м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Українська страхова група"
до Приватного акціонерного товариства
"Українська транспортна страхова
про відшкодування шкоди, заподіяної
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, в порядку регресу в розмірі 15
Суддя Нечай О.В.
Представники сторін:
від позивача: Михайловська І.Г., за
від відповідача: не з'явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд господарського суду міста
Києва були передані позовні вимоги
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Українська
страхова група» (далі - позивач) до
Приватного акціонерного товариства
«Українська транспортна страхова
компанія» (далі - відповідач) про
відшкодування шкоди, заподіяної
внаслідок порожньо-транспортної
пригоди, в порядку регресу в розмірі 15
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 23.09.2013 р. було порушено
справи призначено на 16.10.2013 р.
04.10.2013 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва
представником позивача було подано
клопотання про долучення документів до
матеріалів справи.
16.10.2013 р. судове засідання не відбулось.
Розпорядженням Заступника Голови
господарського суду міста Києва Бойка
Р.В. від 16.10.2013 р., приймаючи до уваги те,
що суддя Нечай О.В. знаходиться у
передано для розгляду судді
Ухвалою господарського суду міста
прийнято до провадження суддею
Гавриловською І.О., розгляд справи
призначено на 13.11.2013 р.
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва Князькова В.В. від
28.10.2013 р., у зв'язку з поверненням судді
Нечая О.В. з відрядження, справу
судді Нечаю О.В.
Ухвалою господарського суду міста
прийнято до провадження суддею Нечаєм
О.В., розгляд справи призначено на 13.11.2013
У судове засідання 13.11.2013 р. представник
Представник відповідача у судове
засідання 13.11.2013 р. з'явився, надав суду
письмовий відзив на позов.
У судовому засіданні 13.11.2013 р. судом, в
порядку, передбаченому ст. 77 ГПК
України, та в межах строків,
встановлених ст. 69 ГПК України, було
оголошено перерву до 04.12.2013 р.
18.11.2013 р. представником позивача через
відділ діловодства господарського
суду міста Києва були подані письмові
пояснення на відзив відповідача.
У зазначених поясненнях позивачем
фактично було зменшено розмір позовних
вимог до 15 487,00 грн.
Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
Згідно з п. 3.10 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» від 26
грудня 2011 року N 18 передбачені частиною
четвертою статті 22 ГПК права позивача
збільшити або зменшити розмір позовних
вимог, відмовитись від позову можуть
бути реалізовані до прийняття рішення
судом першої інстанції. Під
збільшенням або зменшенням розміру
позовних вимог слід розуміти
відповідно збільшення або зменшення
кількісних показників за тією ж самою
вимогою, яку було заявлено в позовній
заяві. Згідно з частиною третьою статті
55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже,
у разі прийняття судом зміни (в бік
збільшення або зменшення) кількісних
показників, у яких виражається позовна
вимога, має місце нова ціна позову,
виходячи з якої й вирішується спір, - з
обов'язковим зазначенням про це як у
вступній, так і в описовій частині
рішення.

Судом встановлено, що подана
представником позивача заява про
зменшення розміру позовних вимог не
суперечить законодавству та не порушує
чиї-небудь права і охоронювані законом
інтереси, а тому приймається судом до
уваги.

У судове засідання 04.12.2013 р.
представники сторін з'явились.

Дослідивши у судовому засіданні 04.12.2013
р. наявні у матеріалах справи
документи, суд дійшов висновку про
необхідність призначення у даній
справі судової експертизи.

З огляду на вищенаведене, судом, у
судовому засіданні 04.12.2013 р., було
рекомендовано сторонам надати суду
перелік питань, які мають бути
роз'яснені судовим експертом за
результатом проведення судової
експертизи.

У судовому засіданні 04.12.2013 р. судом, в
порядку, передбаченому ст. 77 ГПК
України, та в межах строків,
встановлених ст. 69 ГПК України, було
оголошено перерву до 25.12.2013 р.

17.12.2013 р. представником відповідача
через відділ діловодства
господарського суду міста Києва було
подано клопотання щодо доповнення
питань, поставлених на вирішення
автотоварознавчої експертизи.

25.12.2013 р. судове засідання не відбулось.

Розпорядженням В.о. Голови
господарського суду міста Києва Бойка
Р.В. від 25.12.2013р., у зв'язку з
перебуванням судді Нечая О.В. у
відпустці, справу № 910/18145/13 було
передано для розгляду судді
Гавриловській І.О.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 25.12.2013 р. справа № 910/18145/13 була
прийнята до провадження суддею
Гавриловською І.О. та призначена до
розгляду на 22.01.2014 р.

Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва Князькова В.В. від
13.01.2014 р., у зв'язку з поверненням судді
Нечая О.В. з відпустки, справу № 910/18145/13
було передано для розгляду судді Нечаю
О.В.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 13.01.2013 р. справу № 910/18145/13 було
прийнято до провадження суддею Нечаєм
О.В. та призначено до розгляду на
22.01.2014р.

22.01.2014 р. у судове засідання представник
позивача не з'явився.

Представник відповідача у судове
засідання 22.01.2014 р. з'явився.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 22.01.2014 р. у даній справі було
призначено судову автотоварознавчу
експертизу.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 22.01.2014 р. провадження у справі
№ 910/18145/13 було зупинено до
проведення експертизи та отримання
висновку експерта.

12.02.2014 р. до господарського суду міста
Києва надійшов лист від директора
Київського НДІ судових експертиз
Рувіна О.Г. з клопотанням судового
експерта про надання додаткових
матеріалів, необхідних для проведення
експертизи.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 17.02.2014 р. провадження у справі
№ 910/18145/13 було поновлено,
задоволено клопотання судового
експерта Київського НДІ судових
експертиз Ніколаєва Б.К., витребувано
додаткові матеріали, необхідні для
проведення експертизи, та зобов'язано
Приватне акціонерне товариство
"Українська транспортна страхова
компанія" здійснити попередню оплату
вартості судової експертизи в
найкоротший строк.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 17.02.2014 р. провадження у справі
№ 910/18145/13 було зупинено.

23.07.2014 р. до господарського суду міста
Києва з Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз
повернулися матеріали справи № 910/18145/13
без проведення експертизи.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 25.07.2014 р. провадження у справі
№ 910/18145/13 було поновлено,
розгляд справи призначено на 10.09.2014 р.

27.08.2014 р. від представника відповідача
до господарського суду міста Києва
надійшло клопотання про проведення
судового засідання без участі
представника відповідача.

У судове засідання 10.09.2014 р. представник
позивача з'явився, надав суду пояснення
по суті спору, позовні вимоги підтримав
в повному обсязі.

Представник відповідача у судове
засідання 10.09.2014 р. не з'явився.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

27.12.2011 р. між ПІІ «ВІП-РЕНТ» (далі -
страхувальник) та Приватним
акціонерним товариством «Страхова
компанія «Українська страхова група»
(далі - позивач) було укладено
Генеральний договір № 28-0199-2700-AVIS (далі -
Договір), відповідно до якого позивачем
були застраховані майнові інтереси
страхувальника, пов'язані з
експлуатацією наземного транспортного
засобу, а саме: автомобіля «Тойота»,
державний номерний знак НОМЕР_1.

04.07.2012 р. о 12 год. 00 хв. на а/д
Устилуг-Луцьк-Рівне ОСОБА_7, керуючи
транспортним засобом марки «Пежо»,
державний номерний знак НОМЕР_2,
виїжджаючи з другорядної дороги на
головну не надав перевагу у русі
транспортному засобу марки «Тойота»,
державний номерний знак НОМЕР_1, який
рухався по головній дорозі. Внаслідок
ДТП автомобілі отримали механічні
пошкодження.

Постановою Рівненського районного
суду Рівненської області від 18.07.2012 р.
ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП, та
застосовано до нього адміністративне
стягнення у вигляді штрафу в розмірі
374,00 грн.

Відповідно до рахунку-фактури № СФ-0001262
від 21.11.2012 р. вартість відновлювального
ремонту автомобіля марки «Тойота»,
державний номерний знак НОМЕР_1,
складає 17 587,00 грн.

Відповідач у своєму письмовому відзиві
заперечував проти задоволення позову,
у зв'язку з тим, що, на його думку,
вартість матеріального збитку,
завданого власнику пошкодженого
автомобіля марки «Тойота», державний
номерний знак НОМЕР_1, не доведена
належним чином, оскільки позивачем не
надано суду доказів належним чином
оціненого розміру завданої шкоди.

З огляду на вищенаведене, ухвалою
господарського суду міста Києва від
22.01.2014 р. у даній справі було призначено
судову автотоварознавчу експертизу.

На вирішення експерта поставлено
наступне питання: «Яка вартість
відновлювального ремонту з
урахуванням коефіцієнту фізичного
зносу автомобіля марки «Тойота»,
державний номерний знак НОМЕР_1, який
було пошкоджено внаслідок ДТП, що
сталась 04.07.2012 р. на а/д
Устилуг-Луцьк-Рівне, за участю
автомобіля марки «Пежо», державний
номерний знак НОМЕР_2, та автомобіля
марки «Тойота», державний номерний
знак НОМЕР_1?»

Витрати за проведення експертизи було
покладено на Приватне акціонерне
товариство «Українська транспортна
страхова компанія».

23.07.2014 р. до господарського суду міста
Києва повернулись матеріали справи
№ 910/18145/13 без виконання експертизи,
у зв'язку з ненадходженням від
відповідача оплати.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно з ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідачем не було надано суду
жодного доказу на спростування доводів
позивача та не було оплачено вартість
судової експертизи, а тому судом було
здійснено розгляд справи за наявними у
ній документами.

Позивачем був складений та підписаний
страховий акт
№ ДККА-18560 від 29.11.2012 р., згідно з
яким пошкодження автомобіля марки
«Тойота», державний номерний знак
НОМЕР_1, внаслідок ДТП, яка сталась
04.07.2012 р. о 12 год. 00 хв. на а/д
Устилуг-Луцьк-Рівне, визнано позивачем
страховим випадком та призначено до
виплати страхове відшкодування в
розмірі 15 987,00 грн.

На підставі сформованого страхового
акту № ДККА-18560 від 29.11.2012 р. позивачем
було здійснено виплату страхового
відшкодування в розмірі 15 987,00 грн., що
підтверджується копією платіжного
доручення № 15506 від 29.11.2012 р.

Згідно зі ст. 993 Цивільного кодексу
України та ст. 27 Закону України "Про
страхування" до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат (затрат)
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Позивач, здійснивши виплату страхового
відшкодування, набув право вимоги до
відповідальної за заподіяні збитки
особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного
кодексу України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу
України джерелом підвищеної небезпеки
є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Частиною другою статті 1187 Цивільного
кодексу України передбачено, що шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

З матеріалів справи вбачається, що
цивільно-правова відповідальність
власника автомобіля «Пежо», державний
номерний знак НОМЕР_2, на момент скоєння
вищезазначеної ДТП була застрахована у
Приватному акціонерному товаристві
«Українська транспортна страхова
компанія», згідно з Полісом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АА/2352400.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

Таким чином, на підставі
вищезазначених норм та у зв'язку з
укладенням Полісу № АА/2352400
відповідач прийняв на себе обов'язок
відшкодовувати шкоду, заподіяну
страхувальником майну третіх осіб
внаслідок експлуатації автомобіля
«Пежо», державний номерний знак НОМЕР_2.

Враховуючи те, що цивільно-правову
відповідальність власника автомобіля
марки «Пежо», державний номерний знак
НОМЕР_2, на момент скоєння
вищезазначеної ДТП було застраховано
відповідачем, що підтверджується
Полісом № АА/2352400, відповідач згідно з
статтею 993 Цивільного кодексу України
та статтею 27 Закону України "Про
страхування" зобов'язаний в межах
ліміту відповідальності виплатити
страхове відшкодування позивачу.

Позивач звернувся до відповідача із
заявою на виплату (страхового)
відшкодування в порядку регресу № 212
АПС від 07.02.2013 р.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач, в порушення приписів
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» відповіді на
зазначену заяву не надав,
відшкодування не здійснив.

Оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про те, що заявлені позивачем
вимоги про стягнення з відповідача
страхового відшкодування в розмірі 15
487,00 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України
судовий збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 4, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Українська транспортна
страхова компанія" (01033, м. Київ, вул.
Саксаганського, будинок 77;
ідентифікаційний код: 22945712) на користь
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Українська
страхова група" (03038, м. Київ, вул.
Федорова Івана, будинок 32 літ. А;
ідентифікаційний код: 30859524) страхове
відшкодування в розмірі 15 487
(п'ятнадцять тисяч чотириста
вісімдесят сім) грн. 00 коп. та витрати по
сплаті судового збору в розмірі 1 720
(одна тисяча сімсот двадцять) грн. 50 коп.

Повне рішення складено 15.09.2014 р.

Суддя
О.В. Нечай