ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2014 р.
Справа № 922/986/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Здоровко Л.М., суддя
Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.,

при секретарі Міракові Г.А.

за участю представників сторін:

позивача - Островський С.В. на підставі
довіреності від 07.03.2014р.

відповідача - не з'явився,

третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Євромет",
м. Бєлгород, Російська Федерація
(вх.№1612Х/2) на рішення господарського
суду Харківської області від 03.06.2014р. у
справі № 922/986/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Євромет", м. Бєлгород,
Російська Федерація

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Никевелес", м. Харків

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача фізична особа-підприємець
ОСОБА_2, с. Кушниця, Закарпатська обл.

про стягнення коштів у сумі 105 359,76 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 03.06.2014р. у
справі №922/986/14 (суддя Лаврова Л.С.) у
задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю "Євромет"
про стягнення суми неустойки у розмірі
25 780, 66грн., суми завданих збитків у
розмірі 71 915, 55грн., процентів за
користування чужими коштами - 7 663, 55грн.,
суми судового збору у розмірі 2 107, 19грн.
з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Никевелес"
відмовлено.

Не погодившись з рішенням місцевого
господарського суду від 03.06.2014р.,
позивач звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
оскаржуване рішення від 03.06.2014р.
скасувати і прийняти нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі на тій підставі, що факт
здійснення перевезення вантажу
підтверджується належними доказами та
наявним у матеріалах справи листом від
відповідача від 01.04.2013р., в якому він
підтвердив, що договір було виконано, а
доставка вантажу була завершена
20.03.2013р. Неможливість надання оригіналу
транспортної накладної CMR #130219 апелянт
обґрунтовує тим, що у спірних
правовідносинах позивач був лише
замовником послуг перевезення.

Розпорядженням секретаря судової
палати №2 Харківського апеляційного
господарського суду від 19.06.2014р. для
розгляду даної справи сформовано
колегію суддів у складі: головуючий
суддя Здоровко Л.М., суддя Білоусова
Я.О., суддя Плахов О.В.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 20.06.2014р. у
справі №922/986/14 апеляційну скаргу
прийнято до провадження.

Розпорядженням в.о. голови
Харківського апеляційного
господарського суду від 10.07.2014р. у
зв'язку з відпусткою судді Білоусової
Я.О., для розгляду даної справи
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя
Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.

27.08.2014р. позивачем подано клопотання
про долучення до матеріалів справи
додаткових документів (вх.№7020) в
обгрунтування позову.

У судовому засіданні Харківського
апеляційного господарського суду
10.09.2014р. представник позивача підтримав
апеляційну скаргу, просить скасувати
рішення господарського суду
Харківської області від 03.06.2014р. і
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити у повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи,
ухвали Харківського апеляційного
господарського суду про прийняття
апеляційної скарги до провадження, про
відкладення розгляду справи, надіслані
судом на адресу відповідача, зазначену
у Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
(а.с.128-130), були повернені на адресу
Харківського апеляційного
господарського суду з відміткою
поштового відділення "адресат вибув"
(а.с.187-189, 199-200, 232-234).

За приписами статті 64 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала про відкриття провадження у
справі надсилається за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. У
разі відсутності сторін за такою
адресою, вважається, що ухвала про
порушення провадження у справі вручена
їм належним чином.

Враховуючи, що наявних у справі
матеріалів достатньо для розгляду
апеляційної скарги по суті, зважаючи на
те, що сторони у справі про дату, час і
місце розгляду апеляційної скарги
повідомлені належним чином, а також, що
явка представників учасників судового
процесу у судове засідання не була
визнана обов'язковою, колегія суддів
вважає за можливе розглянути скаргу в
даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи №922/986/14,
викладені в апеляційній скарзі доводи
апелянта, перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлення обставин справи та
відповідність їх наданим доказам,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

14.02.2013р. між ТОВ "Никевелес" (надалі -
Експедитор, відповідач) та ТОВ "Євромет"
(надалі - Замовник, позивач) укладений
контракт №1302151 на транспортне
експедиторське обслуговування
автомобільним транспортом за
міжнародним сполученням (а.с.14-17),
відповідно до умов якого замовник
доручає, а експедитор зобов'язується за
узгоджену вартість
транспортно-експедиторських послуг,
розмір якої визначається у кожному
конкретному випадку, в залежності від
характеру вантажу і маршруту
перевезення або вартості тарифів, що
діють на момент здійснення перевезення
і за рахунок замовника, організувати
виконання послуг по зберіганню,
консолідації, розконсолідації,
перерахунку, обробці, інших робіт з
вантажем на вимогу замовника,
перевезення вантажу у назначене
замовником місце призначення і видачу
вантажу особі, зазначена замовником у
накладній вантажовідправника.

Згідно пункту 2.1. контракту при
здійсненні міжнародних автомобільних
перевезень сторони керуються
Конвенцією "Про договір міжнародного
перевезення вантажів", митною
конвенцією "Про міжнародне перевезення
вантажів із застосуванням книжки МДП",
міжнародними нормативними актами, що
регламентують перевезення, а також
актами законодавства Російської
Федерації в частині, що не протирічать
міжнародним документам.

Пункт 3.1. контракту визначає, що
експедитор здійснює перевезення
вантажу автомобільним транспортом по
міжнародному сполученню за дорученням
і заявками замовника, і за рахунок
замовника, надаючи необхідний рухомий
склад у технічно справному стані і
водіїв, у всіх відносинах,
підготовлених для міжнародних
перевезень.

Відповідно до пункту 3.11 контракту у
випадку несвоєчасного або неналежного
виконання умов даного договору (заявки)
сторони несуть матеріальну
відповідальність згідно згідного
законодавства Російської Федерації.

Як зазначено у пункті 6.1 у випадку
виникнення спорів сторони будуть
намагатися к їх врегулюванню шляхом
переговорів, а у випадку, якщо сторони
не дійдуть згоди, спори підлягають
розгляду в господарському суді м.
Харкова із застосуванням
процесуального права України.

Згідно контракту-заявки №1 від 14.02.2013р.
(а.с.18-19), укладеною між ТОВ "Євромет" та
ТОВ "Никевелес", що є невід'ємною
частиною контракту №1302151 від 14.02.2013р.,

маршрутом перевезення визначено Парма
(Італія) - Чирчик (Республіка
Узбекистан),

дата та адреса завантаження - 15.02.2013р.,
Парма (Італія),

найменування вантажу - металопрокат,

місце митного оформлення - 01.03.2013р.
Чирчик (Республіка Узбекистан),

вантажоодержувач - ТОВ "Завод
Узбекхиммаш",

державні номери транспортних засобів -
KGR88NX/KGR7P72,

перехід митниці - Польща - Україна -
Медика - Шегини, Україна - Росія -
Должанський - Новошахтинськ - Казахстан
- Узбекистан - Тажен - Даут-ата.

Як зазначає позивач, відповідно до умов
договору та заявки №1 завантаження
товару у транспорт мало відбутись
15.02.2013р. У кінцевий пункт призначення
товар мав бути доставлений
відповідачем 01.03.2013р. Проте, як вказує
позивач, завантаження товару не були
здійснені у визначену дату - 15.02.2013р.,
оскільки автотранспорт не було вчасно
подано. Доставка вантажу остаточно
відбулась лише 20.03.2013р., через 20 днів
після визначеної договором дати -
01.03.2013р.

Як вбачається із наданої позивачем на
підтвердження доводів порушення
відповідачем строків доставки вантажу
міжнародної товарно-транспортної
накладної CMR # 130219,

відправником вантажу визначається Acciai
Vender S.p.A. Парма, Італія,

отримувач вантажу - ТОВ "Завод
Узбекхиммаш", місцем розвантаження
товару є Чирчик, Республіка Узбекистан,

місцем і датою завантаження товару
зазначено Польща, 19.02.2013р.,

транспортні засоби AO 9655 АН, АО 3032 ХХ.

Досліджуючи надані позивачем
документи, колегія суддів приходить до
висновку, що вони не підтверджують
доводів позивача щодо порушення
відповідачем строків доставки товару
саме за заявкою №1 від 14.02.3013р., так як
умови міжнародної
товарно-транспортної накладної CMR #130219
зокрема в частині визначення місця та
дати завантаження товару не
відповідають місцю та даті
завантаження товару за умовами
контракту-заявки №1 від 14.02.2013р.
оскільки в товарно-транспортній
накладній CMR #130219 місцем та датою
завантаження товару визначається Przemysl,
Польща, 19.02.2013р., а у заявці №1 від
14.02.2013р. - 15.02.2013р., Парма (Італія).

Отже, фактичні відомості щодо
здійснення перевезення вантажу,
передбачені міжнародною
товарно-транспортною накладною CMR #130219
є іншими, ніж узгоджені сторонами умови
контракту-заявки №1 від 14.02.2013р.

Докази, які б підтверджували, що
перевезення вантажу за міжнародною
товарно-транспортною накладною CMR #130219
відбувалось на виконання
контракту-заявки №1 від 14.02.2013р.
позивачем не надано.

Оригіналів зазначених документів для
огляду суду позивач не надав.

Окрім іншого, у судовому засіданні
Харківського апеляційного
господарського суду позивач надав
пояснення, що на виконання укладених
позивачем з ВАТ "Завод "Узбекхиммаш"
контрактів поставки металопрокату,
доставка вантажу з Парма, Італія, що є
предметом розгляду даної справи, була
не єдиною поставкою металопрокату у м.
Чирчик, Узбекистан для замовника ВАТ
"Завод "Узбекхиммаш".

Таким чином, відсутні підстави та
можливість встановити взаємозв'язок
між укладеними сторонами контрактом
№1302151 від 14.02.2013р., контрактом-заявкою
№1 від 14.02.2013р., що є невід'ємною
частиною контракту №1302151 від 14.02.2013р. та
міжнародною товарно-транспортною
накладною CMR # 130219.

Згідно наявної у матеріалах справи
копії претензії (а.с.26-27), направленої
позивачем на адресу відповідача,
позивач вказує, що доставка товару була
здійснена із затримкою - 14.03.2013р.,
розвантаження було здійснено 20.03.2013р.,
проте, такі доводи позивача
матеріалами справи не підтверджені.

У претензіях №№ 307, 308 від 18.03.2013р.,
направлених на адресу позивача ВАТ
"Завод "Узбекхиммаш" (а.с.29, 30), вказано,
що поставка товару за контрактами
№№1/2012-РФ-Уз, 2/2012-РФ-Уз від 20.12.2012р. була
здійснена 14.03.2014р., строк поставки був
10.02.2013р.

Проте, як вбачається із
контракту-заявки №1, яка складена лише
14.02.2013р., місцем та датою завантаження
товару є Парма (Італія), 15.02.2013р.

Надані позивачем претензії ВАТ "Завод
"Узбекхиммаш" також протирічать
безпосередньо доводам позивача, який
вказує, що остаточна доставка вантажу
відбулась лише 20.03.2013р., через 20 днів
після визначеної договором дати
01.03.2013р.

Неустойку позивач також нараховує за
прострочення поставки у кількості 20
днів. Як зазначає позивач у позовній
заяві, відповідно до пунктів 3.10
контракту відповідач несе
відповідальність за порушення строків
прибуття автомобіля у пункт
призначення у розмірі 100 Євро за кожен
день такої затримки, строк
прострочення 20 днів, сума пені на день -
100 Євро, отже сума неустойки становить 25
780, 66грн., що еквівалентно 2 000 Євро.

Разом з тим, отримувач вантажу - ВАТ
"Завод "Узбекхиммаш" у претензіях,
направлених позивачу, вказує, що
поставка товару була здійснена 14.03.2014р.,
і нараховує пеню позивачу лише по
14.03.2014р.

У відповідності до пункту 1 статті 1
Конвенції про договір міжнародного
автомобільного перевезення вантажів
від 19 травня 1956 р., ця Конвенція
застосовується до будь-якого договору
автомобільного перевезення вантажів
транспортними засобами за винагороду,
коли зазначені в договорі місце
прийняття вантажу для перевезення і
місце, передбачене для доставки,
знаходяться у двох різних країнах, з
яких принаймні одна є договірною
країною, незважаючи на місце
проживання і громадянство сторін.

Згідно з вимогами статті 4 Конвенції
про договір міжнародного
автомобільного перевезення вантажів,
договір перевезення встановлюється
накладною. Статтею 3 Конвенції
встановлено, що перевізник відповідає
за свої діяння та упущення.

Стаття 6 Конвенції про договір
міжнародного автомобільного
перевезення вантажів визначає
необхідні дані, яка має містити
вантажна накладна.

Відповідно до статті 6 Федерального
Закону Російської Федерації "Про
транспортно-експедиторську
діяльність" за невиконання чи
неналежне виконання обов'язків,
передбачених договором транспортного
експедирування і даним Федеральним
законом, експедитор і клієнт несуть
відповідальність за підставами і в
розмірі, які визначаються у
відповідності з главою 25 Цивільного
кодексу Російської Федерації і даним
Федеральним законом.

Як вбачається із статті 330 Цивільного
кодексу Російської Федерації,
неустойкою (штрафом, пенею) є
встановлена законом або договором
грошова сума, яку боржник зобов'язаний
сплатити кредиторові у разі
невиконання або неналежного виконання
зобов'язання, зокрема у випадку
прострочення виконання.

Враховуючи вищевикладене, та що
позивачем не доведено порушення
відповідачем узгоджених сторонами
умов заявки №1 від 14.09.2013р., колегія
суддів апеляційного господарського
суду погоджується з висновком суду
першої інстанції, що позивачем не
доведено прострочення доставки
вантажу згідно заявки №1 від 14.03.2013р. та
відсутні підстави для стягнення
неустойки, передбаченої пунктом 3.10
контракту №1302151 від 14.02.2013р., яким
зазначено про сплату неустойки у
розмірі 100 Євро за кожен день затримки
за порушення строків прибуття
транспортного засобу у пункт
призначення.

У позовній заяві позивач також
нараховує відповідачу збитки у розмірі
71 915, 55грн., що еквівалентно 7 747, 60
доларів США, посилаючись на те, що у
зв'язку із простроченням поставки
замовник направив позивачу дві
претензії, а згодом нарахував та
утримав з позивача неустойку (0.5%/день)
за період з 10.02.2013р. по 14.03.2013р. у сумі 17
155, 40 доларів США, що підтверджується
додатковою угодою №2 до контракту
№1/2012-РФ-Уз від 20.12.2012р., додатковою
угодою №2 до контракту №2/2012-РФ-Уз від
20.12.2012р. З вказаної суми, як зазначає
позивач, 7 747, 00 доларів США було
сплачено позивачем внаслідок
порушення відповідачем строків
доставки товару за договором.

Проте, такі доводи позивача не
підтверджуються матеріалами справи,
виходячи з наступного.

Між ТОВ "Євромет" та ВАТ "Завод
"Узбекхиммаш" було укладено два
контракти, контракт №1/2012-РФ-Уз від
20.12.2012р. (а.с.39-43) та контракт №2/2012-РФ-Уз
від 20.12.2012р. (а.с.31-35)

Згідно умов зазначених контрактів, ТОВ
"Євромет" має поставити ВАТ "Завод
"Узбекхиммаш" товар, а останній
прийняти його та оплатити на умовах,
визначених контрактами.

Згідно специфікації до контракту
№1/2012-РФ-Уз від 20.12.2012р.,
вантажовідправником металопрокату на
суму 75 080, 00 доларів США є ТОВ "Євромет",
м. Бєлгород, Російська Федерація (а.с.44).

Як вбачається із додаткової угоди №2 до
контракту №1/2012-РФ-Уз від 20.12.2012р.
(а.с.45-46), укладеної між ТОВ "Євромет" та
ВАТ "Завод "Узбекхиммаш" 15.03.2013р.,
сторони дійшли згоди пункт 3 додатку №1
до контракту №1/2012-РФ-Уз від 20.12.2012р.
викласти в наступній редакції:
"Вантажовідправник Acciai Vender S.p.A. Italy, Acciai
Vender S.p.A. 4/a, Nobel Str., 43122, Parma, Italy".

Згідно специфікації до контракту
№2/2012-РФ-Уз від 20.12.2012р. (а.с.36),
вантажовідправником металопрокату на
суму 35 600, 00 доларів США є ТОВ "Євромет",
м. Бєлгород, Російська Федерація. Також
згідно іншої специфікації (а.с.37),
вантажовідправником металопрокату на
суму 35 773, 55 доларів США є Acciai Vender S.p.A. Italy,
Acciai Vender S.p.A. 4/a, Nobel Str., 43122, Parma, Italy.

Докази, що саме відповідач здійснював
перевезення вантажу, передбаченого за
специфікацією до контракту №2/2012-РФ-Уз
від 20.12.2012р. (а.с.36), де
вантажовідправником металопрокату на
суму 35 600, 00 доларів США значиться ТОВ
"Євромет", м. Бєлгород, Російська
Федерація, у матеріалах справи
відсутні, інша специфікація на суму 35
773, 55 доларів США, де
вантажовідправником значиться Acciai Vender
S.p.A. Italy, Acciai Vender S.p.A. 4/a, Nobel Str., 43122, Parma, Italy
(а.с.37), оформлена неналежним чином, без
зазначення, додатком до якого саме
контакту вона є.

У специфікації до контракту №1/2012-РФ-Уз
на суму 75 080, 00 доларів США
вантажовідправником визначається ТОВ
"Євромет", м. Бєлгород, Російська
Федерація; додаткова угода №2 до
контракту №1/2012-РФ-Уз від 20.12.2012р.
(а.с.45-46), якою сторони дійшли згоди
пункт 3 додатку №1 до контракту
№1/2012-РФ-Уз від 20.12.2012р. викласти в
наступній редакції: "Вантажовідправник
Acciai Vender S.p.A. Italy, Acciai Vender S.p.A. 4/a, Nobel Str., 43122,
Parma, Italy" укладена між ТОВ "Євромет" та
ВАТ "Завод "Узбекхиммаш" лише 15.03.2013р.

Як вбачається із наданих позивачем
претензій ВАТ "Завод "Узбекхиммаш"
(а.с.29, 30), суми, із яких останній
нараховує пеню, зазначаються 75 080, 00
доларів США (тобто за специфікацією до
контракту №1/2012-РФ-Уз, де
вантажовідправником визначається ТОВ
"Євромет", м. Бєлгород, Російська
Федерація) та 35 600 доларів США (за
специфікацією до контракту №2/2012-РФ-Уз,
де вантажовідправником також
визначається ТОВ "Євромет", м. Бєлгород,
Російська Федерація).

Навіть якщо, як вважає позивач,
внаслідок неправомірних дій
відповідача він поніс збитки, в такому
випадку він мав би посилатися на
специфікацію до контракту №2/2012-РФ-Уз
від 20.12.2012р. на суму 35 773, 55 доларів США,
де вантажовідправником значиться Acciai
Vender S.p.A. Italy, Acciai Vender S.p.A. 4/a, Nobel Str., 43122, Parma,
Italy.

Окрім іншого, докази сплати позивачем
ВАТ "Завод "Узбекхиммаш" пені у розмірі
17 155, 40 доларів США у матеріалах справи
відсутні. Наданий позивачем акт звірки
від 01.01.2014р. судова колегія у якості
належного доказу не приймає, оскільки
акт звірки не є первинним
бухгалтерським документом, що
підтверджував би оплату пені
позивачем. Розрахунок суми 7 747, 00
доларів США, яку, як зазначає позивач,
було ним сплачено внаслідок порушення
відповідачем строків доставки товару
за договором, позивачем також не
надано.

Згідно положень статті 15 Цивільного
кодексу Російської Федерації збитками
є втрати, яких особа, чиє право
порушено, зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного
права, витрати або пошкодження її майна
(реальні збитки, а також доходи, які
особа могла б реально одержати за
звичайних обставин, якби її право не
було порушене (упущена вигода).

Стаття 394 Цивільного кодексу
Російської Федерації визначає, що за
невиконання або неналежне виконання
передбачена неустойка, то збитки
відшкодовуються в частині, що не
відшкодовані неустойкою.

Досліджуючи наведені норми
законодавства, та виходячи із
загальних положень відповідальності у
разі невиконання або неналежного
виконання зобов'язання у цивільному та
господарському праві, колегія суддів
приходить до висновку, що для
застосування такої міри
відповідальності, як стягнення збитків
потрібна наявність усіх елементів
складу правопорушення, а саме:
протиправної поведінки, збитків,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками, вини.
За відсутністю хоча б одного з цих
елементів цивільно-правова
відповідальність не настає.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивачем не доведено порушення
відповідачем умов заявки-контракту №1
від 14.09.2013р. та наявність понесених
позивачем збитків з вини відповідача.
Отже, наведені у позовній заяві доводи
позивача та здійснені ним розрахунки
щодо заявлених до стягнення збитків
належними доказами не підтверджуються.

Відповідно до статті 395 Цивільного
кодексу Російської Федерації за
користування чужими грошовими коштами
внаслідок їх неправомірного утримання,
ухилення від їх повернення, іншого
прострочення їх сплати або
безпідставне отримання або збереження
за рахунок іншої особи підлягає сплаті
відсотків на суму цих коштів. Розмір
відсотків визначаються передбаченою
за місцем проживання кредитора, а якщо
кредитором є юридична особа, у місці
його знаходження, обліковою ставкою
банківського відсотка на день
виконання грошового зобов'язання або
його відповідної частини.

Враховуючи необґрунтованість вимог
позивача щодо стягнення з відповідача
пені та збитків та відмови судом у
задоволенні цих вимог, сума
нарахованих процентів за користування
чужими коштами задоволенню також не
підлягає.

За таких обставин, місцевий
господарський суд дійшов
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволенні позову в цілому.

Щодо доводів апелянта, що факт
здійснення перевезення вантажу
підтверджується наявною у матеріалах
справи копією листа від відповідача
від 01.04.2013р., в якому вказано, що договір
було виконано, а доставка вантажу була
завершена 20.03.2013р., колегія суддів
зазначає наступне.

Як вказує позивач, даний лист був
направлений відповідачем на адресу
позивача в електронному вигляді.

Закон України "Про електронні
документи та електронний
документообіг" визначає, що
електронний документ - документ,
інформація в якому зафіксована у
вигляді електронних даних, включаючи
обов'язкові реквізити документа.
Електронний підпис є обов'язковим
реквізитом електронного документа,
який використовується для
ідентифікації автора та/або
підписувача електронного документа
іншими суб'єктами електронного
документообігу. Накладенням
електронного підпису завершується
створення електронного документа.

Оригіналом електронного документа
вважається електронний примірник
документа з обов'язковими реквізитами,
у тому числі з електронним цифровим
підписом автора. Оригінал електронного
документа повинен давати змогу довести
його цілісність та справжність у
порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до частини 2 статті 34
Господарського процесуального кодексу
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Як зазначено вище, згідно з вимогами
статті 4 Конвенції про договір
міжнародного автомобільного
перевезення вантажів, договір
перевезення встановлюється накладною.

Таким чином, основним доказом у спірних
правовідносинах, що має підтверджувати
невиконання чи неналежне виконання
експедитором своїх обов'яків має бути
накладна.

Враховуючи вище наведене, надана
позивачем копія листа від 01.04.2013р. та
додатково подана переписка з
відповідачем колегією суддів не
приймається, оскільки не є належним та
допустимим доказом у розумінні статей
32-34 Господарського процесуального
кодексу України.

З огляду на викладене, враховуючи, що
місцевий господарський суд забезпечив
дотримання вимог чинного
законодавства щодо всебічного, повного
та об'єктивного дослідження усіх
фактичних обставин справи та дав
належну правову оцінку наявним у
матеріалах справи доказам, колегія
суддів вважає, що оскаржуване рішення
місцевого господарського суду
винесено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
та при повному з'ясуванні обставин, що
мають значення для справи, у зв'язку з
чим рішення господарського суду
Харківської області від 03.06.2014р. у
справі № 922/986/14 слід залишити без змін,
а апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Євромет"
без задоволення.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103,
ст. 105 Господарського процесуального
кодексу України, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Євромет"
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 03.06.2014р. у
справі № 922/986/14 залишити без змін

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено 12.09.2014
року.

Головуючий суддя
Здоровко Л.М.

Суддя
Плахов О.В.

Суддя
Шутенко І.А.