ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 рокуСправа № 912/2363/14
Господарський суд Кіровоградської
області в складі судді Макаренко Т.В.
розглянув у відкритому судовому
засіданні справу № 912/2362/14

за позовом: публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"

до відповідача: спільного підприємства
товариства з обмеженою
відповідальністю "Світловодськпобут"

про стягнення 7 252 264,94 грн,

представники сторін:

від позивача - Ященко Р.Ю., довіреність
№ 14-135 від 13.05.14;

від відповідача - Петров А.О.,
довіреність № 117 від 21.08.14.

В судовому засіданні оголошувалась
перерва з 27.08.2014 до 09:30 год 16.09.2014
відповідно до норм ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України.

Публічним акціонерним товариством
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" подано до суду
позовну заяву про стягнення з
спільного підприємства товариства з
обмеженою відповідальністю
"Світловодськпобут" боргу в сумі 6 431
014,15 грн; втрат від інфляційних процесів
за весь час прострочення у сумі 80 657,31
грн; пені в сумі 591 547,61 грн; три відсотка
річних в сумі 149 045,87 грн, всього 7 252 264,94
грн.

Відповідач у відзиві на позов № 119-юр
від 26.08.2014 фактично визнає позовні
вимоги, проте вказує на те, що
заборгованість СП ТОВ
"Світловодськпобут" виникла не з вини
відповідача, а внаслідок недостатнього
виділення бюджетних коштів на
погашення заборгованості з різниці в
тарифах, необхідності здійснювання
виробничої діяльності навіть у випадку
затримки розрахунків з боку
контрагентів підприємства. Крім того,
відповідач зазначає, що стягнення
такої значної суми штрафних санкцій
може призвести до зупинення діяльності
відповідача. Також, СП ТОВ
"Світловодськпобут" звертає увагу суду,
що виплатити заборгованість за
рішенням суду у даній справі можливо
розстрочивши виплату заборгованості. З
огляду на вказане, відповідач просить
суд зменшити суму пені до 10% від
заявленої суми, а саме стягнути з СП ТОВ
"Світловодськпобут" пеню в розмірі 59154,76
грн; позов задовольнити частково та
стягнути з СП ТОВ "Світловодськпобут"
на користь позивача суму боргу за
спожитий природний газ в розмірі 6 431
014,15 грн; втрат від інфляційних процесів
за весь час прострочення у сумі 80 657,31
грн; пені в сумі 59154,76 грн; три відсотка
річних в сумі 149 045,87 грн; розстрочити
виконання рішення суду на 24 місяці для
надання можливості відповідачеві не
припиняючи виробничої діяльності
проводити розрахунки за спожитий
природний газ.

Позивач подав до суду письмові
пояснення від 16.09.2014 в яких заперечує
проти клопотань відповідача щодо
розстрочки виконання рішення суду у
даній справі та про зменшення розміру
пені.

Розглянувши наявні матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши усі обставини
справи, оцінивши подані сторонами
докази, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

28.12.2012 між Національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України" (далі -
продавець) та спільним підприємством
товариства з обмеженою
відповідальністю "Світловодськпобут"
(далі - покупець) укладено договір №
13/3575-БО-18 на купівлю-продаж природного
газу (далі - Договір).

За умовами даного Договору, продавець
зобов'язується передати у власність
покупцю у 2013 році природний газ, для
виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами, а
покупець зобов'язується приймати та
оплатити газ на умовах цього Договору
(п.п. 1.1., 1.2 Договору).

У п. 2.1. Договору сторони визначилися, що
продавець передає покупцеві з 01 січня
2013 року по 31 грудня 2013 газ обсягом до
4560,00 тис. куб.м.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що
продавець передає покупцю газ у
пунктах приймання - передачі газу на
вхідній запірній/відключаючій
арматурі покупця. Право власності на
газ переходить від продавця до покупця
в пунктах приймання-передачі. Після
переходу права власності на газ
покупець несе всі ризики і приймає на
себе всю відповідальність, пов'язану з
правом власності на газ.

Розділом 5 Договору сторони узгодили
ціну газу.

Так, відповідно до п.п. 5.1.- 5.5. Договору,
ціна (граничний рівень ціни) на
природний газ та послуги з його
транспортування встановлюються НКРЕ;
ціна за 1000 куб. м. природного газу
становить 3 509,00 грн. без урахування
податку на додану вартість, збору у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу, крім того:
збір у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ
2% та податку на додану вартість за
ставкою - 20%. Крім того, тариф на
транспортування природного газу
магістральними та розподільними
трубопроводами - 305,60 грн, ПДВ - 20% - 61,12
грн, всього з ПДВ - 366,72 грн. До сплати за
1000 куб. м. природного газу - 3 3884,78 грн.,
крім того ПДВ - 20% - 776,96 грн, всього з ПДВ -
4661,74 грн. Загальна вартість цього
Договору на дату укладання становить
17716927,69 грн, крім того ПДВ - 3543403,78 грн,
разом з ПДВ - 21260331,47 грн.

Пунктом 5.3. Договору визначено, що у
разі зміни НКРЕ ціни на природний газ
або тарифів на транспортування,
розподіл і постачання вони є
обов'язковими для сторін за цим
договором з моменту введення їх в дію.

Згідно п. 6.1. Договору, оплата за газ
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки газу.

Також сторони в п. 6.3 Договору
домовилися, що в платіжних дорученнях
покупець повинен обов'язково зазначати
номер договору, дату його підписання та
призначення платежу, без зазначення
періоду за який здійснюється оплата. За
наявності заборгованості у покупця за
цим Договором продавець має право
зарахувати кошти, що надійшли від
покупця, як погашення заборгованості
за газ, поставлений в минулі періоди по
цьому Договору, в порядку календарної
черговості виникнення заборгованості.

Цей Договір набирає чинності з дати
його підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін і діє в
частині реалізації газу до 31 грудня 2013
року, а в частині проведення
розрахунків - до їх повного здійснення
(п. 11.1. Договору).

Договір підписаний повноважними
представниками продавця та покупця,
скріплений круглими печатками
позивача та відповідача.

19.08.2013 сторонами укладено Додаткову
угоду № 1 до Договору, відповідно до
якої з 01 липня 2013 викладено п. 5.2. ст. 5.5
Договору у наступній редакції:

"Ціна за 1000 куб. м. природного газу
становить 3459,00 грн. без урахування
податку на додану вартість, збору у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу, крім того:
збір у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ
2% та податку на додану вартість за
ставкою - 20%. Крім того, тариф на
транспортування природного газу
магістральними та розподільними
трубопроводами - 295,60 грн, ПДВ - 20% - 59,12
грн, всього з ПДВ - 354,72 грн. До сплати за
1000 куб. м. природного газу - 3823,78 грн.,
крім того ПДВ - 20% - 746,76 грн, всього з ПДВ -
4588,54 грн.

5.5. Загальна сума вартості природного
газу за цим договором складається із
сум вартості місячних поставок газу."

Додаткова угода до Договору є
невід'ємною частиною Договору,
підписана представниками сторін та
скріплені круглими печатками
підприємств.

За своєю правовою природою укладений
між сторонами договір є договором
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу.

Так, за змістом ст. 714 Цивільного
кодексу України за договором
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу одна
сторона (постачальник) зобов'язується
надавати другій стороні (споживачеві,
абонентові) енергетичні та інші
ресурси, передбачені договором, а
споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними
та іншими ресурсами через приєднану
мережу застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж,
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом або не
випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 Господарського
кодексу України за договором
поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій
стороні - покупцеві товар (товари),
а покупець зобов'язується прийняти
вказаний товар (товари) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Як вбачається із матеріалів справи, а
саме: акту приймання-передачі
природного газу від 19.09.2013 за спожитий
газ у січні 2013 на суму 3 794 816,27 грн., акту
приймання-передачі природного газу від
19.09.2013 за лютий на суму 3 147 706,71 грн., акту
приймання-передачі природного газу від
10.09.2013 за березень на суму 2 970 929,02 грн.,
акту приймання-передачі природного
газу від 19.09.2013 за квітень на суму 987 052,68
грн., акту приймання-передачі
природного газу від 31.10.2013 за жовтень на
суму 1 171 645,97 грн., акту
приймання-передачі природного газу від
30.11.2013 за листопад на суму 2 104 710,99 грн.,
акту приймання-передачі природного
газу від 31.12.2013 на суму 3 403 601,64 грн.,
позивач свої зобов'язання за Договором
виконав належним чином, передавши
Покупцю за період з січня 2013 року по
грудень 2013 року газ на загальну суму 17
580 463,28 грн.

Стаття 525 Цивільного кодексу України
передбачає, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Однак, відповідач свої зобов'язання за
Договором виконує не належним чином та
не в повному обсязі.

Так, за твердженням позивача станом на
31.03.2014 за відповідачем рахувалась
заборгованість за Договором в сумі 6 431
014,15 грн. (а.с. 29).

Враховуючи викладене, позивач
звернувся до господарського суду за
захистом своїх порушених прав та
охоронюваних законом інтересів.

При викладених обставинах, враховуючи,
що відповідач не виконав свої
зобов'язання за договором № 13/3575-БО-18
щодо сплати вартості поставленого
природного газу у встановлений
договором строк та враховуючи визнання
відповідачем вказаного боргу, про що
зазначено у відзиві на позов, позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача суми основного боргу в
розмірі 6 431 014,15 грн/ підлягають
задоволенню повністю.

Оскільки відповідачем заборгованість
за поставлений природний газ сплачена
несвоєчасно, позивач просить суд
стягнути з відповідача втрати від
інфляційних процесів за весь час
прострочення у сумі 80 657,31 грн, три
відсотка річних в сумі 149 045,87 грн, пеню в
сумі 591 547,61 грн за загальний період з
14.02.2013 по 31.03.2014 відповідно до
розрахунку позивача.

З огляду на вказане та враховуючи норми
ст. 625 ЦК України позивачем нараховано
відповідачеві за зобов'язаннями січня
2013 по грудень 2013:

- 3% річних за зобов'язаннями січень -
жовтень 2013 у сумі 149045,87 грн, які
нараховано за період з 14.02.2013 по 31.03.2014;

- інфляційні втрати за зобов'язаннями
лютий - грудень 2013 у сумі 80657,31 грн, які
нараховано за період березень 2013 -
лютий 2014:

за зобов'язаннями лютого 2013 року за
період прострочення березень -
вересень 2013 в розмірі 585,78 грн;

за зобов'язаннями березня 2013 року за
період прострочення квітень - грудень
2013, січень 2014 в розмірі 5348,24 грн;

за зобов'язаннями квітня 2013 року за
період прострочення травень - грудень
2013, січень 2014 в розмірі 3916,32 грн;

за зобов'язаннями жовтня 2013 року за
період прострочення листопад - грудень
2013, січень 2014 в розмірі 16066,50 грн;

за зобов'язаннями листопада 2013 року за
період прострочення грудень 2013 - лютий
2014 в розмірі 27470,81 грн;

за зобов'язаннями грудня 2013 року за
період прострочення січень - лютий 2014 в
розмірі 27269,66 грн.

Положеннями статті 625 Цивільного
кодексу України встановлено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

У зв'язку з цим, грошовими
зобов'язаннями боржника перед
кредитором є грошова сума, що визначена
з урахуванням встановленого індексу
інфляції та трьох процентів річних.

Три проценти річних за своєю правовою
природою є платою за користування
коштами, що не були своєчасно сплачені
боржником.

З огляду на вказане та враховуючи
обґрунтований розрахунок позивача
сума нарахованих трьох процентів
річних за загальний період з 14.02.2013 по
31.03.2014 складає 149 045,87 грн.

Отже вимоги позивача про стягнення з
відповідача трьох процентів річних за
період 14.02.2013 по 31.03.2014 в сумі 149 045,87 грн.
заявлено обґрунтовано та визнано
відповідачем.

Щодо нарахованої позивачем суму боргу
з урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення,
господарський суд враховує те, що
заявником позову без доведення
правових підстав нарахована сума, на
яку збільшився борг з урахуванням
встановленого індексу інфляцію, при
нарахуванні "інфляційних" за наступний
місяць на суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за
попередній місяць, тобто "інфляційні"
нараховані на "інфляційні".

Передбачене приписами статті 625 ЦК
України право кредитора вимагати
сплати боргу з урахуванням індексу
інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Господарський суд приймаючи до уваги
листа Верховного Суду України № 62-97р
від 03.04.97 "Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ", визнає, що сума
на яку збільшився борг з урахуванням
встановленого індексу інфляції, за
перерахунком господарського суду,
складає 80 471,75 грн. за зобов'язаннями
лютий - грудень 2013, які нараховано за
період березень 2013 - лютий 2014:

за зобов'язаннями лютого 2013 року за
період прострочення березень -
вересень 2013 складає 592,05 грн, однак
позивач просить за вказаний період
стягнути інфляційні втрати в розмірі
585,78 грн;

за зобов'язаннями березня 2013 року за
період прострочення квітень - грудень
2013, січень 2014 в розмірі 5249,73 грн;

за зобов'язаннями квітня 2013 року за
період прострочення травень - грудень
2013, січень 2014 в розмірі 3908,50 грн;

за зобов'язаннями жовтня 2013 року за
період прострочення листопад - грудень
2013, січень 2014 в розмірі 15987,27 грн;

за зобов'язаннями листопада 2013 року за
період прострочення грудень 2013 - лютий
2014 в розмірі 27470,81 грн;

за зобов'язаннями грудня 2013 року за
період прострочення січень - лютий 2014 в
розмірі 27269,66 грн.

Вказані висновки підтримує Вищий
господарський суд України, про що
зазначено у Інформаційному листі від
17.07.2012 № 01-06/928/2012 "Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права".

Аналогічна позиція суду апеляційної та
касаційної інстанцій вбачається при
розгляді справи № 912/25/14.

З огляду на вказане, позовні вимоги в
частині стягнення втрат від
інфляційних процесів підлягають
частковому задоволенню на суму 80 471,75
грн за зобов'язаннями лютий - грудень
2013, які нараховано за період березень
2013 - лютий 2014. В іншій частині вказаних
позовних вимог суд відмовляє.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

В силу частини другої статті 193, статей
216, 218 Господарського кодексу України
порушення зобов'язання є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим кодексом, іншими
законами або договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст.
217, ч. 1 статті 230 Господарського кодексу
України, застосовуються господарські
санкції, зокрема, штрафні санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549
Цивільного кодексу України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі (ст. 547 Цивільного кодексу
України).

Сторонами в п. 7.2 Договору встановлено,
що у разі невиконання покупцем умов п.
6.1. цього Договору, останній у
безспірному порядку зобов'язується
сплатити Продавцю крім суми
заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу.

Вказані положення відповідають
зазначеним вище вимогам законодавства
щодо відповідальності за порушення
зобов'язання.

На підставі наведеного, позивач
просить стягнути з відповідача пеню за
порушення виконання зобов'язання в
частині оплати вартості природного
газу, поставленого відповідачеві в
січні, лютому, березні, квітні, жовтні,
листопаді, грудні 2013року, а саме:

за зобов'язаннями січня 2013 року пеня за
період прострочення з 14.02.2013 по 22.03.2013 в
розмірі 29 540,49 грн;

за зобов'язаннями лютого 2013 року пеня
за період прострочення з 14.03.2013 по 21.08.2013
в розмірі 64521,07 грн;

за зобов'язаннями березня 2013 року пеня
за період прострочення з 14.04.2013 по 13.10.2013
в розмірі 204096,75 грн;

за зобов'язаннями квітня 2013 року пеня
за період прострочення з 14.05.2014 по 13.11.2013
в розмірі 67 876,77 грн;

за зобов'язаннями жовтня 2013 року пеня
за період прострочення з 14.11.2013 по 31.03.2014
в розмірі 51 210,63 грн;

за зобов'язаннями листопада 2013 року
пеня за період прострочення з 14.12.2013 по
31.03.2014 в розмірі 80 959,29 грн;

за зобов'язаннями грудня 2013 року пеня
за період прострочення з 14.01.2013 по 31.03.2014
в розмірі 93 342,61 грн;

а всього - 591547,61 грн - пені (а.с. 21 - 28).

Разом з цим, відповідачем заявлено
письмове клопотання про зменшення
розміру пені до 10 відсотків від
заявленої суми (а.с. 60). В обґрунтування
заявленого клопотання відповідач
посилається на те, що заборгованість з
оплати вартості поставленого газу
виникла внаслідок заборгованості
держави з виплати відповідачу
субвенцій з різниці в тарифах, а також у
зв'язку з несвоєчасною сплатою
споживачами вартості централізованого
опалення. Відповідач вказує на те, що
являється єдиним спеціалізованим
підприємством по виробництву та
постачанню теплової енергії в м.
Світловодськ, а тому стягнення
штрафних санкцій у заявленому розмірі
негативно вплине на виробничу
діяльність відповідача по
забезпеченню тепловою енергією як
населення міста, так і юридичних осіб,
включаючи заклади охорони здоров'я,
освіти, дитячих садків. Звертає увагу,
що затверджені тарифи на послуги з
теплопостачання не відповідають
витратам на виробництво і постачання
теплової енергії, а також тариф не
передбачає витрат на сплату штрафних
санкцій.

Позивачем клопотання відповідача про
зменшення розміру штрафних санкцій
заперечено з тих підстав, що
винятковість обставин в даному
випадку відсутня; позивач має
стратегічне значення для економіки і
безпеки держави; порушення зобов'язань
з боку контрагентів спричиняє збитки
для позивача.

Дослідивши доводи сторін щодо
зменшення розміру штрафних санкцій,
господарський суд вважає необхідним
зменшити їх розмір до 50 відсотків від
заявленої до стягнення суми,
клопотання відповідача в цій частині
задовольнити частково, враховуючи
наступне.

Пунктом 3 частини 1 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України закріплено право
господарського суду зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

У відповідності до статті 233
Господарського кодексу України у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного
кодексу України розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач є виконавцем послуг з
централізованого опалення та гарячого
водопостачання в місті Світловодськ.
Згідно договору на купівлю-продаж
природного газу від 28.12.2012 та актів
приймання-передачі, поставлений
відповідачеві природний газ
призначений для виробництва теплової
енергії, яка споживається бюджетними
установами та організаціями та іншими
споживачами. За вказаним договором під
словом "іншими споживачами"
розуміються в тому числі і "населяння",
тобто громадяни, які проживають у
будинках житлового фонду або
приміщеннях (гуртожитках), що
перебувають у їх відособленому
користуванні, та вносять плату за
комунальні послуги по затвердженим
тарифам (п. 1.2 договору), довідка (а.с. 65).

Відповідно до частини 5 статті 10 Закону
України "Про засади функціонування
ринку природного газу" реалізація
природного газу для задоволення потреб
населення здійснюється гарантованими
постачальниками за роздрібними цінами,
встановленими національною комісією,
що здійснює державне регулювання у
сфері енергетики.

Згідно статті 20 Закону України "Про
теплопостачання" тарифи на теплову
енергію повинні забезпечувати
відшкодування всіх економічно
обґрунтованих витрат на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії. Тарифи на теплову
енергію, реалізація якої здійснюється
суб'єктами господарювання, що займають
монопольне становище на ринку, є
регульованими. У разі якщо тимчасово
тариф на теплову енергію встановлено
нижче її собівартості з урахуванням
граничного рівня рентабельності, то
орган, яким установлено цей тариф,
повинен передбачити механізми
компенсації цієї різниці в порядку,
встановленому законодавством.

З наданого до справи розрахунку обсягу
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, що надана населенню СП
ТОВ "Світловодськпобут", вбачається, що
затверджені тарифи на послуги з
теплопостачання не відповідають
фактичній вартості такої послуги та
перед відповідачем існує
заборгованість з компенсації різниці в
тарифах за 2011-2013 та І півріччя 2014 року в
загальному розмірі 14306460,33 грн. (а.с. 64).
Крім того, згідно довідки відповідача
заборгованість населення за спожиті
послуги з теплопостачання станом на
01.08.2014 склала 9196502,71 грн. (а.с. 65).

Таким чином, оскільки на можливість
розрахунку відповідача за поставлений
природний газ впливають затверджені
тарифи та враховуючи їх
невідповідність фактичним витратам і
наявність бюджетної заборгованості з
відшкодування відповідачеві
відповідної різниці; з огляду на те, що
відповідач є єдиним підприємством, яке
надає послуги з теплопостачання в
місті Світловодськ, господарський суд
вважає необхідним зменшити розмір
штрафних санкцій до 50% від заявленої
суми та стягнути з відповідача 295773,81
грн пені. В задоволені позовних вимог в
іншій частині стягнення пені
господарський суд відмовляє.

При зменшені розміру штрафних санкцій
господарський суд також враховує, що
позивачем не надано обґрунтованих
доказів отримання збитків в результаті
заборгованості відповідача.

На підставі викладеного, позовні
вимоги підлягають задоволенню в
частині стягнення з спільного
підприємства товариства з обмеженою
відповідальністю "Світловодськпобут"
боргу в сумі 6 431 014,15 грн; втрат від
інфляційних процесів у сумі 80 471,75 грн;
пені в сумі 295 773,81 грн; три відсотка
річних в сумі 149 045,87 грн. В задоволенні
позовних вимог в іншій частині
господарський суд відмовляє.

Разом з цим, відповідач подав
клопотання про розстрочку виконання
рішення суду у справі № 912/2363/14 на 24
місяці.

Свої клопотання відповідач мотивує
тяжким фінансовим становищем
товариством, яке виникло в т.ч у зв'язку
з несплатою населенням наданих
відповідачем послуг та заборгованістю
держави з виплати різниці в тарифах.

Вказаний стан відповідач утворився не
з його вини, а в наслідок недостатнього
виділення бюджетних коштів на
погашення заборгованості з різниці в
тарифах, необхідності здійснення
виробничої діяльності навіть у випадку
затримки розрахунків з боку
контрагентів відповідача, що на його
думку є виключними обставинами.

Крім того, відповідач наголошує на
тому, що відсутність у відповідача
грошових коштів дійсно ускладнюють і
роблять неможливим виконанням рішення,
а одночасне, тобто без розстрочення,
стягнення з відповідача присуджених до
стягнення грошових коштів може
призвести до припинення його
господарської діяльності, що в свою
чергу потягне за собою зрив
теплопостачання та виробництва
електроенергії в цілому регіоні міста
Світловодськ.

У зв'язку з вказаним, відповідач
просить за результатами розгляду спору
у даній справі розстрочити виконання
рішення суду на 24 місяці.

При розгляді клопотання відповідача
господарський суд враховує ч. 6 ст. 83 ГПК
України, а також ту обставину, що
підставою для розстрочки виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
строк.

При цьому, вирішуючи питання по
розстрочці виконання судового рішення,
суд зобов'язаний врахувати
матеріальні інтереси обох сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору та інші
обставини.

Відповідач до свого клопотання додав
копії документів: розрахунок обсяду
заборгованості за минулі роки, довідка
заборгованості споживачів станом на
01.08.2014, банківські довідки про
надходження грошових коштів та про
проведення дебетових та кредитових
операцій, які в цілому підтверджують
причини не належного виконання
Договору та підстави виникнення
заборгованості відповідача перед
позивачем за 2013 рік. Проте, заявником не
подано до суду належних доказів, які
підтверджували б надходження грошових
коштів у майбутньому в розмірі
достатньому для виконання рішення у
даній справі та докази конкретних
обставин, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк.

Відповідно до приписів статті 33 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Згідно зі статтею 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі усіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Дослідивши подані сторонами докази суд
враховує матеріальні інтереси
позивача та відповідача, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
позиції сторін та заперечення позивача
(намагання відповідача затягнути
виконання рішення суду), відсутність
доказів надходження грошових коштів у
майбутньому в розмірі достатньому для
виконання рішення у даній справі,
господарський суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні клопотання
відповідача про розстрочку виконання
рішення суду.

Згідно з ч. 2 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати на судовий збір покладаються
на відповідача пропорційно
задоволеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33,34,44,49, 82-85, 116, 117 ГПК України,
Законом України "Про судовий збір",
господарський суд, -

В И Р І Ш
И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з спільного підприємства
товариства з обмеженою
відповідальністю "Світловодськпобут"
(27500, Кіровоградська область, м.
Світловодськ, вул. Крупської, 2А,
ідентифікаційний код 31678853) на користь
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул.
Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний
код 20077720) боргу в сумі 6 431 014,15 грн; втрат
від інфляційних процесів у сумі 80 471,75
грн; пені в сумі 295 773,81 грн; три відсотка
річних в сумі 149 045,87 грн, всього 6 956 305,58
грн, а також судовий збір в сумі 69791,4
грн.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

У задоволенні решти позову відмовити.

Згідно ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення
господарського суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

Рішення може бути оскаржено до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Кіровоградської
області протягом десяти днів з дня
підписання повного рішення,
оформленого відповідно до статті 84 ГПК
України.

Повне рішення складено 22.09.2014.

Суддя
Т. В. Макаренко