ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
УХВАЛА

24 вересня 2014 року
Справа № 5016/1635/2012(5/62)

Миколаїв

Банкрут: Фізична особа-підприємець
ОСОБА_2, АДРЕСА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1

Кредитори:

1. Фізична особа-підприємець ОСОБА_3, 54029,
АДРЕСА_1

2. Державна податкова інспекція у
Центральному районі м. Миколаєва
Миколаївської області державної
податкової служби, 54030, м. Миколаїв, вул.
Потьомкінська, 24/2

3. Публічне акціонерне товариство
"Комерційний банк "НАДРА", 04053, м. Київ,
вул. Артема, 15, адреса для листування:
Філія ПАТ "Комерційний банк "НАДРА"
Одеське регіональне управління, 65078, м.
Одеса, вул. Жуковського, 33

Ліквідатор: Дубровний М.О., 54058, АДРЕСА_2

Суддя
Міщенко В.І.

При секретарі: Колесниковій В.В.

За участю представників:

від 2-го кредитора: Курбакова А.С., дов.
від 25.08.14

від 3-го кредитора: Филиппова Т.М., дов.
від 27.12.13

від банкрута: ліквідатор Дубровний М.О.

Суть справи: про банкрутство ФОП ОСОБА_2

18.09.2014 р. ПАТ "Комерційний банк "НАДРА"
подало скаргу від 18.09.2014 р. № 2785 на
неналежне виконання обов'язків
ліквідатора арбітражного керуючого
Дубровного М.О. та просить припинити
повноваження Дубровного М.О. як
ліквідатора банкрута та призначити
іншого арбітражного керуючого,
оскільки ліквідатор від реалізації
майна перерахував ПАТ "Комерційний
банк "НАДРА" 78057,40 грн., залишок не
погашених вимог становить 1255498,76 грн., в
порушення вимог ст. 30 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
ліквідатор не звітував перед комітетом
кредиторів та судом, ліквідатор без
погодження з заставним кредитором та
судом безпідставно встановив
винагороду організатору торгів у
розмірі 12 %, кошти від продажу
заставного майна можуть
використовуватися виключно для
задоволення вимог, забезпечених
заставою, кошти отримані від продажу
майна громадянина-підприємця,
визнаного банкрутом, вносяться на
депозитний рахунок нотаріальної
контори та використовуються за
рішенням суду, який визнав
громадянина-підприємця банкрутом,
інформація про продаж майна банкрута
публікується не пізніше як за 30
календарних днів до дати проведення
аукціону в Інформаційному бюлетені
органів приватизації, місцевій пресі,
інших друкованих виданнях, визначених
органами приватизації, ліквідатор
опублікував в газеті «Український
південь», яка не входила до переліку
засобів масової інформації, визначених
органом приватизації, 15.11.2012 р., а
аукціон відбувся 06.12.2012 р., витрати
ліквідатора становлять досить значну
суму 61440,20 грн.

Ліквідатор у відзиві на скаргу
заперечує проти викладених у скарзі
фактах, вважає, що діяв в межах
законодавства.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши присутніх представників
учасників провадження у справі,
господарський суд, встановив:

Згідно ухвали Господарського суджу
Миколаївської області від 23.08.2012 р. за
заявою кредитора Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 порушено
провадження у справі про банкрутство
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 за
ознаками ст.ст. 47-49 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
на тій підставі, що боржник у
трьохмісячний строк не виконав своїх
обов'язків по сплаті заборгованості по
наказу суду від 24.04.2012 р., виданого на
виконання рішення Господарського суду
Миколаївської області від 11.04.2012 р. у
справі № 5016/477/2012(16/37) на загальну суму 342
592,65 грн., з якої: 335 875,15 грн. боргу та 6717,50
грн. судового збору.

Постановою Господарського суду
Миколаївської області від 18.09.2012 р.
боржника визнано банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру та призначено
ліквідатором банкрута арбітражного
керуючого Дубровного М.О.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» (в редакції,
чинній до 19.01.2013 р.) усі види майнових
активів (майно та майнові права)
банкрута, які належать йому на праві
власності або повного господарського
відання на дату відкриття
ліквідаційної процедури та виявлені в
ході ліквідаційної процедури,
включаються до складу ліквідаційної
маси, за винятком об'єктів державного
житлового фонду, в тому числі
гуртожитків, дитячих дошкільних
закладів та об'єктів комунальної
інфраструктури, які в разі банкрутства
підприємства передаються в порядку,
встановленому законодавством, до
комунальної власності відповідних
територіальних громад без додаткових
умов і фінансуються в установленому
порядку.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 26 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» (в редакції,
чинній до 19.01.2013 р.) майно банкрута, що є
предметом застави, включається до
складу ліквідаційної маси, але
використовується виключно для
першочергового задоволення вимог
заставодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» (в редакції,
чинній до 19.01.2013 р.) до задоволений вимог
кредиторів із коштів, внесених на
депозит Нотаріальної контори або
приватного нотаріуса, відшкодовуються
витрати, пов'язані з провадженням у
справі про банкрутство
громадянина-підприємця і виконанням
постанови господарського суду про
визнання громадянина-підприємця
банкрутом.

Також є безпідставними твердження
скаржника про порушення ліквідатором
вимог щодо звітування в ліквідаційній
процедурі та безконтрольній
діяльності, оскільки частина 11 ст. 30
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» (в редакції,
чинній до 19.01.2013 р.) містить норму,
відповідно до якої ліквідатор не рідше
одного разу на місяць надає комітету
кредиторів звіт про свою діяльність,
але статті 47-49 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в редакції, чинній до 19.01.2013 р.) не
містять жодної вимоги формування
комітету кредиторів. У даній справі
комітет кредиторів сформовано не було,
отже обов'язок ліквідатора надавати
звіт один раз на місяць у даній справі
відсутній.

Не відповідає дійсності також
посилання скаржника на порушення вимог
п. 12 ст. 30 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в редакції, чинній до 19.01.2013 р.), яка
передбачає обов'язок ліквідатора
надавати на вимогу суду необхідні
відомості щодо ліквідаційної
процедури.

Так, ухвалою Господарського суду
Миколаївської області від 26.03.2014 р.
зобов'язано ліквідатора надавати до 25
числа кожного місяця до суду звіт.

На виконання вищезазначеної ухвали
ліквідатором кожного місяця
надавались звіти: від 22.04.2014 р. № 01-33/185,
звіт від 20.05.2014 р. № 01-33/225, від 26.06.2014 р. №
01-33/275, від 15.07.2014 р. № 01-33/.

Ліквідатором і до винесення ухвали
Господарського суду Миколаївської
області від 26.03.2014р. періодично
надавалась інформація і до суду і до
кредитора щодо ліквідаційної
процедури, а саме: ліквідатором на лист
скаржника від 03.01.2013 р. № 3501 було надано
відповідь від 11.01.2013 р. № 11-01/2 щодо
запитуваної інформації про щомісячну
зарплату ліквідатора та суми витрат
ліквідаційної процедури; 07.06.2013р. за №
07-06/6 було направлено скаржнику
експертну оцінку вартості майна
банкрута; супроводжувальним листом від
20.05.2014 р. № 01-33/227 ліквідатором було
направлено скаржнику звіт від 20.05.2014 р.
№ 01-33/226 та клопотання про затвердження
витрат ліквідатора від 20.05.2014р. № 01-33/224;
13.06.2014р. за № 01-33/252 ліквідатором було
направлено скаржнику лист про
затвердження витрат арбітражного
керуючого, на які відповіді а ні
ліквідатору а ні суду не надходили.

Під час ліквідаційної процедури
скаржник двічі звертався до Відділу з
питань банкрутства ГУЮ у Миколаївській
області зі скаргами на дії
ліквідатора, в результаті чого було
проведено позапланові перевірки та
складено акти позапланової перевірки
від 26.02.2013р. № 1, від 10.06.2014 р. № 28,
відповідно до яких порушень не
встановлено.

Також, відносно ліквідатора Дубровного
М.О. було проведено планову виїзну
перевірку та складено акт від 13.05.2014 р.
№ 18, відповідно до якого порушень в
ході ліквідаційної процедури стосовно
ФОП ОСОБА_2 не виявлено.

Скаржник посилається на порушення
вимог ч. 1, 2 ст. 29 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в редакції, чинній до 19.01.2013 р.) та
вважає, що розмір винагороди
організатору аукціону має бути
погодженим із заставним кредитором та
судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в редакції, чинній до 19.01.2013 р.) для
здійснення оцінки майна арбітражний
керуючий має право залучати на
підставі договору суб'єктів оціночної
діяльності - суб'єктів господарювання з
оплатою їх послуг за рахунок коштів,
одержаних від виробничої діяльності
боржника, визнаного банкрутом, або
реалізації його майна, якщо інше не
встановлено комітетом кредиторі.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Ліквідатором під час проведення
ліквідаційної процедури було
реалізовано право передбачене ч. 2 ст. 29
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» (в редакції,
чинній до 19.01.2013 р.) та було укладено
договір на організацію продажу майна
від 07.11.2012 р. № 27/12.

Жодна норма ст. 29 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в редакції, чинній до 19.01.2013 р.) не
містить приписів щодо порядку
визначення організатора аукціону та не
містить визначення розміру винагороди
організатора аукціону і жодним чином
не вимагає від ліквідатора погодження
із заставним кредитором та судом.

Тому, визначені скаржником порушення
частин 1, 2 ст. 29 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в редакції, чинній до 19.01.2013 р.), є
безпідставними та не відповідають
вимогам Закону.

У своїй скарзі ПАТ КБ «Надра»
стверджує, що ліквідатор Дубровний М.О.,
направляючи кошти на виплату оплати
послуг ліквідатору, відшкодування ним
понесених витрат порушує вимоги ст. 31
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», якою
передбачено першочергове погашення
вимог кредиторів, що забезпечені
заставою та вимоги ч. 2 ст. 26 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», якою
передбачено, що майно, яке є предметом
застави, включається до складу
ліквідаційної маси, але
використовується виключно для
першочергового задоволення вимог
заставодержателя.

Стаття 31 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в редакції, чинній до 19.01.2013 р.) визначає
черговість задоволення вимог
кредитора, відповідно до якої у першу
чергу задовольняються вимоги,
забезпечені заставою.

Слід зауважити, що черговість
визначена ст. 31 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в редакції, чинній до 19.01.2013 р.) має
відношення до загальної ліквідаційної
процедури визначеної розділом III
Закону.

Але, скаржник не приймає до уваги
вимоги Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», які
встановлюють порядок застосування
його норм у процедурі банкрутства
фізичної особи-підприємця.

Так, відповідно до ст. 41 Розділу VI
«Особливості банкрутства окремих
категорій суб'єктів підприємницької
діяльності» Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в редакції, чинній до 19.01.2013 р.)
відносини, пов'язані з банкрутством
містоутворюючих, особливо небезпечних,
сільськогосподарських підприємств,
страховиків, інших категорій суб'єктів
підприємницької діяльності,
регулюються цим Законом з урахуванням
особливостей, передбачених цим
розділом.

Виходячи із вищевикладеного, статті 47-49
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» (в редакції,
чинній до 19.01.2013 р.), які встановлюють
особливі вимоги до процедури
банкрутства фізичної особи-підприємця
є спеціальними нормами.

Таким чином, вимоги кредиторів
фізичної особи-підприємця
задовольняються в черговості
передбаченій ст. 49 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в редакції, чинній до 19.01.2013 р.), якою
встановлено, що вимоги кредиторів за
зобов'язаннями, забезпеченими заставою
майна громадянина-підприємця
задовольняються у третю чергу, а
витрати, пов'язані з провадженням у
справі про банкрутство
громадянина-підприємця і виконанням
постанови господарського суду про
визнання громадянина-підприємця
банкрутом, відшкодовуються із коштів,
внесених на депозит нотаріальної
контори або приватного нотаріуса до
задоволення вимог кредиторів.

Інформаційний лист Вищого
господарського суду України № 1-8/447 від
17.04.2002р., на який посилається скаржник,
не спростовує вимог п. 1 ст. 49 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» (в редакції,
чинній до 19.01.2013 р.), а містить
роз'яснення щодо юридичних осіб,
відносно яких введено ліквідаційну
процедуру.

Отже твердження щодо першочергового
задоволення вимог заставного
кредитора у даній справі є
безпідставним.

Скаржник посилається на порушення
ліквідатором абз. 3 ч. 7 ст. 48 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» (в редакції,
чинній до 19.01.2013 р.), відповідно до якої
кошти, отримані від продажу майна
громадянина-підприємця, визнаного
банкрутом, а також наявні у нього кошти
у готівковій формі вносяться на
депозитний рахунок нотаріальної
контори або приватного нотаріуса та
використовуються за рішенням
господарського суду, який визнав
громадянина-підприємця банкрутом.

Скаржником зазначено, що ліквідатор
перерахував на рахунок Універсальної
біржі «Південь» грошову суму у розмірі
19 672,00 грн.

Дані твердження не відповідають
дійсності, оскільки ліквідатором
протягом усієї ліквідаційної
процедури не було зроблено жодного
перерахування.

Грошові кошти від реалізації майна
були перераховані на депозитний
рахунок нотаріуса, що підтверджується
квитанцією від 28.01.2014 р. та в подальшому
використовувались виключно за
рішенням суду (ухвала Господарського
суду Миколаївської області від 08.07.2014
р.). Грошові кошти в розмірі 19672,00 грн. є
грошовою винагородою організатора
аукціону згідно договору від 07.11.2012 р. №
27/12, які були утримані саме біржею,
після надходження грошових коштів від
переможця аукціону 06.12.2012 р. Будь - які
погодження кредитора, на які
посилається скаржник, Законом не
передбачені.

Посилання скаржника на порушення, під
час організації аукціону, вимог Закону
України «Про приватизацію невеликих
державних підприємств», дотримання
якого передбачено п. 3 ст. 30 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» (в редакції,
чинній до 19.01.2013 р.), також не мають
місця.

Скаржник посилається на порушення ст. 15
Закону України «Про приватизацію
невеликих державних підприємств» та
вказує, що оголошення про проведення
аукціону публікується за 30 календарних
днів до дати проведення аукціону.

Вищезазначена норма передбачає
публікацію відповідного оголошення не
за 30 днів, а за 20 днів, таким чином строк
стікає 05.12.2012 р., а аукціон проведено
06.12.2012 р., що повністю відповідає
приписам Закону України «Про
приватизацію невеликих державних
підприємств».

Приписи ч. 2 ст. 30 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в редакції, чинній до 19.01.2013 р.) не
визначають чіткий перелік або якоїсь
заборони щодо засобів масової
інформації, в яких повинно
розміщуватись оповіщення про порядок
продажу майна банкрута, склад, умови та
строки придбання майна. Тому
ліквідатор мав достатньо підстав для
розміщення оповіщення про порядок
продажу майна банкрута, склад, умови та
строки придбання майна у
загальнодержавній газеті «Український
південь», що підтверджується
свідоцтвом про державну реєстрацію
друкованого засобу масової інформації
24.05.1994 р.

Незгода скаржника із визначеною сумою
грошових витрат в ході ліквідаційної
процедури та розміру оплати послуг
ліквідатора є безпідставною, оскільки
розмір оплати послуг, визначений ч. 12
ст. 3-1 Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» (в редакції,
чинній до 19.01.2013 р.), затверджено ухвалою
Господарського суду Миколаївської
області від 10.04.2013 р., а витрати
ліквідаційної процедури затверджені
ухвалою Господарського суду
Миколаївської області від 08.07.2014р., які
вступили в закону силу та не оскаржені.

Більш того, ліквідатором направлявся
кредитору супроводжувальним листом №
01-33/227 від 20.05.2014 р. звіт ліквідатора №
01-33/226 від 20.05.2014 р. та клопотання про
затвердження витрат № 01-33/224 від
20.05.2014р., а 13.06.2014р. за № 01-33/252
направлявся лист про затвердження
витрат ліквідатора.

Відповідей ліквідатор не отримував.

Отже, з огляду на вище викладене,
вбачається, що подана скарга не містить
жодного доказу неправомірності дій
ліквідатора, не підтверджує наявності
жодного порушення.

Відповідно до абз. 1 ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі викладеного, суд
дійшов до висновку, що скарга ПАТ КБ
«Надра» від 18.09.2014 р. № 2785 на дії
розпорядника майна арбітражного
керуючого Дубровного М.О. не містить
жодного доказу бездіяльності або
неправомірності дій ліквідатора
Дубровного М.О., тому вона не підлягає
задоволенню.

Керуючись ст. 31, розділом ІІІ
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", ст. 86 ГПК
України - господарський суд

У Х В А Л И В:

Скаргу Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк "НАДРА"
від 18.09.2014 р. № 2785 на дії ліквідатора
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
арбітражного керуючого Дубровного М.О.
- залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з
дня її винесення.

Повну ухвалу складено 29.09.2014 р.

Суддя ______________
В.І. Міщенко