м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/18528/14 25.09.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «КПП Центр»

До Товариства з обмеженою
відповідальністю «Олвік Транс»

Про стягнення 6 127,70 грн.

Суддя Сівакова
В.В.

Представники сторін:

від позивача не з'явився

від відповідача не з'явився

Суть спору :

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «КПП
Центр» про стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Олвік
Транс» 6 127,70 грн., з яких: 4 779,99 грн.
основного боргу, 308,14 грн. пені, 955,99 грн.
штрафу, 83,58 грн. - 3% річних за неналежне
виконання взятих на себе останнім
зобов'язань згідно договору поставки №
540187 від 26.11.2012.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 05.09.2014 порушено провадження у
справі № 910/18528/14 та призначено справу
до розгляду на 25.09.2014.

Позивач в судове засідання 25.09.2014 не
з'явився.

Відповідач в судове засідання 25.09.2014 не
з'явився, письмовий відзив на позов не
подав, вимог ухвали про порушення
провадження у справі від 05.09.2014 не
виконав.

Позивач і відповідач належним чином
повідомлені про призначення справи до
розгляду в засіданні господарського
суду, про час і місце його проведення,
оскільки

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
(п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала направляється за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України ухвалу
суду від 05.09.2014 було надіслано сторонам
рекомендованою кореспонденцією з
повідомленням про вручення на адреси,
що зазначені в позовній заяві, а саме
позивачу: Львівська область,
Городецький район, с. Черляни, вул.
Польова, 97; Львівська область, м.
Городок-81500, а/с 22 та відповідачу: м.
Київ, пров. Приладний, 10.

Позивач і відповідач ухвалу суду від
05.09.2014, надіслану за вказаними вище
адресами, отримали 10.09.2014, 13.09.2014 та
17.09.2014, що підтверджується наявними в
матеріалах справи повідомленнями про
вручення поштового відправлення.

Про поважні причини неявки в судове
засідання повноважних представників
сторін суд не повідомлений. Клопотань
про відкладення розгляду справи від
сторін не надходило.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

Суд приходить до висновку, що наявних в
матеріалах справи документів
достатньо для вирішення справи по суті
без участі представників сторін.

В судовому засіданні 25.09.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи,
Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

26.11.2012 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «КПП-Центр»
(постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Олвік
Транс» (покупець) було укладено договір
поставки № 540187 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору
зобов'язується передати покупцю товари
(запасні частини до транспортних
засобів) в асортименті, кількості і по
ціні в українській гривні, згідно
замовлення покупця, узгодженого
сторонами шляхом факсового зв'язку,
електронної пошти або в усній формі, а
покупець зобов'язується прийняти і
оплатити його на умовах даного
договору.

Спір виник в зв'язку з тим, що
відповідач в порушення взятих на себе
зобов'язань за договором оплату
отриманого товару не здійснив, в
зв'язку з чим виникла заборгованість в
розмірі 4 779,99 грн. та за несвоєчасне
виконання зобов'язань нараховані пеня
в розмірі 308,14 грн., штраф в розмірі 955,99
грн. та 3% річних в сумі 83,58 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови, визначені на розсуд сторін і
погодженні ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Пунктом 1.1. договору визначено, що
підтвердженням факту узгодження
сторонами найменувань, асортименту,
кількості, ціни товару є прийняття
покупцем товару по видатковій
накладній, виданій постачальником, яка
після її підписання сторонами має
юридичну силу специфікації, в
розумінні ст. 266 Господарського Кодексу
України. Товар, прийнятий покупцем по
видатковій накладній або узгоджений
сторонами в рахунку-фактурі,
переданому по факсу чи електронній
пошті, не підлягає поверненню по
ініціативі покупця, крім випадків його
невідповідності якості, або якщо
кількість переданого товару перевищує
кількість, заявлену покупцем.

Згідно зі ст. 669 Цивільного кодексу
України кількість товару, що
продається, встановлюється у договорі
купівлі-продажу у відповідних одиницях
виміру або грошовому вираженні.

Відповідно до п. 2.2. договору назва,
асортимент та ціни за кожну окрему
одиницю товару, а також загальна ціна
товару вказуються у видатковій
накладній, яка є невід'ємною частиною
даного договору.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач передав, а відповідач прийняв
товар на загальну суму 7 779,99 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№ FТМ00013411/13 від 14.09.2013 та актом
прийому-передачі товару № FТМ00013411/13 від
14.09.2013, які підписані та скріплені
печатками обох сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Пунктом 2.5. договору передбачено, що
оплата товару здійснюється покупцем на
основі даного договору і видаткових
накладних до нього шляхом
безготівкового перерахунку коштів на
рахунок постачальника чи шляхом
внесення готівки в касу постачальника
з моменту отримання товару.

Строк виконання зобов'язання по сплаті
вартості поставленого товару умовами
договору не встановлено, а отже
кредитор вправі вимагати його
виконання у порядку ст. 530 Цивільного
кодексу України, положеннями якої
передбачено: якщо строк (термін)
виконання зобов'язання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Як свідчать матеріали справи
відповідна вимога вих. 225 від 10.12.2013
(претензія № 23/12/13) була надіслана
вручена позивачем відповідачу 10.12.2013.

Наказом Міністерства транспорту та
зв'язку України № 1149 від 12.12.2007
затверджено Нормативи і нормативні
строки пересилання поштових
відправлень та поштових переказів
(далі Нормативи).

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. Нормативів
строк пересилання рекомендованої
письмової кореспонденції операторами
поштового зв'язку між іншими
населеними пунктами різних областей
України становлять 6 робочих днів.

Таким чином, відповідач з урахування
поштового пробігу мав до кінця грудня
2013 року виконати обов'язок по сплаті за
отриманий товар.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Проте, як свідчать матеріали справи
відповідач не виконав зобов'язання по
сплаті отриманого товару у повному
обсязі, в результаті чого виникла
заборгованість, яка становить за
розрахунками позивача, що не оспорені
відповідачем, 4 779,99 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

З огляду на викладене, вимоги позивача
про стягнення з відповідача
заборгованості в розмірі 4 779,99 грн.
обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу
України визначає що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Матеріалами справи підтверджується те,
що відповідач, у визначений строк
оплату за товар не провів, а отже є
таким, що прострочив виконання
зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено що, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу
України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері
господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначає, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про
зменшення розміру неустойки,
встановленого актом цивільного
законодавства, крім випадків
передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом зокрема сплата
неустойки.

Пунктом 4.1.1. договору передбачено, що у
випадку порушення термінів оплати
товару покупець в першу чергу,
зобов'язаний сплатити постачальнику
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від суми боргу за кожний
календарний день прострочення на
протязі всього часу прострочення.

Крім пені, у випадку прострочення
платежу на термін більше 30 календарних
днів покупець зобов'язаний сплатити
штраф в розмірі 20% від простроченої
суми.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлює, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони
визначили відповідальність за
порушення зобов'язання щодо оплати
поставленого товару.

Разом з цим, пунктом 6 статті 232
Господарського кодексу України
встановлено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Зазначена стаття передбачає строк, у
межах якого нараховуються штрафні
санкції, у разі якщо інше не
встановлено законом або договором, а
строк, протягом якого особа може
звернутися до суду за захистом свого
порушеного права встановлюється
Цивільним кодексом України.

В зв'язку з тим, що взяті на себе
зобов'язання по сплаті орендної плати
відповідач не виконав, він повинен
сплатити позивачу, крім суми основного
боргу, пеню відповідно до п. 4.1.1.
договору, розмір якої, за
обґрунтованими розрахунками позивача
у період з 01.01.2014 по 30.06.2014, становить
308,14 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення з
відповідача пені в розмірі 308,14 грн.
обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Оскільки, матеріали справи свідчать, що
прострочення оплати товару мало місце
понад 30 календарних днів, суд приходить
до висновку про задоволення вимог про
стягнення з відповідача суми штрафу в
розмірі 955,99 грн. (за обґрунтованим
розрахунком).

В зв'язку з тим, що відповідач
припустився прострочення по сплаті
товару, позивач на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України просить суд
стягнути з відповідача 83,58 грн. - 3%
річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Пунктом 4.1.1. договору визначено розмір
процентів - 3% річних.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3 % річних, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом, не є санкціями, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника.

Суд приходить до висновку про
задоволення вимог позивача щодо
стягнення з відповідача 83,58 грн. - 3%
річних (за обґрунтованими
розрахунками).

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем, не
надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «КПП Центр» є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Олвік Транс» (03680, м.
Київ, пров. Приладний, 10, ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «КПП Центр» (81500,
Львівська область, Городецький район,
с. Черляни, вул. Польова, 97, ) 4 779 (чотири тисячі сімсот сімдесят
дев'ять) грн. 99 коп. основного боргу, 308
(триста вісім) грн. 14 коп. пені, 955
(дев'ятсот п'ятдесят п'ять) грн. 99 коп.
штрафу, 83 (вісімдесят три) грн. 58 коп. - 3%
річних, 1 827 (одну тисячу вісімсот
двадцять сім) грн. 00 коп. витрат по
сплаті судового збору.

Повне рішення складено 30.09.2014.

СуддяВ.В.Сівакова