м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомПублічного акціонерного
товариства «Універсал
Банк»ДоПриватного підприємства «Ранг»
Простягнення 49 541, 73 грн.
Суддя Борисенко І.І.
Від позивача Тарасенков В.В. - за
Від відповідача не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач звернувся до суду з
позовом до Відповідача про стягнення з
останнього на свою користь суму
відсотків за користування кредитними
коштами в розмірі 49 541, 73 грн. за період
з 11 жовтня 2011р. по 27 грудня 2013р. за
кредитним договором №08/6/КЮ/2007 від
21.08.2014р. через відділ діловодства
суду Відповідач надав відзив на
позовну заяву про стягнення
заборгованості, відповідно до якого
просив провести розгляд справи
Відповідача та просив відмовити
Позивачу в задоволенні його позовних
вимог в повному обсязі.
За клопотанням Позивача, з метою
забезпечення повного, всебічного та
об'єктивного розгляду справи, спір у
даній справі вирішено у строк у
відповідності п. 3 ст.69 ГПК України.
Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги і заперечення проти позову,
об'єктивно оцінивши в сукупності
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -
Публічне акціонерне товариство
«Універсал Банк» є правонаступником
всіх прав та обов'язків Відкритого
акціонерного товариства «Універсал
Банк» - 22 червня 2009 року рішенням
загальних зборів акціонерів, ВАТ
«Універсал Банк» було перейменовано в
Публічне акціонерне товариство
«Універсал Банк», що підтверджується
Витягом із статуту. ВАТ «Універсал
Банк» був правонаступником усіх прав
та обов'язків відкритого акціонерного
товариства «Банк Універсальний», який
у відповідності до рішення Загальних
зборів акціонерів ВАТ «Банк
Універсальний» (протокол № 4-2007 від
27.08.2007 р.) було перейменовано на
Відкрите акціонерне товариство
10 травня 2007 року між Відкритим
акціонерним товариством «Банк
Універсальний» (надалі - Позивач) та
Приватним підприємством «Ранг»
(надалі - Відповідач) було укладено
Кредитний договір №08/6/КЮ/2007
(надалі - Кредитний договір).
Відповідно до умов Кредитного
договору, ВАТ «Банк Універсальний»
надав Відповідачу кредит у сумі 190 411, 50
За умовами Кредитного Договору
Відповідач зобов'язався виконати свої
зобов'язання по поверненню в повному
обсязі отриманого кредиту до 08 травня
2010 року і сплатити 19% річних за
користування кредитом. Цільове
призначення - придбання вантажного
автомобіля та причепа.
22 листопада 2011 року суддею
Господарського суду міста Києва Мудрим
С.М. було ухвалено рішення у справі
№33/205, за позовом ПАТ «Універсал Банк»
до Приватного підприємства «Ранг» про
стягнення з останнього заборгованості
за Кредитним договором, яким з
Відповідача на користь Позивача
стягнуто заборгованість станом на 10
жовтня 2011 року 93 811 (дев'яносто три
тисячі вісімсот одинадцять) грн. 76 коп.,
заборгованості за відсотками у розмірі
11 217 (одинадцять тисяч двісті
сімнадцять) грн. 72 коп., витрати по
сплаті державного мита в сумі 1 050 (одна
тисяча п'ятдесят) грн. 29 коп. та 236
(двісті тридцять шість) грн. 00 коп.
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.
Відповідно до ст. 35
Господарського процесуального кодексу
України факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.
Рішенням Господарського суду
міста Києва було встановлено фактичні
обставини справи, а саме: порушення
Відповідачем своїх зобов'язань за
Кредитним договором.

Зобов'язання припиняється з підстав,
передбачених договором або законом
(частина перша статті 598 ЦК України).
Такі підстави, зокрема, зазначені у
статтях 599-601,604-609 ЦК України.

Відповідно до п. 17 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» наявність
судового рішення про задоволення вимог
кредитора, яке не виконано боржником,
не припиняє правовідносин сторін
кредитного договору, не звільняє
останнього від відповідальності за
невиконання грошового зобов'язання та
не позбавляє кредитора права на
отримання сум, передбачених частиною
другою статті 625 ЦК України, оскільки
зобов'язання залишається невиконаним
належним чином відповідно до вимог
статей 526, 599 ЦК.

Відповідно до статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Крім того, чинне законодавство не
пов'язує припинення зобов'язання з
прийняттям судового рішення чи
відкриттям виконавчого провадження з
його примусового виконання. Таким
чином, наявність судових актів про
стягнення заборгованості, у тому числі
стосовно яких є ухвала про відстрочку
або розстрочку виконання, не припиняє
грошових зобов'язань боржника та не
виключає його відповідальності за
порушення строків розрахунків
(відповідно до постанови Вищого
господарського суду України від 14.09.2010
№ 36/358, від 16.02.2011 № 17/177-10 та постанову
Верховного Суду України від 04.07.2011 №
13/210/10).

Рішенням від 22 листопада 2011 року
було стягнуто з Відповідача
заборгованість, однак вона
Відповідачем погашена була лише 27
грудня 2013 року. Тобто Відповідач
користувався кредитними коштами у
період з 11 жовтня 2011 року по 27 грудня 2013
року не виконуючи оплати за таке
користування, а тому Позивач
правомірно звернувся до суду задля
стягнення з Відповідача відсотків за
користування кредитними коштами
відповідно до умов договору за період з
11 жовтня 2011 року по 27 грудня 2013 року в
сумі 49 541,73 грн.

Щодо тверджень відповідача про
припинення зобов'язання та
безпідставність позовних вимог суд
зазначає наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 1054
Цивільного кодексу України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. Зважаючи
на ч. 2 вказаної статті до відносин за
кредитним договором застосовуються
положення параграфа 1 цієї глави якщо
інше не встановлено цим параграфом і не
випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до приписів ст. 1046
Цивільного кодексу України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором.

З матеріалів справи вбачається,
що Рішенням Господарського суду міста
Києва від 12 листопада 2011 року з
відповідача на користь позивача було
стягнуто заборгованість за кредитним
договором станом на 10 жовтня 2011 року,
проте фактичне виконання даного
рішення відбулось лише 27 грудня 2013
року, що свідчить про те, що відповідач
користувався кредитними коштами до
вказаної дати, що у відповідності до ст.
1046 ЦК України є підставою для стягнення
з відповідача процентів за період часу
з 11 жовтня 2011 року по 27 грудня 2013 року.

Щодо дати зарахування коштів:

У відповідності до Платіжної
вимоги № 333/15 від 17 жовтня 2013 року
грошові кошти було перераховано 25
жовтня 2013 року на рахунок ВДВС
Святошинського РУЮ, проте дана дата не
може вважатися моментом виконання
зобов'язання боржником, зважаючи на
наступне:

Зобов'язання припиняється з
підстав, передбачених договором або
законом (частина перша статті 598 ЦК
України). Такі підстави, зокрема,
зазначені у статтях 599-601,604-609 ЦК
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

У відповідності зі ст. 526 ЦК
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до п. 4.6 Кредитного
договору платежі вважаються
здійсненими в обумовлений термін, якщо
сума в повному обсязі надійшла на
рахунок Банку.

Зважаючи на те, що кошти від ВДВС
Святошинського РУЮ надійшли на рахунок
Позивача лише 27 грудня 2013 року,
моментом часткового виконання
зобов'язання боржником не може
вважатися дата списання грошових
коштів на рахунок виконавчої служби.

Щодо застосування відсоткової
ставки у розмірі 23,5% річних:

Відповідно до п. 7.1 Кредитного
договору № 08/6КЮ/2007 від 10 травня 2007 року
сторони погодили, що Позивач має право
переглянути встановлену п. 1.1 договору
процентну ставку.

У відповідності до даного пункту
Кредитного договору Позивачем було
збільшено процентну ставку за кредитом
в сторону збільшення з 26 серпня 2008 року
до 23,5%.

Судом встановлено, що дане
збільшення відсоткової ставки не
оскаржувалось позичальником,
розрахунки виконувались на підставі
нової відсоткової ставки з 26.08.2008 року,
крім того Рішенням Господарського суду
міста Києва було стягнуто
заборгованість з урахуванням вже
підвищеної відсоткової ставки. Також,
правомірність такого підняття не
оскаржувалась Відповідачем по справі і
під час розгляду господарського спору
у 2011 році.

Крім цього, відповідно до п. 17
Постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України, оскільки зобов'язання
залишається невиконаним належним
чином відповідно до вимог статей 526, 599
ЦК України.

Відповідно до статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Крім того, чинне законодавство не
пов'язує припинення зобов'язання з
прийняттям судового рішення чи
відкриттям виконавчого провадження з
його примусового виконання. Таким
чином, наявність судових актів про
стягнення заборгованості, у тому числі
стосовно яких є ухвала про відстрочку
або розстрочку виконання, не припиняє
грошових зобов'язань боржника та не
виключає його відповідальності за
порушення строків розрахунків
(відповідно до постанови Вищого
господарського суду України від 14.09.2010
№ 36/358, від 16.02.2011 № 17/177-10 та постанову
Верховного Суду України від 04.07.2011 №
13/210/10).

Відповідно до ст. 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України,
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Виходячи з вищенаведених норм
закону, Відповідачем належним чином
протягом розгляду справи не було
надано належних доказів по справі на
спростування позовних вимог.

В судовому засіданні, допустимими
доказами, які знаходяться в матеріалах
справи Позивач довів, що його вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Витрати по оплаті судового збору
згідно ст. 49 ГПК України покладаються
на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного
підприємства «Ранг» (03148, м. Київ, вул.
Сім'ї Сосніних, 7-А; Код: 32424281) на користь
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» (04114, м. Київ, вул.
Автозаводська, 54/19; Код: 21133352)
заборгованість за Кредитним договором
№08/6/КЮ/2007 від 10.05.2007 року в сумі 49 541
(сорок дев'ять тисяч п'ятсот сорок одна)
гривня 73 коп. та судовий збір в розмірі 1
827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім)
гривень 00 коп.

Наказ видати відповідно до ст. 116
ГПК України.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 19.09.2014р.

Суддя
І.І.Борисенко