ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року Справа № 922/743/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Куровського С.В. - головуючого
(доповідача), Катеринчук Л.Й., Міщенка
П.К.,за участю представників: не
з'явились;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Спеціалізованої
Державної податкової інспекції з

обслуговування
великих платників у м. Харкові

Міжрегіонального
головного управління Міндоходів

на постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
24.07.2014

та рішення господарського суду
Харківської області від 19.05.2014

у справі № 922/743/14
господарського суду Харківської
області

за позовом Спеціалізованої
Державної податкової інспекції з

обслуговування
великих платників у м. Харкові

Міжрегіонального
головного управління Міндоходів

до Ліквідатора
Публічного акціонерного товариства
"Земельний банк"

Угрімова О.М.

про визнання незаконними
дій та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач - Спеціалізована державна
податкова інспекція з обслуговування
великих платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів звернувся до
господарського суду з позовом (з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог) до відповідача -
ліквідатора Публічного акціонерного
товариства "Земельний банк" Угрімова
О.М. про визнання незаконними дій
ліквідатора ПАТ "Земельний банк" щодо
неакцептування та не включення до
переліку акцептованих вимог для їх
затвердження Національним банком
України, документально підтверджених,
грошових вимог СДПІ ОВП м. Харкові МГУ
Міндоходів до боржника на загальну
суму 193737грн. та зобов'язати ліквідатора
ПАТ "Земельний банк" акцептувати та
включити до переліку акцептованих
вимог для їх затвердження Національним
банком України вищезазначені грошові
вимоги.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 19.05.2014 (колегія
суддів у складі: Аюпова Р.М. -
головуючий, Бринцев О.В., Шатерніков
М.І.) в задоволенні позову відмовлено
повністю.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 24.07.2014 (колегія
суддів у складі: Бородіна Л.І. -
головуючий, Гетьман Р.А., Лакіза В.В.)
рішення господарського суду
Харківської області від 19.05.2014 залишено
без змін.

В касаційній скарзі Спеціалізована
Державна податкова інспекція з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів (далі СДПІ)
просить скасувати вищевказані рішення
суду першої інстанції від 19.05.2014 та
постанову суду апеляційної інстанції
від 24.07.2014, прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги СДПІ у
повному обсязі. В обґрунтування
посилається на порушення та невірне
застосування норм матеріального та
процесуального права, а саме ст. ст. 1, 91,
92 Закону України "Про банки і
банківську діяльність", ст. 129
Податкового кодексу України.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України, розглянувши наявні
матеріали справи, обговоривши доводи
касаційної скарги, дослідивши
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, 29.10.1991 Національним банком
України зареєстровано Харківський
комерційний "Земельний банк", про що
зроблено запис № 61 у Державному
реєстрі банків; з 05.03.1994 зареєстровано
зміну назви - Харківський акціонерний
комерційний "Земельний банк"; 13.01.2010
змінено назву на Публічне акціонерне
товариство "Земельний банк".

Банк знаходиться на податковому обліку
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м.Харкові Міжрегіонального
головного управління Міндоходів

Постановою правління Національного
банку України від 11.05.2010 № 231 "Про
призначення тимчасової адміністрації
у Публічному акціонерному товаристві
"Земельний банк" призначено у ПАТ
"Земельний банк" тимчасову
адміністрацію, введено повний
мораторій на задоволення вимог
кредиторів строком на три місяці з
12.05.2010 до 11.08.2010.

Постановою Правління Національного
банку України від 30.07.2010 р. № 375
відкликано банківську ліцензію банку
та призначено ліквідатором Публічного
акціонерного товариства "Земельний
Банк" фізичну особу - незалежного
експерта (за договором з Національним
Банком України) Угрімова О.М.

05.08.2010 в газеті "Голос України" № 144 (4894)
опубліковано оголошення про відкриття
ліквідаційної процедури Публічного
акціонерного товариства "Земельний
Банк".

28.01.2014 на адресу банку СДПІ направлено
заяву (вх. №51/10/10-012) з кредиторськими
вимогами до боржника, які виникли у
зв'язку з несвоєчасною сплатою
самостійно узгоджених грошових
зобов'язань з податку на додану
вартість, які обліковуються станом на
31.12.2013.

Листами від 13.02.2014 № 02-15/1210 та від 27.02.2014.
№02-15/1693 ліквідатор ПАТ "Земельний Банк"
Угрімов О.М. повідомив СДПІ, що
кредиторські вимоги податкового
органу не можуть бути акцептовані в
повному обсязі та внесені до реєстру
вимог кредиторів, оскільки на момент
звернення із відповідними вимогами вже
розпочату ліквідаційну процедуру, а
акцептування поточних вимог в
ліквідаційній процедурі банку не
передбачено.

Вищенаведене стало підставою для
звернення з даним позовом.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 ЦК України
особливості ліквідації банків
встановлюються Законом України "Про
банки і банківську діяльність".

Згідно ч. 3 ст. 88 цього Закону (в редакції
чинній на момент виникнення даних
правовідносин) законодавство України
про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом
при розгляді судом справи про визнання
банку неплатоспроможним
застосовується в частині, що не
суперечить нормам цього Закону. Отже,
вказаний Закон є спеціальним, яким
врегульовані відносини, що виникають в
процедурі ліквідації банку, інші
законодавчі норми можуть бути
застосовані в частині, що не суперечать
йому.

Відповідно до ст.ст. 2, 89, 92, 93, 96 Закону
ліквідаційна маса складається з усіх
видів майнових активів (майно та
майнові права банку), які належать
банку на праві власності на день
відкриття ліквідаційної процедури та
виявлені в ході ліквідації; з
відкликанням банківської ліцензії та
призначенням ліквідатора банку строк
виконання всіх його грошових
зобов'язань, в т.ч. зобов'язань по сплаті
податків та зборів, вважається таким,
що настав; кредитори, без винятків щодо
податкових органів, мають право
подавати заяви про майнові вимоги до
банку ліквідатору в місячний строк з
дня публікації оголошення про
відкриття процедури ліквідації; до
повноважень ліквідатора серед інших
визначено формування ліквідаційної
маси, за рахунок якої ліквідатор у
визначеній черговості задовольняє
своєчасно заявлені вимоги кредиторів,
які виникли станом на день відкриття
ліквідаційної процедури, внесені до
реєстру вимог кредиторів; ліквідатор
припиняє прийняття вимог кредиторів
після закінчення одного місяця з дня
опублікування оголошення про початок
ліквідаційної процедури, протягом
трьох місяців з дня публікації
оголошення про початок ліквідаційної
процедури визначає суму
заборгованості кожному кредитору та
відносить вимоги до певної черги
погашення, відхиляє вимоги у разі їх не
підтвердження, складає перелік
акцептованих ним вимог для
затвердження Національним банком
України, сповіщає кредиторів про
акцептування вимог; кредитори мають
право надіслати ліквідатору свої
заперечення щодо визнаних ним вимог
протягом одного місяця з дня отримання
повідомлення та звернутися до суду зі
скаргою на дії ліквідатора; вимоги,
заявлені після закінчення строку,
встановленого для їх подання,
ліквідатором не розглядаються і
вважаються погашеними.

З дня прийняття рішення про
відкликання ліцензії та призначення
ліквідатора банківська діяльність
банку завершується закінченням
технологічного циклу конкретних
операцій у разі, якщо це сприятиме
збереженню або збільшенню
ліквідаційної маси, що встановлено в ч.
1 ст. 91 Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 96 вищевказаного
Закону оплата витрат, пов'язаних із
здійсненням ліквідаційної процедури,
здійснюється позачергово протягом
усієї процедури ліквідації банку в
межах кошторису витрат, затвердженого
НБУ.

Згідно з пунктом 7.3 глави 7 розділу VІ
Положення про застосування заходів
впливу за порушення банківського
законодавства, затвердженого
постановою правління НБУ №369 від 28.08.2001
р. (чинного на момент виникнення
спірних правовідносин) (далі -
Положення), з дня отримання рішення про
своє призначення ліквідатор
зобов'язаний уживати заходів щодо
ефективної ліквідації банку та
максимального задоволення вимог
кредиторів відповідно до своїх
повноважень, законодавства України, у
тому числі цього Положення. З метою
забезпечення ліквідаційної процедури
ліквідатор відкриває накопичувальний
рахунок банку в територіальному
управлінні НБУ в Операційному
управлінні НБУ.

Пунктом 6.3 глави 6 розділу VI Положення
встановлено, що ліквідатор здійснює
витрати на ліквідацію банку за рахунок
коштів банку в межах кошторису витрат
ліквідатора.

Отже, обов`язок ліквідатора
використовувати кошти ліквідаційної
маси на задоволення вимог кредиторів
банку та забезпечення ліквідаційної
процедури, що закріплено в пункті 6.10
глави 6 розділу VI вказаного Положення.

При цьому, Податковий кодекс України не
регулює питання погашення податкових
зобов'язань чи стягнення податкового
боргу з осіб, на які поширюються норми
розділу V "Тимчасова адміністрація та
ліквідація банків" вказаного Закону.

Таким чином, у ліквідаційній процедурі
банку жодних нових податкових
зобов'язань не виникає, а всі витрати є
такими, що пов'язані із ліквідаційною
процедурою. Кошти ж, що надходять - не є
доходом, а з них формується
ліквідаційна маса.

Отже суди правомірно застосували до
спірних правовідносин у даній справі
положення Закону України "Про банки і
банківську діяльність", у тому числі
положення ст. 88 цього закону
(особливості ліквідації банку у разі
його неплатоспроможності), ст. 91
(наслідки призначення ліквідатора -
припинення нарахування економічних
санкцій та настання строків виконання
всіх зобов'язань тощо), ст. 93
(стосуються, зокрема порядку та підстав
акцептування вимог кредиторів банку).

Таким чином, оскільки, постановою
правління Національного банку України
від 30.07.2010 № 375 розпочато процедуру
ліквідації ПАТ "Земельний банк", з
урахуванням положень Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
та з огляду на те, що після відкриття
ліквідаційної процедури банківська
діяльність банку завершується
закінченням технологічного циклу
конкретних операцій та кошти, які в цей
період надходять на накопичувальний
рахунок банку, не є доходом в розумінні
чинного законодавства України,
враховуючи, що кредиторські вимоги
позивача складаються з податкового
боргу, який обліковується станом на
31.12.2013, колегія суддів погоджується із
висновками судів попередніх інстанцій
про відсутність підстав для
акцептування вимог СДПІ з податку на
додану вартість, нарахованих після
відкриття процедури ліквідації Банку.

Згідно зі ст. 111-7 ГПК України касаційна
інстанція не має права встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не
були встановлені у рішенні або
постанові господарського суду чи
відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково
перевіряти докази.

За таких обставин справи, доводи
касаційної скарги не спростовують
висновків судів першої та апеляційної
інстанцій, а тому оскаржувані рішення
та постанова судів попередніх
інстанцій підлягають залишенню без
змін, як такі, що відповідають нормам
матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 1117, 1119 , 11111 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
Державної податкової інспекції з
обслуговування великих
платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 24.07.2014 та
рішення господарського суду
Харківської області від 05.11.2013 по
справі №922/743/14 залишити без змін.

Головуючий
Куровський С.В.

Судді
Катеринчук Л.Й.

Міщенко П.К.