09.11.2006
№ 06/477 ПП «Антей» м.Харків вул.
Пушкінська, 79/1», яким скасовано дозвіл
на виконання будівельних робіт від
09.11.2006 № 06/477, виданий позивачу, у зв?язку
з допущеними порушеннями
містобудівного законодавства при
видачі дозволу та у зв?язку з
скасуванням рішенням Харківської
міської ради від 22.11.2006 № 166/06 «Про
скасування рішень Харківської міської
ради» (п. 6.1) п. 74 додатку № 1 до рішення
Харківської міської ради від 27.04.2005 №
78/05 «Про надання юридичним та фізичним
особам земельних ділянок для
будівництва (реконструкції) та
подальшої експлуатації об?єктів» (зі
змінами, внесеними рішенням
Харківської міської ради від 27.09.2006 №
122/02).

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 03.11.2008, яка
залишена без змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 15.03.2011, і які залишені без змін
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 21.03.2013, наказ Державної
архітектурно - будівельної інспекції
України № 3 «Про скасування дозволу на
виконання будівельних робіт від 09.11.2006
№ 06/477 ПП «Антей» м. Харків вул.
Пушкінська, 79/1» - визнано нечинним.

Судові рішення мотивовані тим, що на
момент винесення спірного наказу
Новокаховським міським судом
Херсонської області та Господарським
судом Харківської області були вжиті
заходи до забезпечення позову у
вигляді заборони Інспекції державного
архітектурно - будівельного контролю
та іншим особам вчиняти будь-які дії,
направлені на зупинення будівництва
позивачем офісу, як 1-го пускового
будівництва офісу з влаштуванням
переходу до існуючої будівлі по вул.
Пушкінській, 79/1 у Київському районі м.
Харкова.

Зокрема, позивачем до матеріалів
справи надано:

- ухвалу господарського суду
Харківської області від 22.12.2008, якою
вжито заходи до забезпечення позову ПП
фірма «Антей» шляхом заборони
Інспекції державного архітектурно -
будівельного контролю м.Харкова та
іншим особам вчиняти будь-які дії,
направлені на зупинення будівництва ПП
фірмою «Антей» офісу, як першого
пускового комплексу будівництва офісу
з переходом до існуючої будівлі по вул.
Пушкінській, 79/1 у м.Харкові;

- ухвалу Новокаховського міського суду
Херсонської області від 07.12.2006, якою
вжито заходів до забезпечення позову
шляхом зупинення дії п. 6.1 рішення
Харківської міської ради від 22.11.2006 №
166/06 «Про скасування рішень Харківської
міської ради», зокрема п. 74 додатку № 1
до рішення Харківської міської ради
від 27.04.2005 № 78/05 «Про надання юридичним
та фізичним особам земельних ділянок
для будівництва (реконструкції) та
подальшої експлуатації об?єктів» (зі
змінами, внесеними рішенням
Харківської міської ради від 27.09.2006 №
122/02) та зупинено дію припису інспекції
Держархбудконтролю м.Харкова від 28.11.2006
, виданий ПП фірма «Антей»;

- постанову господарського суду
Харківської області від 22.09.2008, якою
задоволено позов ПП фірма «Антей» та
визнано нечинними приписи Інспекції
державного архітектурно - будівельного
контролю м.Харкова від 28.11.2006, від 05.12.2006
та від 08.12.2006 , що видані ПП фірмі
«Антей»;

- рішення господарського суду
Харківської області від 12.02.2008,
залишене без змін постановою
Харківського апеляційного
господарського суду від 27.03.2008 та
постановою Вищого господарського суду
України від 05.08.2008, яким задоволено
позов ПП фірма «Антей» та визнано
нечинним п. 6.1 рішення Харківської
міської ради від 22.11.2006 № 166/06 «Про
скасування рішень Харківської міської
ради» про скасування п. 74 додатку № 1 до
рішення Харківської міської ради від
27.04.2005 № 78/05 «Про надання юридичним та
фізичним особам земельних ділянок для
будівництва (реконструкції) та
подальшої експлуатації об?єктів» (зі
змінами, внесеними рішенням
Харківської міської ради від 27.09.2006 №
122/02) в частині надання позивачу
земельної ділянки площею 0,0288 га по вул.
Пушкінській, 79/1 для будівництва офісу з
влаштуванням переходу до існуючої
будівлі.

Крім того, позивачем в обґрунтування
вимог про стягнення з відповідачів 234
468,00 грн. матеріальної шкоди надано
наступні документи в підтвердження
складових шкоди:

- Договір оренди від 24.01.2007 № 4/07,
укладений між ТОВ «Е.Л.», як
орендодавцем, та ПП фірмою «Антей», як
орендарем, згідно якого позивач
прийняв в оренду складські виробничі
приміщення та відкриту площадку з
твердим покриттям по вул. Шевченка, 319 у
м.Харкові на період з 24.01.2007 по 30.04.2007 - в
підтвердження розміру шкоди в сумі 32
000,00 грн. зі сплати орендної плати (з
долученням квитанцій до прибуткових
касових ордерів на суму 40 000,00 грн.);

- Договір надання послуг
будівельної техніки № 56 від 13.10.2006,
укладений між позивачем, як замовником,
та ТОВ «Регіональний проект», як
підрядником, за яким позивач замовив
будівельну техніку та засобів малої
механізації за замовленнями замовника
з виконання робіт на об?єкті замовника:
офіс з улаштуванням переходу до
існуючої будівлі по вул. Пушкінська, 79/1
у м. Харків - в обгрунтування розміру
шкоди в сумі 165 088,00 грн. витрат з простою
будівельної техніки (з дорлученням
акту звірки взаєморозрахунків між
сторонами на вказану суму);

- Довідку про нарахування
заробітної плати працівників,
обслуговуючого персоналу на
будівництві «офіс з улаштуванням
переходу до існуючої будівлі по вул.
Пушкінська, 79/1 у м. Харків» на суму 7 380,00
грн. за лютий-квітень 2007 року - в
обгрунтування розміру шкоди в сумі 7
380,00 грн.;

- Попередні договори № 43/06 від
30.12.2006 та № 1/07 від 15.01.2007, укладені між
позивачем, як орендодавцем, та ТОВ
«Юридичне бюро «Аспект» і ТОВ «Аріан
ЛТД», як орендарями, за якими позивач
зобов?язався не пізніше 20.04.2007 та 01.05.2007
передати в оренду новозбудоване майно
(з квитанціями про сплату штрафу за
несвоєчасну передачу майна в оренду)- в
обгрунтування розміру шкоди в сумі 30
000,00 грн., що складає сплачений
позивачем на користь орендарів штраф
за умовами укладених з ними попередніх
договорів.

В обґрунтування вимог про стягнення з
відповідачів 1 563 304,00 грн. упущеної
вигоди, позивачем надано довідку -
розрахунок, згідно якої позивач
розраховував за умовами попередніх
договорів № 43/06 від 30.12.2006 та № 1/07 від
15.01.2007, після здачі об?єкта будівництва
в експлуатацію укласти з орендарями
договори оренди, за якими він
розраховував отримати орендну плату у
випадку своєчасного завершення робіт,
а саме: за попереднім договором № 43/06
від 30.12.2006 - 594 440,00 грн. та за попереднім
договором № 1/07 від 15.01.2007 - 968 864,00 грн.
Проте, внаслідок видання 23.01.2007
Державною архітектурно - будівельною
інспекцією України наказу № 3 «Про
скасування дозволу на виконання
будівельних робіт від 09.11.2006 № 06/477 ПП
«Антей» м.Харків вул. Пушкінська, 79/1»,
позивач не зміг своєчасно завершити
будівництво та передати в оренду
новозбудоване майно, у зв?язку з чим
його упущена вигода (неотримані доходи
від ймовірної здачі нерухомого майна в
оренду) і складає загалом 1 563 304,00 грн.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу
України особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
із знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зазнала або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 224 Господарського
кодексу України передбачає, що учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено.

Стаття 225 Господарського кодексу
України встановлює, що до складу
збитків, що підлягають відшкодуванню
особою, яка допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 Цивільного
кодексу України шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні нею
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цієї особи.

Стаття 56 Конституції України
проголошує право на відшкодування за
рахунок держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Дане положення Основного Закону
України реалізується нормами статті 1173
Цивільного кодексу України, якими
закріплено спеціальний випадок
відшкодування шкоди, що має певні
особливості порівняно з загальними
правилами про деліктну
відповідальність.

Так, зазначеною правовою нормою
встановлено відповідальність за
завдання шкоди особливим суб'єктом,
здійснення ним особливих функцій, тощо.

Суб'єктом відповідальності за даною
статтею є держава, Автономна
Республіка Крим, орган місцевого
самоврядування, які відшкодовують
шкоду, завдану безпосереднім
заподіювачем шкоди - органом державної
влади, органом Автономної Республіки
Крим та органом місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень.

У цивільному праві під шкодою
розуміється пошкодження чи знищення
суб'єктивного цивільного права, блага
чи інтересу.

Виходячи з норм статті 1173 Цивільного
кодексу України відповідальність
настає за шкоду, завдану внаслідок
незаконних рішень, дії чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, тобто прийняття
рішення, що не відповідає закону або
іншому нормативно - правовому акту,
здійснення інших незаконних дій.

Відповідно до статті 6, 124 Конституції
України державна влада в Україні
здійснюється на засадах її поділу на
законодавчу, виконавчу та судову.
Правосуддя в Україні здійснюється
виключно судами. Делегування функцій
судів, а також привласнення цих функцій
іншими органами чи посадовими особами
не допускається.

Частина 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34
Господарського процесуального кодексу
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Оскільки предметом даного позову є
відшкодування шкоди та збитків, на
думку позивача, завданих внаслідок
видання 23.01.2007 Державною архітектурно -
будівельною інспекцією України
наказу № 3 «Про скасування дозволу на
виконання будівельних робіт від 09.11.2006
№ 06/477 ПП «Антей» м.Харків вул.
Пушкінська, 79/1» , який в подальшому було
визнано нечинним судовим рішенням, яке
залишено без змін судами апеляційної
та касаційної інстанцій, а тому для
правильного вирішення спору по суті
необхідно встановити доведеність
допустимими та належними доказами
незаконності зазначеного наказу, а
також встановити наявний
причинно-наслідковий зв'язок між
видачею вказаного наказу та заподіянню
позивачу збитків та шкоди.

Проте, дослідивши наявні матеріали
справи, суд дійшов висновку про
відсутність причинно - наслідкового
зв?язку між видачею відповідачем-1
наказу № 3 «Про скасування дозволу на
виконання будівельних робіт від 09.11.2006
№ 06/477 ПП «Антей» м.Харків вул.
Пушкінська, 79/1» та понесенням
позивачем шкоди загалом в сумі 234 468,00
грн. (32 000,00 грн. орендної плати, 165 088,00
грн. витрати з простою будівельної
техніки, 7 380,00 грн. заробітна плата, 30
000,00 грн. штрафу за попередніми
договорами), оскільки понесення
позивачем витрат в сумі 32 000,00 грн. зі
сплати орендної плати за оренду
будівельного майданчику, 165 088,00 грн.
витрати з простою будівельної техніки
та 7 380,00 грн. заробітної плати -
понесені позивачем внаслідок власної
господарської діяльності та виконання
власних зобов?язань перед своїми
контрагентами та працівниками.

Щодо оплати 30 000,00 грн. штрафу за
попередніми договорами № 43/06 від 30.12.2006
та № 1/07 від 15.01.2007, суд вважає за
необхідне зазначити, що відповідно до
статті 635 Цивільного кодексу України,
попереднім є договір, сторони якого
зобов?язуються в майбутньому укласти
договір (основний договір) на умовах,
встановлених попереднім договором.
Зобов?язання, встановлене попереднім
договором, припиняється, якщо основний
договір не укладений протягом строку (у
термін), встановленого попереднім
договором, або якщо жодна з сторін не
направить другій стороні пропозицію
про його укладення (п. 3 ст. 635 Цивільного
кодексу України). Отже, сплата
позивачем 30 000,00 грн. штрафу за
попередніми договорами № 43/06 від 30.12.2006
та № 1/07 від 15.01.2007 проведена останнім
саме внаслідок власного
господарського рішення і жодним чином
не пов?язана з зобов?язанням, яке
виникло внаслідок попередніх
договорів № 43/06 від 30.12.2006 та № 1/07 від
15.01.2007.

Також, за наведених підстав не підлягає
задоволенню і вимога позивача про
стягнення з відповідачів 1 563 304,00 грн.
упущеної вигоди, адже вимогу в цій
частині позивач також обґрунтовує
наявністю укладених попередніх
договорів № 43/06 від 30.12.2006 та № 1/07 від
15.01.2007, за умовами яких після здачі
об?єкта будівництва в експлуатацію
позивач розраховував укласти основні
договори оренди та отримати орендну
плату у випадку своєчасного завершення
робіт, а саме: за попереднім договором
№ 43/06 від 30.12.2006 - 594 440,00 грн. та за
попереднім договором № 1/07 від 15.01.2007 - 968
864,00 грн.

До того ж, суд вважає за необхідне
вказати про те, що постановою
Харківського окружного
адміністративного суду від 03.11.2008, яка
залишена без змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 15.03.2011, і які залишені без змін
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 21.03.2013, наказ Державної
архітектурно - будівельної інспекції
України № 3 «Про скасування дозволу на
виконання будівельних робіт від 09.11.2006
№ 06/477 ПП «Антей» м. Харків вул.
Пушкінська, 79/1» - визнано нечинним
(тобто таким, що не мав юридичної сили),
а отже, вказаними судовими рішеннями
відновлено право позивача на
проведення будівельних робіт. Видання
державним органом відповідного наказу
не визнано судовими рішеннями
незаконним, оскільки його видано в
межах компетенції відповідного органу.
В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 1173
Цивільного кодексу України
відшкодовується шкода, завдана
фізичній або юридичній особі саме
незаконними рішеннями.

Також, позивач був обізнаний про те, що
ухвалою Новокаховського міського суду
Херсонської області від 07.12.2006 вжито
заходів до забезпечення позову шляхом
зупинення дії п. 6.1 рішення Харківської
міської ради від 22.11.2006 № 166/06 «Про
скасування рішень Харківської міської
ради», ухвалою господарського суду
Харківської області від 22.12.2008 вжито
заходи до забезпечення позову ПП фірма
«Антей» шляхом заборони Інспекції
державного архітектурно - будівельного
контролю м.Харкова та іншим особам
вчиняти будь-які дії, направлені на
зупинення будівництва ПП фірмою
«Антей» офісу, як першого пускового
комплексу будівництва офісу з
переходом до існуючої будівлі по вул.
Пушкінській, 79/1 у м.Харкові, а
постановою господарського суду
Харківської області від 22.09.2008
задоволено позов ПП фірма «Антей» та
визнано нечинними приписи Інспекції
державного архітектурно - будівельного
контролю м.Харкова від 28.11.2006, від 05.12.2006
та від 08.12.2006 , що видані ПП фірмі
«Антей». Таким чином, позивач не був
позбавлений прав щодо подальшої
реалізації своїх прав забудовника
відповідної земельної ділянки.

Таким чином, дослідивши наявні
матеріали справи, суд дійшов висновку,
що суду станом на момент вирішення
спору не надано належних і допустимих
доказів причинно-наслідкового зв'язку
між діями відповідачів, як державних
органів, та завданням позивачу шкоди в
сумі 234 468,00 грн. та понесенням позивачем
збитків у вигляді упущеної вигоди в
сумі 1 563 304,00 грн., а надані позивачем
докази в обґрунтування вимог про
стягнення з відповідачів наведеної
суми шкоди не можуть бути прийняті
судом як належні та допустимі докази в
підтвердження завданню позивачу шкоди
в сумі 234 468,00 грн. та 1 563 304,00 грн.
упущеної вигоди.

Також, суд дійшов висновку про
відсутність законних підстав для
стягнення з відповідачів на користь
позивача 50 000,00 грн. моральної шкоди з
огляду на нижченаведене.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 Цивільного
кодексу України способом захисту
цивільних прав та інтересів може бути
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає: 1) у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

У Господарському кодексі поняття
моральної шкоди (особливо стосовно
учасників господарських відносин)
відсутнє, втім визначення моральної
шкоди міститься в деяких спеціальних
законах. Наприклад, у Законі України
"Про зовнішньоекономічну діяльність"
моральна шкода зазначена як шкода, яку
заподіяно особистим немайновим правам
суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності та яка призвела або може
призвести до збитків, що мають
матеріальне вираження (ст. 2).

Відповідно до п. 2 роз'яснення президії
Вищого арбітражного суду України від
29.02.96 р. N 02-5/95 "Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних з
відшкодуванням моральної шкоди"
моральною визнається шкода, заподіяна
організації порушенням її законних
немайнових прав.

Згідно з постановою Пленуму Верховного
Суду України від 31.03.95 р. N 4 "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" під
немайновою шкодою, заподіяною
юридичній особі, слід розуміти втрати
немайнового характеру, що настали у
зв'язку із приниженням її ділової
репутації, посяганням на фірмове
найменування, товарний знак, виробничу
марку, розголошенням комерційної
таємниці, а також вчиненням дій,
спрямованих на зниження престижу чи
підрив довіри до її діяльності (п. 3).

Чинне законодавство не містить
вичерпного переліку обставин, за яких
суб'єкт господарювання може вважати, що
йому заподіяно моральну шкоду.
Найбільш поширеними (по суті, найбільш
типовими, характерними) випадками
заподіяння моральної шкоди є
розголошення, у тому числі через засоби
масової інформації, відомостей, які не
відповідають дійсності або викладені
неправдиво, які порочать ділову
репутацію чи завдають шкоди інтересам
особи (ст. 47 Закону України "Про
інформацію"), порушення авторського
права і суміжних прав (ч. 3 ст. 44 Закону
України "Про авторське право і суміжні
права"). Визначення змісту ділової
репутації залежить від природи її
суб'єкта. Ділову репутацію юридичної
особи становить престиж її фірмового
(комерційного) найменування,
торговельних марок та інших належних
їй нематеріальних активів серед кола
споживачів її товарів та послуг.

Грошовий еквівалент ділової репутації
може бути виражений у формі гудвілу,
визначення якого міститься в п. 1.7 ст. 1
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" (інформаційний
лист Вищого господарського суду
України від 28.03.2007 р. N 01-8/184 "Про деякі
питання практики застосування
господарськими судами законодавства
про інформацію", пп. 5, 6).

Згідно п. 3 постанови Пленуму
Верховного суду України від 31 березня
1995 року N 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» під немайновою
шкодою, заподіяною юридичній особі,
слід розуміти втрати немайнового
характеру, що настали у зв'язку з
приниженням її ділової репутації,
посяганням на фірмове найменування,
товарний знак, виробничу марку,
розголошенням комерційної таємниці, а
також вчиненням дій, спрямованих на
зниження престижу чи підрив довіри до
її діяльності.

За змістом ст. ст. 15, 16 ч. 2 п. 9, 23, 611 п. 4 ЦК
України, ст. 225 Господарського кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання,
в тому числі шляхом відшкодування
моральної шкоди. Особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Отже, враховуючи те, що у позовній заяві
в частині позовних вимог про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди в сумі 50 000,00 грн. позивачем не
зазначено, в чому полягає ця шкода,
якими саме неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно позивачеві
як суб'єкту господарювання (адже
судовими рішеннями встановлено саме
нечинність відповідного наказу), з яких
міркувань він виходив, визначаючи
розмір шкоди, та якими доказами це
підтверджується, підстави для
задоволення вимог позивача про
стягнення моральної шкоди - відсутні.

Враховуючи, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними конкретними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, судом визнається, що
позивачем в позовній заяві не були
наведені обставини, не надано належних
та допустимих доказів на їх
підтвердження, які б свідчили про
обґрунтованість позовних вимог.
Докази, подані позивачем, не
підтверджують обставини, на які
позивач посилається в обґрунтування
позовних вимог про відшкодування
шкоди, стягнення збитків та
відшкодування моральної шкоди.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про те, що вимоги позивача про
стягнення з відповідачів 234 468,00 грн.
матеріальної шкоди, 50 000,00 грн.
моральної шкоди, 1 563 304,00 грн. збитків -
не є законними та обґрунтованими, не
були доведені належними та допустимими
доказами, а тому задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено - 13.09.2014

Колегія суддів у складі:

Головуючий суддя
О.М.Спичак

Суддя
М.О.Любченко

Суддя
Ю.В.Цюкало