ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2014 р.Справа № 922/3495/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання
Ліпчанської В.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до Квартирно-експлуатаційного відділу
міста Харкова Міністерства оборони
України, м. Харків про стягнення 5 222,56
грн. за участю представників сторін:

позивача - Гринька О.А. довіреність
№14-126 від 15.05.14 р.;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (позивач) звернувся
до господарського суду Харківської
області із позовною заявою щодо
стягнення з відповідача -
Квартирно-експлуатаційного відділу
міста Харкова Міністерства оборони
України, суми на яку збільшився борг
внаслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення, що складає 3 111,37 грн.
та три відсотки річних у розмірі 2 111,20
грн., посилаючись на неналежне
виконання відповідачем своїх
зобов'язань згідно договору №12/1077 ТЕ-32
про закупівлю природного газу, який
укладено між позивачем та
відповідачем. Також позивач зазначив,
що по вказаному договору вже було
стягнуто суму основного боргу за
період постачання газу жовтень 2012 р. -
грудень 2012 р., а також пеню, 7% штрафу
інфляційні та 3% річних, а саме рішенням
у справі №922/5066/13 від 24.12.13 р.

Присутній представник позивача у
судовому засіданні підтримав заявлені
позовні вимоги.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, свого
повноважного представника не направив,
про знаходження справи у
господарському суді був повідомлений
належним чином, про що свідчить поштове
повідомлення про вручення ухвали про
порушення провадження у справі від
20.08.2014 року повноважному представнику
відповідача 28 серпня 2014 року.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК України.

У разі присутності сторони або іншого
учасника судового процесу в судовому
засіданні протокол судового засідання,
в якому відображені відомості про явку
сторін (пункт 4 частини другої статті 811
ГПК України), є належним підтвердженням
повідомлення такої сторони (іншого
учасника судового процесу) про час і
місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи вищенаведене та те, що
відповідач був повідомлений належним
чином, про дату та час розгляду справи,
справа розглядається на підставі ст.75
ГПК України за наявними в ній
матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та
вислухавши пояснення представника
позивача господарським судом
встановлено наступне.

09 листопада 2012 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір
№12/1077 ТЕ-32 про закупівлю природного
газу (далі по тексту - договір).

Відповідно пункту 1.1. договору
продавець зобов'язується поставити
покупцеві імпортований природній газ,
виключно для виробництва теплової
енергії, яка споживаються населенням, а
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити газ на умовах цього договору.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України визначає договір як
домовленість двох або більше сторін, що
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу
України встановлено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

На виконання п. 2.1. договору, позивач
поставив протягом жовтня - грудня 2012
року, а відповідач прийняв природний
газ на загальну суму 162 571,23 грн., що
підтверджуються актами приймання -
передачі природного газу від 31.10.12 р. б/н
на загальну суму 17 634,92 грн. (за жовтень
2012 р.), від 30.11.12 р. б/н на загальну суму
56979,01 грн. (за листопад 2012 р.) та від 31.12.12
р. б/н на загальну суму 87 957,30 (за грудень
2012 р.). Таким чином позивачем передано
відповідачу природного газу на
загальну суму 162 571,23 грн.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що
оплата за газ здійснюється покупцем
включно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати обсягів газу протягом
місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки газу.

В порушення умов договору розрахунки
за поставлений природний газ
відповідачем проводились невчасно.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні
положення, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
відлягає виконанню у цей строк (термін).

Рішенням господарського суду
Харківської області у справі № 922/5066/13
від 24.12.13 р. з відповідача на користь
позивача вже було стягнуто суму
основного боргу за постачання газу
жовтень 2012 р. - грудень 2012 р., а також
було стягнуто 7% штрафу, суму на яку
збільшився борг в наслідок інфляційних
процесів за весь час прострочення та
суму 3% річних за цим договором.

Відповідно до цього, позивачем
нараховані до стягнення з відповідача
суму 3% річних та інфляційних втрат за
період поставки природного газу
жовтень - грудень нарахованих за період
прострочення виконання зобов'язання з
24.09.13 р. по 28.02.2014 р.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

При цьому, передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Перевіривши нарахування інфляційних
та 3% річних суд приходить до висновку,
що дане нарахування не суперечить
вимогам чинного законодавства,
інтересам сторін та підлягає
задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
Судовий збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на
обидві сторони, якщо господарським
судом відхилено частину пропозицій
кожної із сторін. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином судові витрати у даній справі
покладаються на відповідача, з вини
якого спір доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції
України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу
України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з
Квартирно-експлуатаційного відділу
міста Харкова (61024, м. Харків, вул.
Пушкінська, 61, р/р №0219 в УДКС у
Харківській області, МФО 851011, ) на користь Публічне
акціонерне товариство "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, р/р
№1 в ПАТ "Державний ощадний банк
України", МФО 300465, ) суму
на яку збільшився борг внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення, що складає 3 111,37 грн. та
три відсотки річних у розмірі 2 111,20 грн.,
загалом 5222,56 грн. та судовий збір у
розмірі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 19.09.2014 р.

Суддя Ю.В. Светлічний