ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2014 року
Справа № 904/5449/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді : Бахмат Р. М.
(доповідача),

суддів: Євстигнеєва О.С., Павловського
П.П.

секретар судового засідання :
Назаренко С.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Кузьмінова Ю.В. (дов. б/н
від 10.01.14 р.);

від відповідача: Концева М.В. (дов. № 181
від 01.11.13 р.)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ"
м. Нікополь на рішення господарського
суду Дніпропетровської області від
14.08.2014р. у справі № 904/5449/14

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім
Владар-Харків» м.Харків

до: Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ"
м. Нікополь

про: стягнення заборгованості за
договором

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 14.08.2014 р.
по справі № 904/5449/14, яке підписано 18.08.2014
р. і оформлено відповідно до вимог ст. 84
ГПК України (суддя Петренко І.В.),
задоволено позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
Дім Владар-Харків» м. Харків до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ"
м. Нікополь про стягнення
заборгованості за договором № 949 від
13.11.13 р.

Вказаним рішенням стягнуто з
товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб"
м. Нікополь на користь товариства з
обмеженою відповідальністю "ТД
Владар-Харків" м. Харків 69 600,00грн.
основний борг; 1 264,24грн. три відсотки
річних; 5 295,32грн. пені; 7 725,60грн.
інфляційні втрати; 1 827,00грн. судовий
збір.

Не погодившись з вказаним рішенням,
відповідач звернувся до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
оскаржуване рішення та прийняти нове
рішення, яким відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог, оскільки
вважає, що при прийняті рішення
порушені норми матеріального та
процесуального права, а також існує
невідповідність висновків, викладених
у рішенні місцевого господарського
суду, обставинам справи.

Скаржник стверджує, що при
ухвалені рішення судом першої
інстанції порушена норма
процесуального права, а саме те, що на
момент звернення до суду позивачем не
надано належних доказів оплати
судового збору.

Згідно з положення пункту 4 статті
63 ГПК України суд повертає позовну
заяву без розгляду.

Відповідач зазначає у скарзі, що
дійсно прийняв поставлену продукцію,
однак підставою здійснення позивачем
на адресу відповідача поставки
зазначено не договір № 949 від 13.11.2013 р., а
номер рахунку-фактури з відповідною
датою, а від так, умови оплати
відповідно до п.4.1 договору № 949 від
13.11.2013 р., на які посилається позивач, не
можуть бути застосовані в даному
випадку. Таким чином, скаржник вважає,
що дана поставка була здійснена не за
договором № 949 від 13.11.2013 р. є
беззаперечним фактом.

Скаржник звертає увагу суду на те,
що позивач здійснив поставку товару та
до сьогоднішнього дня не виконав умови
договору щодо надання ТОВ «Інтерпайп
Ніко Тьюб» товаросупровідних
документів, зазначених у п.3.3 Договору.

Також рахунок - фактура, який
зазначений у видатковій накладній як
підстава здійснення поставки товару,
не був доданий до позовної заяви, а тим
більше не надавався відповідачу.

Відповідач вважає, що його вини в
порушенні зобов'язань не має, оскільки
саме зобов'язання відповідачем не
порушувалось, а строк його виконання й
досі не настав.

Розпорядженням секретаря судової
палати від 09.09.2014 р., у зв`язку з
відпусткою судді Кощеєва І.М. - члена
постійно діючої колегії суддів,
визначеної наказом № 24 від 17.06.14 р.,
змінено склад колегії суддів.

Позивач відзив на апеляційну
скаргу не надав, а у судовому засіданні
просив залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а рішення без змін з
підстав, вказаних у позовній заяві.

В судовому засіданні оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Заслухавши суддю-доповідача та
пояснення представників сторін,
розглянувши та обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, колегія
суддів встановила, що між товариством з
обмеженою відповідальністю "ТД
Владар-Харків" (постачальник) та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб"
(покупець) укладено договір № 949 від
13.11.2013 р. з додатком № 1 до договору
(Специфікація № 1).

Відповідно до пункту 1.1 договору, на
умовах, викладених у розділах даного
договору, постачальник поставив, а
покупець прийняв товар, найменування,
асортимент, номенклатура, сортамент,
кількість, ціна, умови та строки
поставки якого вказані у видатковій
накладній № РН-146 від 13.12.13 р. (а.с.16) на
загальну суму 69 600 грн.

Відповідно до пункту 2.1 договору ціна
товару, який поставляється за даним
договором, визначається в гривнях та
вказана в Специфікації до даного
договору.

Пунктом 2.4 договору встановлено, що
сума договору складається із сум
Специфікації, яка є невід'ємною
частиною договору.

Пунктом 4.1 договору визначено, що
розрахунки по даному договору
здійснюються покупцем шляхом
перерахування грошових коштів у
розмірі вартості партії товару на
рахунок постачальника в порядку та
строки, передбачені відповідною
Специфікацією.

У Специфікації № 1 (Додаток № 1 до
договору № 949 від 13.11.2013 р.) (а.с. 15)
сторони встановили, що оплата за товар
здійснюється протягом 15 календарних
днів з моменту поставки.

Договір вступає в силу з моменту
фактичного підписання його
повноважними представниками сторін та
діє до 31.12.14р., а в частині не виконаних
зобов'язань по договору - до повного
виконання сторонами прийнятих на себе
зобов'язань (пункт 10.1 договору).

Загальна вартість товару, вказаного в
специфікації, складає 69600,00грн., з
урахуванням НДС, НДС - 11600,00грн.

Строк поставки товару - протягом 21
календарного дня після отримання
постачальником заявки від покупця.

Відповідач свої зобов'язання по оплаті
не виконав.

Позивач звернувся до відповідача з
претензією №31/01 від 12.03.14р., в якій
просив на протязі 10 календарних днів з
моменту отримання даного листа
перерахувати основний борг у сумі 69
600,00 грн., у т.ч. ПДВ (20 %), пеню у розмірі 1
882,62 грн., 3 % річних у сумі 376,52 грн. та
всього суму 71 859,14 грн. на
розрахунковий рахунок позивача.

До претензії надані докази надсилання
її відповідачу.

Відповідач залишив претензію без
відповіді та задоволення.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

У відповідності до ст. ст. 32, 34
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Доказів оплати товару в сумі 69600,00грн.
відповідач не надав, доводи позивача,
наведені в обґрунтування позову, не
спростував.

Відповідно до п. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору (ст.
174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України визначено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до п. 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України, до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу
України, за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати товару
(ч.1).

В силу ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових
зобов'язань", платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін.

Згідно ст.3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових
зобов'язань, розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла
у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 231 Господарського
кодексу України визначено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір не
передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу
України, передбачено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Пунктом 7.5 договору визначено, що у
випадку несвоєчасного здійснення
розрахунків по даному договору
покупець виплачує постачальнику пеню у
розмірі не більше подвійної облікової
ставки НБУ, яка діяла в період, за який
нараховується пеня, від несплаченої
суми за кожен день прострочки.

Позивач за період з 31.12.13р. по 28.06.14р.
нарахував відповідачу пеню у розмірі
5295,32грн., за період з 30.12.13 р. по 08.08.14 р.,
на підставі ст. 625 ЦК України, нарахував
три відсотки річних у розмірі 1264,24 грн.
та інфляційні втрати за період з січня
2014 р. по червень 2014 р. у розмірі 7 725,60
грн.

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції цілком правомірно
задовольнив позовні вимоги, у зв'язку з
чим доводи скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, є безпідставними
та такими, що не підлягають
задоволенню.

Керуючись статями 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Дніпропетровський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "ІНТЕРПАЙП
НІКО ТЬЮБ" м. Нікополь залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 14.08.2014 р.
у справі № 904/5449/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанова може бути оскаржена протягом
двадцяти днів, з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили, до
Вищого Господарського Суду України
через Дніпропетровський апеляційний
господарський суд.

Повний текст постанови виготовлено
25.09.2014 р.

Головуючий
Р.М. Бахмат

Судді
О.С.
Євстигнеєв

П.П.Павловський