м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «УКР
ФУД»ДоПриватного сільгосппереробного
виробничо-комерційного підприємства
«Поділля-Агро»Простягнення 16 879,30 грн.
Суддя Спичак О.М.
Представники сторін:
від позивача: Мельниченко Н.О.- дов. №
44/05 від 19.05.2014 р.;
від відповідача: не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «УКР ФУД» звернулось
до Господарського суду міста Києва з
позовом до Приватного
виробничо-комерційного підприємства
«Поділля-Агро» про стягнення 14 094,00 грн.
основного боргу, 1 536,23 інфляційних
нарахувань, 184,20 грн. три відсотки
річних та 1 064,87 грн. пені.
Ухвалою суду від 22.08.2014 року було
порушено провадження у справі та
призначено її розгляд на 15.09.2014 року.
У судовому засіданні 15.09.2014 року
представник позивача подав клопотання
про долучення доказів до матеріалів
справи, яке судом розглянуто та
задоволено, а також надав усні
пояснення по суті заявлених позовних
вимог, відповідно до яких позовні
вимоги підтримав та просив суд їх
Представники відповідача у судове
засідання 15.09.2014 року не з'явилися,
вимоги ухвали суду про порушення
провадження у справі не виконали, про
дату та час судового засідання були
повідомлені належним чином.
Згідно з абзацом 4 пункту 2
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України № 01-08/140
від 15.03.2010 року «Про деякі питання
запобігання зловживанню
процесуальними правами у
господарському судочинстві» особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце її
розгляду судом, якщо ухвалу про
порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.
Відповідно до положень статті 75 ГПК
України справа розглядається за
наявними в ній матеріалами.
В судовому засіданні 15.09.2014 року на
підставі ст. 85 ГПК України оголошено
вступну та резолютивну частини рішення
суду.
Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем було поставлено відповідачу
товар - крупу ячну у кількості 3 140 кг та
крупу пшеничну у кількості 2 400 кг
загальною вартістю 14 094,00 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№ РН-0000325 від 12.02.2014 р., яка підписана
представниками та скріплена печатками
Проте відповідач поставлений товар не
оплатив, у зв'язку з чим в останнього
перед Товариством з обмеженою
відповідальністю «Укр Фуд» виникла
заборгованість у розмірі 14 094, грн.
Позивач 28.03.2014 р. направив на адресу
відповідача вимогу № 28/03 про погашення
існуючої заборгованості у розмірі,
проте дана вимога відповідачем
залишена без задоволення.
Враховуючи наведене, позивач просить
господарський суд стягнути з
відповідача 14 094,00 грн. основного боргу,
1 536,23 інфляційних нарахувань, 184,20 грн.
три відсотки річних та 1 064,87 грн. пені.
Судом встановлено, що станом на день
розгляду справи в суді суму боргу
відповідач не сплатив, жодних
заперечень та доказів на спростування
обставин, викладених позивачем
відповідач не надав, тому загальна
заборгованість відповідача перед
позивачем з поставки товару згідно
видаткової накладної становить 14 094,00
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послуги, сплатити гроші
тощо) або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини;
створення літературних, художніх
творів, винаходів та інших результатів
інтелектуальної, творчої діяльності;
завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі; інші
Статтею 207 Цивільного кодексу України
визначено, що правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо його зміст зафіксований в одному
або кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).
Правочин, який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою(ч.2 ст. 207).
Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.
Статтею 527 Цивільного кодексу України
визначено, що боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор -
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено договором або законом,
не випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.
Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
Частиною другою статті 530 Цивільного
кодексу України встановлено, що якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.
Пунктом 1 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
17.07.2012 року № 01-06/928/2012 передбачено, що
відповідно до частини першої статті 692
ЦК України покупець зобов'язаний
сплатити продавцеві повну ціну
переданого товару. Договором
купівлі-продажу може бути передбачено
розстрочення платежу.
Отже, якщо інше не встановлено
укладеним сторонами договором або
актом цивільного законодавства,
перебіг строку виконання грошового
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору купівлі-продажу, починається
з моменту прийняття товару або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, і положення
частини другої статті 530 названого
Кодексу, в якій ідеться про строк
(термін) виконання боржником обов'язку,
що не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, до
відповідних правовідносин не
застосовується (див. постанову Вищого
господарського суду України від 28.02.2012
№ 5002-8/481-2011).
При цьому підписання покупцем
видаткової накладної, яка є первинним
обліковим документом у розумінні
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» і яка відповідає вимогам,
зокрема, статті 9 названого Закону і
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар. Строк виконання відповідного
грошового зобов'язання визначається за
правилами, встановленими частиною
першою статті 692 ЦК України (див.
постанову Вищого господарського суду
України від 21.04.2011 № 9/252-10).
Зважаючи на встановлені факти та
вимоги вищезазначених правових норм, а
також враховуючи, що відповідач в
установленому порядку обставини, які
повідомлені позивачем не спростував,
розміру позовних вимог не оспорив та
належних доказів на заперечення
відомостей повідомлених позивачем не
надав, господарський суд приходить до
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення основного боргу нормативно
та документально доведені, а тому
підлягають задоволенню повністю в сумі
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Укр Фуд» просить суд
також стягнути з відповідача 184,20 грн.
три відсотки річних та 1 536,23 грн.
Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.
Здійснивши перерахунок 3 % річних та
інфляційних нарахувань з урахуванням
умов договору, прострочення
відповідачем сплати грошового
зобов'язання та порядку розрахунків
погодженого сторонами, господарський
суд дійшов до висновку, що позовні
вимоги в частині стягнення 3 % річних та
інфляційних нарахувань підлягають
задоволенню повністю у розмірі 184,20 грн.
та 1 536,23 грн. відповідно.
Позивач за прострочення строків сплати
за поставлений товар, нарахував та
просить стягнути з відповідача 1 064,87
Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
Відповідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.
Відповідно до частин 1, 3 статті 549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.
Згідно частини 2 статті 551 Цивільного
кодексу України, якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 230
Господарського кодекс України,
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
Статтею 546 Цивільного кодексу України
передбачено, що виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком. Договором або
законом можуть бути встановлені інші
види забезпечення виконання
Правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
Правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання, вчинений із
недодержанням письмової форми, є
нікчемним. (ст. 547 ЦК України).
Оскільки між сторонами склалися
позадоговірні відносини, тобто угода
щодо пені не укладена, то господарський
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги в цій частині задоволенню не
Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати
по сплаті судового збору підлягають
стягненню зі сторін пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд міста Києва,
1. Позовні вимоги задовольнити
2. Стягнути з Приватного
виробничо-комерційного підприємства
м. Київ, Дніпровський р-н, вул.
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укр Фуд»
14 094 (чотирнадцять тисяч дев'яносто
чотири) грн. 00 коп. основного боргу, 184
(сто вісімдесят чотири) грн. 20 коп. три
відсотки річних, 1 536 (одна тисяча
п'ятсот тридцять шість) грн. 23 коп.
інфляційних нарахувань та 1 711 (одна
тисяча сімсот одинадцять) грн. 74 коп.
судового збору.
3. В задоволенні решти позовних вимог
Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено

22.09.2014 року

Суддя
О.М. Спичак