ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.09.14р. Справа № 904/5463/14

За позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "ГІНЗА", м.
Дніпропетровськ

до публічного акціонерного товариства
"ДТЕК Дніпрообленерго", м.
Дніпропетровськ

про визнання договору частково
недійсним

Суддя: Євстигнеєва Н.М.

Представники:

Від позивача: Довгаль А.С., наказ № 07-к
від 16.03.2009 року, директор; Гейка В.І.,
довіреність від 20.01.2013 р., представник

Від відповідача: Носик Б.М., довіреність
№241/1001 від 14.07.2014 р., начальник відділу з
правового забезпечення діяльності
районних відділень енергозбуту
департаменту з правового забезпечення
продаж

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Гінза" звернулося до
господарського суду із позовом, яким
просить визнати недійсним п.п.3 п. 6.1.3.
ст. 6.1. договору про постачання
електричної енергії №061009 від 15.11.2013
року зі змінами, внесеними додаткової
угодою №2/612 від 31.01.2014 року. Судові
витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що існуюча редакція п.п.3)
п.3.1.3. договору №061009 суперечить ч.2 ст. 24
Закону України "Про електроенергетику",
якою встановлено право постачальників
обмежувати споживачів в
електроспоживанні (до припинення
електропостачання) лише за умови
неповної оплати спожитої
електроенергії. З цих підстав позивач
просить визнати п.п.3 п. 6.1.3. ст. 6.1.
договору про постачання електричної
енергії №061009 від 15.11.2013 року зі змінами,
недійсним.

Відповідач позовні вимоги не визнає,
вважає, що положення ч.2 ст. 24 Закону
України "Про електроенергетику" не
містять застережень про те, що
припинення електропостачання
проводиться лише за умовами неповної
оплати спожитої електроенергії і не
може проводитись в інших, встановлених
законом або договором випадках.

Розгляд справи був відкладений з
26.08.2014р. на 17.09.2014р. У судовому засіданні
17.09.2014р. оголошено перерву на 22.09.2014р.

У судовому засіданні 22.09.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

15.11.2013р. між публічним акціонерним
товариством "ДТЕК Дніпрообленерго"
(постачальник) та товариством з
обмеженою відповідальністю "Гінза"
(споживач) був укладений договір про
постачання електричної енергії №061009,
відповідно до п.1 якого постачальник
продає електричну енергію споживачу
для забезпечення потреб
електроустановок Споживача з
приєднаною потужністю 3 000 кВт, величини
якої на площадках вимірювання та
точках продажу визначені додатком
"Графік зняття показів засобів обліку
електричної енергії", а споживач
оплачує постачальнику вартість
використаної (купленої) електричної
енергії та здійснює інші платежі
згідно з умовами цього договору.

Точка (точки) продажу електричної
енергії - межа балансової належності,
на якій відбувається перехід права
власності на електричну енергію,
визначена додатками "Акт розмежування
балансової належності електромереж та
експлуатаційної відповідальності
сторін" між постачальником та
споживачем, та "Загальна схема
електропостачання", який є невід'ємною
частиною даного договору або інша межа
обумовлена окремим додатком до
договору.

Під час виконання договору, а також при
вирішенні всіх питань, що не обумовлені
цим договором, сторони зобов'язуються
керуватися чинним законодавством
України та Правилами користування
електричною енергією (пункт 2.1
договору).

Відповідно до пункту 9.8 договору цей
договір набирає чинності з дати його
підписання і укладається на строк до
31.12.2008 року. Договір вважається щорічно
продовженим на наступний календарний
рік, якщо за місяць до закінчення
терміну дії договору жодною із сторін
не буде заявлено про припинення його
дії або про перегляд його умов (пункту
9.8.1 договору).

31.01.2014р. сторони підписали Додаткову
угоду №2/612 до договору про постачання
електричної енергії №061009 від 15.11.2013р.,
якою внесено зміни до додатку №3
"Порядок розрахунків" до договору.

Пунктом 2 цієї Додаткової угоди
передбачено, що споживач здійснює
повну оплату вартості обсягу
електричної енергії, заявленого на
поточний розрахунковий період,
визначеного згідно з додатком до
Договору "Обсяги постачання
електричної енергії Споживачу" за
нижчезазначеною схемою платежів і
розрахунків на підставі отриманих у
постачальника рахунків:

- авансовий платіж до 25 числа місяця, що
передує розрахунковому періоду у
розмірі 50% вартості договірної
величини споживання електричної
енергії, розрахованої за тарифами
розрахункового періоду, у якому
виставлено рахунок;

- плановий платіж до 10 числа
розрахункового періоду у розмірі 50%
вартості договірної величини
споживання електричної енергії,
розрахованої за тарифами
розрахункового періоду, у якому
виставлений рахунок".

Умовами договору передбачено порядок
обмеження та припинення
електропостачання без попередження
споживача (підп.6.1.1. п.6) та з
повідомленням споживача (підп.6.1.2, 6.1.3.
п.6 договору).

Відповідно до підпункту 3 пункту 6.1.3
договору постачальник обмежує або
припиняє електропостачання споживача
з повідомленням не пізніше ніж за три
робочі дні у разі несплати рахунків,
відповідно до умов цього договору,
наявність яких передбачена ПКЕЕ.

Позивач не погоджується з редакцією
наведеного пункту договору, вважає
його таким, що суперечить положенням ч.2
ст. 24 Закону України "Про
електроенергетику", оскільки право
постачальника обмежувати споживачів в
електроспоживанні можливо лише за
умови неповної оплати спожитої
електроенергії, проти чого заперечує
відповідач, що і є причиною спору.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину (його
частини) є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Стаття 203 ЦК України встановлює
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
зокрема, згідно ч.ч.1,2 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ч.1 ст. 275 Господарського
кодексу України за договором
енергопостачання енергопостачальне
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Окремим видом договору
енергопостачання є договір про
постачання електричної енергії
споживачу. Особливості постачання
електричної енергії споживачам та
вимоги до договору про постачання
електричної енергії встановлюються
законами України "Про засади
функціонування ринку електричної
енергії України" та "Про
електроенергетику". Відпуск енергії
без оформлення договору
енергопостачання не допускається (ч.2
цієї статті).

Пунктом 5.1. Правил користування
електричною енергією, затверджені
постановою Національної комісії
регулювання електроенергетики України
від 31.07.1996р. №28 (у редакції постанови
Національної комісії регулювання
електроенергетики України від 17 жовтня
2005 р. № 910, зареєстровано в Міністерстві
юстиції України) передбачено, що
договір про постачання електричної
енергії є основним документом, який
регулює відносини між постачальником
електричної енергії за регульованим
тарифом, що здійснює свою діяльність на
закріпленій території, і споживачем та
визначає зміст правових відносин, прав
та обов'язків сторін. Споживання
електричної енергії без договору не
допускається.

Відповідно до абзацу четвертого
частини четвертої статті 179 ГК України
при укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору на основі типового договору,
затвердженого Кабінетом Міністрів
України, чи у випадках, передбачених
законом, іншим органом державної влади,
коли сторони не можуть відступати від
змісту типового договору, але мають
право конкретизувати його умови.

Умови договору про постачання
електричної енергії, зазначені у
додатку 3 та пунктах 5.5, 5.6 та 5.7 цих
Правил, є істотними та обов'язковими
для сторін під час укладення договору
про постачання електричної енергії.

Згідно п.6.1.3. Типового договору на
електропостачання електропостачання
споживача може бути обмежено або
припинено постачальником з
повідомленням споживача на пізніше ніж
за три робочих дні у разі, зокрема,
несплати споживачем відповідних
платежів у терміни, встановлені
додатком "Порядок розрахунків".

При укладанні договору №061009 сторони
домовились про включення до договору
п.п.3) п.3.1.3., згідно якого постачальник
обмежує або припиняє
електропостачання споживача з
повідомленням не пізніше ніж за три
робочі дні у разі несплати рахунків,
відповідно до умов цього договору,
наявність яких передбачена ПКЕЕ, тобто
будь-яких рахунків на оплату, які
передбачені діючими Правилами
користування електричною енергією.

Правові, економічні та організаційні
засади діяльності в електроенергетиці,
відносини, пов'язані з виробництвом,
передачею, розподілом, постачанням і
використанням енергії, забезпеченням
енергетичної безпеки України визначає
Закон України "Про електроенергетику".

Цей Закон є спеціальним законодавчим
актом у сфері електропостачання.

Частиною другою статті 24 Закону
України "Про електроенергетику"
встановлено, що енергопостачальники
мають право за умови неповної оплати
споживачем спожитої електричної
енергії обмежити його
електроспоживання до рівня
екологічної броні електропостачання
або за відсутності такої повністю
припинити електропостачання
споживачу.

Зі змісту наведеної норми вбачається,
що право енергопостачальника
обмежувати споживачів в
електроспоживанні передбачено лише за
умови неповної оплати спожитої
електроенергії.

Разом з тим, частиною восьмою статті 26
цього ж Закону встановлено обов'язок
споживача обмежити власне
електроспоживання до рівня
екологічної броні електропостачання
або повністю припинити
електроспоживання у разі неповної
оплати саме спожитої електроенергії.
Цей обов'язок кореспондується із
правом енергопостачальника,
закріпленим в частині другій статті 24
Закону України "Про електроенергетику".

Також, за змістом частини першої статті
275 Господарського кодексу України за
договором електропостачання споживач
зобов'язаний оплатити саме прийняту,
тобто спожиту електроенергію.

З наведеного вбачається, що
обов'язковою умовою, яка надає право
енергопостачальнику обмежити
споживачу електроспоживання до рівня
екологічної броні електропостачання
або припинити йому електропостачання,
є несплата або неповна оплата останнім
рахунків за фактично спожиту
електричну енергію.

Наведене узгоджується з позицією
Верховного Суду України, яка викладена
в постанові від 08.10.2013р.

Таким чином, включення до договору про
постачання електричної енергії пункту,
який передбачає право постачальника
електроенергії обмежити або припинити
електропостачання за умови несплати
будь-яких рахунків, у тому числі й у
разі несплати рахунків, виставлених на
оплату авансових платежів за
електроенергію, яка буде спожита у
заявленому періоді, суперечить
наведеним вище положенням чинного
законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

За загальним правилом статті 217 ЦК
України правочин не може бути визнаний
недійсним, якщо законові не
відповідають лише окремі його частини
і обставини справи свідчать про те, що
правочин був би вчинений і без
включення до нього недійсної його
частини. У такому разі господарський
суд може визнати недійсною частину
правочину. Недійсними частини
правочину визнаються за загальними
правилами визнання правочинів
недійсними із застосуванням
передбачених законом наслідків такого
визнання. Якщо недійсна частина
правочину виконана будь-якою із сторін,
господарський суд визначає наслідки
такої недійсності залежно від
підстави, з якої вона визнана недійсною
(п.2.11 постанови пленуму Вищого
господарського суду України, від 29.05.2013
№ 11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними").

З огляду на викладене, суд вважає
вимоги позивача правомірними та
такими, що підлягають задоволенню.

Суд відхиляє посилання відповідача на
абзац третій пункту 6.11 Правил, яким
передбачено виставлення рахунку на
оплату заявленого обсягу споживання
електричної енергії на найближчий
наступний розрахунковий або плановий
період (авансовий платіж або попередня
оплата) у разі, коли договором про
постачання електричної енергії
передбачено виставлення рахунків на
авансовий платіж або попередню оплату,
оскільки мова йде не про рахунки за
спожиту електроенергію, а про авансові
платежі, припинення або обмеження
електропостачання за несплату яких
законом про електроенергетику не
передбачено.

Що стосується посилання відповідача на
абзац 11 пункту 7.5 Правил, в якому
зазначено, що у разі, якщо договором про
постачання електричної енергії
передбачена попередня оплата або
авансові платежі, припинення повністю
або частково постачання електричної
енергії за несплату передбачених
договором рахунків на попередню оплату
або авансових платежів не може
застосовуватись раніше початку
розрахункового або планового періоду,
на який має здійснюватись відповідна
оплата, то суд вважає за необхідне
застосувати положення ст. 4
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої
господарський суд вирішує
господарські спори на підставі
Конституції України, цього Кодексу,
інших законодавчих актів України,
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Господарський суд не
застосовує акти державних та інших
органів, якщо ці акти не відповідають
законодавству України. Якщо в
міжнародних договорах України, згода
на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, встановлені
інші правила, ніж ті, що передбачені
законодавством України, то
застосовуються правила міжнародного
договору.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача у справі.

Керуючись статтями 1, 4, 33, 34, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

В И Р І Ш И
В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним п.п.3 п. 6.1.3. ст. 6.1.
договору про постачання електричної
енергії №061009 від 15.11.2013 року (зі
змінами, внесеними додаткової угодою
№2/612 від 31.01.2014р.), укладений між
публічним акціонерним товариством
"ДТЕК Дніпрообленерго" та товариством з
обмеженою відповідальністю "Гінза".

Стягнути з публічного акціонерного
товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" (49107,
м. Дніпропетровськ, вул. Запорізьке
шосе, 22, ) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Гінза" (49000, м.
Дніпропетровськ, вул. Прибережна,40,
) витрати, пов'язані зі
сплатою судового збору у сумі 1 218,00грн.,
про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення набирає законної сиди після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання.

Суддя
Н.М.Євстигнеєва

Повне рішення складено, - 29.09.2014р.