ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року
Справа № 915/1691/13

Господарський суд Миколаївської
області у складі судді Олейняш Е.М. при
секретарі судового засідання Костенко
Ю. В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
справу

за позовом Прокурора Баштанського
району Миколаївської області, пров.
Пожежний, 3, м. Баштанка, Баштанський
район, Миколаївська область, 56101

в інтересах держави в особі Головного
управління Держземагентства у
Миколаївській області, пр. Миру, 34, м.
Миколаїв, 54034

в інтересах держави в особі
Баштанської районної державної
адміністрації, вул. Баштанської
Республіки, 37, м. Баштанка, Баштанський
район, Миколаївська область, 56101

до відповідача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_1

про дострокове розірвання договору
оренди земельної ділянки, повернення
земельної ділянки у розпорядження
держави

за участю представників сторін:

від позивача Головного управління
Держземагентства у Миколаївській
області не з'явився

від позивача Баштанської районної
державної адміністрації Панарін
Валерій Васильович, довіреність № 20-03-16
від 07.07.2014 року;

від відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
паспорт НОМЕР_1, виданий Баштанським РВ
УМВС України в Миколаївській області
29.11.1996 року;

в судовому засіданні присутній старший
прокурор відділу прокуратури м.
Миколаєва Ібрагімова Анастасія
Олексіївна, службове посвідчення №
024456, видане 03.02.2014 року, дійсне до 03.02.2019
року

До господарського суду Миколаївської
області звернувся Прокурор
Баштанського району Миколаївської
області в інтересах держави в особі
Головного управління Держземагентства
у Миколаївській області, в інтересах
держави в особі Баштанської районної
державної адміністрації до
відповідача Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 про:

- дострокове розірвання договору
оренди землі від 12.04.2007 року між
Баштанською райдержадміністрацією та
Приватним підприємцем ОСОБА_3,
зареєстрований у Баштанському
районному відділі Миколаївської
регіональної філії ДП "Центр
Державного земельного кадастру при
Держкомземі України" 30.05.2007 року за №
81, та скасування його державної
реєстрації;

- зобов'язання Приватного підприємця
ОСОБА_3 повернути земельну ділянку
площею 14,37 га, вартістю 33 449, 18 грн.
(кадастровий номер :07:000:0600), що
розташована в межах території
Баштанської міської ради Баштанського
району Миколаївської області, у
розпорядження держави в особі
Головного управління Держземагентства
у Миколаївській області.

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 04.12.2013 року в
позові було відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 25.02.2014 року
рішення господарського суду
Миколаївської області від 04.12.2013 року
по справі № 915/1691/13 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 12.06.2014 року рішення
господарського суду Миколаївської
області від 04.12.2013 року та постанову
Одеського апеляційного господарського
суду від 25.02.2014 року у справі № 915/1691/13
скасовано, справу № 915/1691/13 передано на
новий розгляд до господарського суду
Миколаївської області.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 07.07.2014 року
справу № 915/1691/13 прийнято до розгляду
судді Олейняш Е.М. Розгляд справи в
судовому засіданні призначено на 21.08.2014
року.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 21.08.2014 року
продовжено строк вирішення спору на 15
днів та відкладено розгляд справи на
04.09.2014 року.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 04.09.2014 року
розгляд справи відкладено на 11.09.2014
року.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 11.09.2014 року
прийнято відмову Прокуратури
Баштанського району Миколаївської
області від позову в частині
скасування державної реєстрації
договору оренди землі від 12.04.2007 року,
укладеного між Баштанською районною
державною адміністрацією () та Приватним підприємцем
ОСОБА_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2),
зареєстрованого у Баштанському
районному відділі Миколаївської
регіональної філії ДП "Центр
Державного земельного кадастру при
Держкомземі України" 30.05.2007 року за №
81.

Припинено провадження у справі №
915/1691/13 за позовом Прокурора
Баштанського району Миколаївської
області в інтересах держави в особі
Головного управління Держземагентства
у Миколаївській області (), в інтересах держави в особі
Баштанської районної державної
адміністрації () до
відповідача Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2) в частині
скасування державної реєстрації
договору оренди землі від 12.04.2007 року,
укладеного між Баштанською районною
державною адміністрацією () та Приватним підприємцем
ОСОБА_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2),
зареєстрованого у Баштанському
районному відділі Миколаївської
регіональної філії ДП "Центр
Державного земельного кадастру при
Держкомземі України" 30.05.2007 року за №
81 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК
України.

В судовому засіданні 11.09.14 року
оголошено перерву до 18.09.2014 року.

В судовому засіданні 18.09.2014 року
представник прокуратури позовні
вимоги підтримав в повному обсязі та
просив суд позов задовольнити. В
обґрунтування заявлених позовних
вимог позивачем зазначено наступне.

На підставі розпорядження від 12.04.07
року між Баштанською районною
державною адміністрацією та ПП ОСОБА_3
було укладено договір оренди землі
щодо надання в строкове платне
користування земельної ділянки
сільськогосподарського призначення
площею 14, 37 га для сінокосіння та
випасання худоби (кадастровий номер
:07:000:0600).

Державною інспекцією сільського
господарства в Миколаївській області
за результатами обстеження зазначеної
земельної ділянки встановлено, що ПП
ОСОБА_3 в порушення ч. 5 ст. 20 ЗК України,
ч. 1 ст. 96 ЗК України та укладеного
договору використовує земельну
ділянку не за цільовим призначенням,
оскільки фактично здійснив розорення
земельної ділянки площею 14, 37 га та
вирощував на ній озимий ячмінь.

Із посиланням на ст. 651 ЦК України, ст. 32
Закону України "Про оренду землі", ст. 143
ЗК України представник прокуратури
зазначив про наявність правових
підстав для розірвання договору оренди
земельної ділянки.

Із посиланням на приписи ст. 34 Закону
України "Про оренду землі" представник
прокуратури зазначив про наявність
правових підстав для повернення
земельної ділянки у розпорядження
держави.

Прокуратурою також подавались
письмові пояснення по суті спору (том І,
арк. справи 98-100; том І, арк. справи 196-198;
том ІІ, арк. справи 8-9; том ІІ, арк. справи
75-76).

Позивач Головне управління
Держземагентства у Миколаївській
області явку повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив, хоча про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, про що свідчить
повідомлення від 11.09.14 року (том ІІ, арк.
справи 83).

Явка повноважного представника
позивача Головного управління
Держземагентства у Миколаївській
області не визнавалась судом
обов'язковою.

На виконання вимог ухвал суду
позивачем Головним управлінням
Держземагентства у Миколаївській
області було подано суду письмові
пояснення по суті спору (том І, арк.
справи 47-48; том І, арк. справи 80-81; том І,
арк. справи 191-192; том ІІ, арк. справи 73-74).

В поданих суду письмових поясненнях
Головне управління Держземагентства у
Миколаївській області зазначило, що
позовні вимоги про розірвання договору
оренди земельної ділянки та повернення
земельної ділянки в розпорядження
держави підтримує в повному обсязі та
просить суд позов задовольнити. В
обгрунтування правової позиції
зазначено, приписами ст. 35, 37 Закону
України "Про охорону земель"
передбачено обов'язок
землекористувачів, в тому числі
орендарів, використовувати земельну
ділянку за цільовим призначенням та
дотримуватись встановлених обмежень
(обтяжень) на земельну ділянку. Відтак,
із посиланням на приписи ст. 141 ЗК
України та ст. 32 Закону України "Про
оренду землі" позивачем зазначено, що
порушення відповідачем умов договору
та вимог законодавства про охорону
земель є підставою для припинення
договору оренди земельної ділянки.

Представник позивача Баштанської
районної державної адміністрації в
судовому засіданні 18.09.14 року зазначив,
що райдержадміністрація не наполягає
на розірванні договору оренди землі за
умови неухильного виконання
відповідачем положень ч. 1 ст. 96 ЗК
України.

На виконання вимог ухвал суду
позивачем Баштанською районною
державною адміністрацією було подано
суду письмові пояснення по суті спору
(том І, арк. справи 55-56; том І, арк. справи
77-78; том ІІ, арк. справи 63-67).

Із посиланням на приписи ст. 651 ЦК
України, ст. 20, 22, 143 ЗК України, Закону
України "Про оренду землі", Закон
України "Про землеустрій" позивачем
зазначено, що відповідач засіяв
частину орендованої земельної ділянки
ячменем, однак, в даному випадку мова
йде не про використання земельної
ділянки не за цільовим призначенням,
адже зміна виду використання земельної
ділянки в рамках однієї категорії
цільового призначення земельної
ділянки не є зміною її цільового
призначення. Цільове призначення за
умовами укладеного між Баштанською
районною державною адміністрацією та
Приватним підприємцем ОСОБА_3 договору
оренди земельної ділянки - землі
сільськогосподарського призначення.
Саме за таким призначенням відповідач
і використовує земельну ділянку
протягом строку дії спірного договору.

Відповідач Фізична особа-підприємець
ОСОБА_3 в судовому засіданні 18.09.2014 року
позовні вимоги заперечив в повному
обсязі та просив суд в позові
відмовити. Відповідачем подавались
письмові пояснення (том І, арк. справи
82-83). В обґрунтування заперечень
зазначив наступне.

Відповідач не порушував умови договору
оренди землі та не змінював цільове
призначення орендованої земельної
ділянки, а відтак, не мав підстави для
дострокового розірвання договору
оренди та повернення її у
розпорядження держави. Із посиланням
на приписи ст. 19, 20 ЗК України
відповідач зазначив, що земельні
ділянки, віднесені до однієї категорії
земель, також можуть використовуватись
за різним цільовим призначенням. В
спірному випадку не відбувається зміна
цільового призначення, а йдеться лише
про зміну виду використання земельної
ділянки в рамках цільового призначення
земельної ділянки. Факту засіяння в
2012-2013 роках спірної земельної ділянки
ячменем відповідач не заперечував.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
прокуратури, позивача, а також
відповідача, дослідивши та оцінивши
усі подані у справу докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд встановив
наступне.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Вказаною
нормою обов'язок доказування
покладений на сторони процесу.
Доказування полягає у поданні доказів
сторонами та доведенні їх
переконливості суду.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обгрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

Розпорядженням Березанської районної
державної адміністрації № 1048-р від
28.12.04 року відповідачу Приватному
підприємцю ОСОБА_3 надано дозвіл на
проведення земельно-кадастрових робіт
по передачі в оренду терміном на 50
років земельних ділянок для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва площею 240 га на території
Баштанської міської ради у
відповідності із викопіюванням із схем
поділу земель колективної власності
(том І, арк. справи 17).

Розпорядженням Березанської районної
державної адміністрації № 88-р від 15.02.07
року відповідачу Приватному
підприємцю ОСОБА_3 затверджено проект
землеустрою щодо відведення земель в
оренду терміном на 50 років для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва в межах території
Баштанської міської ради Баштанського
району Миколаївської області,
виконаний ТзОВ «Обласний
земельно-кадастровий центр».

Пунктом 4 вищевказаного розпорядження
передано в оренду відповідачу
Приватному підприємцю ОСОБА_3 в оренду
терміном на 50 років із земель запасу, не
наданих у власність та постійне
користування в межах території
Баштанської міської ради Баштанського
району Миколаївської області для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
земельну ділянку загальною площею 14, 37
га пасовища (кадастровий номер
:07:000:0600) (том І, арк. справи 18-21).

12.04.2007 року між Баштанською районною
державною адміністрацією
(орендодавець) та Приватним
підприємцем ОСОБА_3 (орендар) був
укладений Договір оренди землі (том І,
арк. справи 22-24).

Договір зареєстровано Баштанським
районним відділом Миколаївської
регіональної філії ДП «Центр
державного земельного кадастру при
Держкомземі України», про що у
Державному реєстрі земель вчинено
запис від 30.05.2007 року за №81.

В силу ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між
сторонами на підставі Договору виникли
зобов'язальні відносини.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено наступне.

21.05.13 року Державною інспекцією
сільського господарства в
Миколаївській області було проведено
перевірку дотримання вимог земельного
законодавства, в результаті якої
встановлено, що земельна ділянка
площею 14,37 га, яка знаходиться в
користуванні відповідача на умовах
оренди згідно договору оренди
земельної ділянки від 12.07.2007 року, в
період 2012-2013 років використовується
Приватним підприємцем ОСОБА_3 не за
цільовим призначенням та не
виконуються вимоги природоохоронного
режиму використання земель. На час
перевірки земельна ділянка, цільове
призначення пасовища,
використовується як рілля, хоча п. 5.2
Договору оренди землі від 12.07.2007 року
визначено, що земельна ділянка повинна
використовуватись орендарем виключно
як пасовище для вирощування
багаторічних трав, випасання худоби.
Таким чином, порушено вимоги п. «а» ст. 96
ЗК України, які передбачають, що
землекористувачі повинні
забезпечувати використання землі за
цільовим призначенням, а також вимоги
ст. 36 Закону України «Про охорону
земель» в частині того, що зміна
цільового призначення земель
сільськогосподарського призначення
допускається лише за умови
обґрунтування доцільності такої зміни
в порядку, визначеному законом. За
результатами перевірки Державною
інспекцією сільського господарства в
Миколаївській області складено Акт
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства від 21.05.13 року та Акт
обстеження земельної ділянки № 5 від
21.05.13 року (том І, арк. справи 27-28).

21.05.13 року у зв'язку з виявленим
правопорушенням Державною інспекцією
сільського господарства в
Миколаївській області складено
Протокол про адміністративне
правопорушення № 000285, яким встановлено
порушення Приватним підприємцем
ОСОБА_3 п. 1 ст. 91, п. «а» ст. 96 ЗК України,
ст. 36 Закону України «Про охорону
земель» (том І, арк. справи 29).

Постановою про накладення
адміністративного стягнення від 21.05.2013
року № 000277 відповідача Приватного
підприємця ОСОБА_3 визнано винним у
вчиненні адміністративного порушення
та накладено на нього адміністративне
стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425
грн. (том І, арк. справи 30).

21.05.2013 року Державною інспекцією
сільського господарства в
Миколаївській області виданий
Припис (реєстраційний № 000430), за яким
Приватний підприємець ОСОБА_3 мав
привести земельну ділянку у
відповідність до її цільового
використання та повідомити про
виконання припису (том І, арк. справи 31).

25.06.2013 року Державною інспекцією
сільського господарства в
Миколаївській області складений
Акт перевірки дотримання вимог
земельного законодавства, з якого
вбачається встановлення обставин,
викладених в Акті перевірки від 21.05.13
року, а також невиконання Приватним
підприємцем ОСОБА_3 припису щодо
усунення порушень земельного
законодавства (том І, арк. справи 33).

25.06.2013 року Державною інспекцією
сільського господарства в
Миколаївській області складено
Протокол про адміністративне
порушення № 000377 за невиконання Припису
№ 000430 від 21.05.2013 року (том І, арк. справи
34).

Постановою про накладення
адміністративного стягнення від 27.06.2013
року № 000372 Приватного підприємця
ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні
адміністративного порушення та
накладено на нього адміністративне
стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255
грн. (том І, арк. справи 35).

25.06.2013 року Державною інспекцією
сільського господарства в
Миколаївській області виданий
Припис (реєстраційний № 000540), за яким
Приватний підприємець ОСОБА_3 мав
привести земельну ділянку у
відповідність до її цільового
використання та повідомити про
виконання припису до 25.07.2013 року (том І,
арк. справи 36).

Судом також враховано наявні в
матеріалах справи письмові пояснення
відповідача Приватного підприємця
ОСОБА_3, надані прокурору прокуратури
Баштанського району 17.09.13 року, з яких
вбачається, що упродовж 2012-2013 років
відповідач вирощував на вказаній
земельній ділянці озимий ячмінь.
Державною інспекцією сільського
господарства в Миколаївській області
відповідач притягувався до
адміністративної відповідальності.
Штрафи сплачені добровільно, шкода за
нецільове використання земельної
ділянки також відшкодована
добровільно. Припис не виконано,
земельна ділянка не приведена у
необхідний стан. Про те, що зазначену
земельну ділянку необхідно було
використовувати виключно як пасовище,
Приватному підприємцю ОСОБА_3 не було
відомо (том І, арк. справи 38-39).

Предметом спору у даній справі є вимога
про розірвання договору оренди
земельної ділянки та повернення
земельної ділянки. Підставою позову є
порушення відповідачем виду цільового
використання землі та умов договору в
частині встановлених обмежень, що в
силу чинного законодавства є підставою
для розірвання договору та, як
наслідок, повернення земельної
ділянки.

Щодо вимоги про дострокове розірвання
договору оренди землі від 12.04.2007 року
між Баштанською райдержадміністрацією
та Приватним підприємцем ОСОБА_3,
зареєстрований у Баштанському
районному відділі Миколаївської
регіональної філії ДП "Центр
Державного земельного кадастру при
Держкомземі України" 30.05.2007 року за №
81, то слід зазначити наступне.

Умовами Договору сторони передбачили
наступне.

Відповідно до п. 1.1 Договору
орендодавець відповідно до
розпорядження голови Баштанської
районної державної адміністрації від
15.02.07 року № 88-р надає, а орендар приймає
в строкове платне користування
земельну ділянку
сільськогосподарського призначення
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка знаходиться за межами населеного
пункту на території Баштанської
міської ради Баштанського району
Миколаївської області.

Відповідно до п. 2.1 Договору в оренду
передається земельна ділянка
загальною площею 14,37 гектарів пасовищ
(відповідно до плану договору оренди
кадастровий номер земельної ділянки -
:07:000:0600), яка знаходиться в
розпорядженні Баштанської
райдержадміністрації.

Відповідно до п. 2.2 Договору на
земельній ділянці об'єктів нерухомого
майна, а також інших об'єктів
інфраструктури немає.

Відповідно до п. 2.3 Договору нормативна
грошова оцінка земельної ділянки без
урахування коефіцієнта щорічної
індексації грошової оцінки земель - 10452,
87 грн., а із урахуванням коефіцієнта
щорічної індексації грошової оцінки
земель - 2, 551 (з 01.01.2007 року) в розмірі 26665,
28 грн.

Відповідно до п. 2.4 Договору земельна
ділянка не має недоліків, що можуть
перешкоджати її ефективному
використанню.

Відповідно до п. 2.5 Договору інші
особливості об'єкта оренди, які можуть
вплинути на орендні відносини:
передані в оренду
сільськогосподарські угіддя -
пасовища, повинні використовуватися за
своїм цільовим призначенням.

Відповідно до п. 2.7 Договору земельна
ділянка виділена в натурі (на
місцевості) у встановленому законом
порядку.

Відповідно до п. 3.1 Договору цей договір
укладено на 50 років, починаючи з дати
його державної реєстрації.

Відповідно до п. 5.1 Договору земельна
ділянка передається в оренду для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до п. 5.2 Договору цільове
призначення земельної ділянки - землі
сільськогосподарського призначення.
Земельна ділянка повинна
використовуватися виключно як
пасовище для вирощування багаторічних
трав, випасання худоби. Не допускається
розорювання земельної ділянки для
вирощування зернових та просапних
сільськогосподарських культур.

Відповідно до п. 5.3 Договору умови
збереження стану об'єкта оренди:

- використання земельної ділянки
виключно за цільовим призначенням;

- дотримуватись обов'язків,
передбачених ст. 96 ЗК України та даним
договором;

- дотримання вимог чинного земельного,
природоохоронного і екологічного
законодавства.

Відповідно до п. 6.1 Договору передача
земельної ділянки в оренду
здійснюється з розробленням технічної
документації.

Відповідно до п. 8.1 Договору на
орендованій земельній ділянці
обмеження (обтяження) на використання
земельної ділянки, земельні сервітути
не встановлено за винятком викладеного
в п. 5.2 Договору.

Відповідно до п. 11.1 Договору
орендодавець має право вимагати від
орендаря використання земельної
ділянки за цільовим призначенням
згідно з цим договором.

Відповідно до п. 11.4 Договору орендар,
зокрема, зобов'язався: виконувати
встановлені щодо земельної ділянки
обмеження в обсязі, передбаченому
законом та договором; використовувати
земельну ділянку тільки за цільовим
призначенням.

Відповідно до п. 12.3 Договору підставою
припинення дії договору є, зокрема, у
разі допущення орендарем порушень,
зазначених у п. 11.4 Договору;
використання земельної ділянки не за
цільовим призначенням; інші підстави,
передбачені чинним законодавством.

Відповідно до п. 12.4 Договору дія
договору припиняється шляхом його
розірвання за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін внаслідок невиконання
другою стороною обов'язків,
передбачених договором, та внаслідок
випадкового знищення, пошкодження
орендованої земельної ділянки, яке
істотно перешкоджає її використанню, а
також з інших підстав, визначених
законом.

Відносини найму (оренди) врегульовані
главою 58 Цивільного кодексу України,
зокрема ч. 2 ст. 759 ЦК України вказує, що
законом можуть бути передбачені
особливості укладення та виконання
договору найму (оренди).

Частиною 2 ст. 792 ЦК України визначено,
що відносини щодо найму (оренди)
земельної ділянки регулюються
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 ЗК України право
оренди земельної ділянки - це засноване
на договорі строкове платне володіння
і користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.

Частиною 8 ст. 93 ЗК України передбачено,
що відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються законом.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про
оренду землі» договір оренди землі -
це договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» істотними умовами
договору оренди землі є, зокрема, об'єкт
оренди (кадастровий номер, місце
розташування та розмір земельної
ділянки); умови використання та цільове
призначення земельної ділянки, яка
передається в оренду; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної

ділянки.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 96 ЗК України
землекористувачі зобов'язані
забезпечувати використання землі за
цільовим призначенням та за свій
рахунок приводити її у попередній стан
у разі незаконної зміни її рельєфу, за
винятком випадків незаконної зміни
рельєфу не власником такої земельної
ділянки.

Відповідно до ст. 35 Закону України "Про
охорону земель" власники і
землекористувачі, в тому числі
орендарі, земельних ділянок при
здійсненні господарської діяльності
зобов'язані: дотримуватися вимог
земельного та природоохоронного
законодавства України; забезпечувати
використання земельних ділянок за
цільовим призначенням та
дотримуватися встановлених обмежень
(обтяжень) на земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 37 Закону України
"Про охорону земель" власники та
землекористувачі, в тому числі
орендарі, земельних ділянок
зобов'язані здійснювати заходи щодо
охорони родючості ґрунтів,
передбачені цим Законом та іншими
нормативно-правовими актами України.

Використання земельних ділянок
способами, що призводять до
погіршення їх якості, забороняється.

На землях сільськогосподарського
призначення може бути обмежена
діяльність щодо: вирощування певних
сільськогосподарських культур,
застосування окремих технологій їх
вирощування або проведення окремих
агротехнічних операцій; розорювання
сіножатей, пасовищ.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України
"Про оренду землі" орендодавець має
право вимагати від орендаря
використання земельної ділянки за
цільовим призначенням згідно з
договором оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України
«Про оренду землі» орендар земельної
ділянки має право самостійно
господарювати на землі з дотриманням
умов договору оренди землі.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України
«Про оренду землі» орендар земельної
ділянки зобов'язаний виконувати
встановлені щодо об'єкта оренди
обмеження (обтяження) в обсязі,
передбаченому законом або договором
оренди землі.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про
землеустрій" цільове призначення
земельної ділянки - це використання
земельної ділянки за призначенням,
визначеним на підставі документації
із землеустрою у встановленому
законодавством порядку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Земельного
кодексу України до земель України
належать усі землі в межах її
території, в тому числі острови та
землі, зайняті водними об'єктами, які за
основним цільовим призначенням
поділяються на категорії. Категорії
земель України мають особливий
правовий режим.

Відповідно до ст. 19 ЗК України землі
України за основним цільовим
призначенням поділяються на такі
категорії: а) землі
сільськогосподарського призначення; б)
землі житлової та громадської
забудови; в) землі природно-заповідного
та іншого природоохоронного
призначення; г) землі оздоровчого
призначення; ґ) землі рекреаційного
призначення; д) землі
історико-культурного призначення; е)
землі лісогосподарського призначення;
є) землі водного фонду; ж) землі
промисловості, транспорту, зв'язку,
енергетики, оборони та іншого
призначення.

Земельні ділянки кожної категорії
земель, які не надані у власність або
користування громадян чи юридичних
осіб, можуть перебувати у запасі.

Відповідно до п.п. 1.2, 1.4 Класифікації
видів цільового призначення земель,
затвердженої наказом Державного
комітету України із земельних ресурсів
від 23.07.2010 року № 548, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 01.11.2010
року за № 1011/18306 (з наступними змінами і
доповненнями), код та цільове
призначення земель застосовуються для
забезпечення обліку земельних ділянок
за видами цільового призначення у
державному земельному кадастрі. КВЦПЗ
визначає поділ земель на окремі види
цільового призначення земель, які
характеризуються власним правовим
режимом, екосистемними функціями,
видом господарської діяльності, типами
забудови, типами особливо цінних
об'єктів.

Відповідно до ч. 5 ст. 20 ЗК України види
використання земельної ділянки в межах
певної категорії земель (крім земель
сільськогосподарського призначення та
земель оборони) визначаються її
власником або користувачем самостійно
в межах вимог, встановлених законом до
використання земель цієї категорії, з
урахуванням містобудівної
документації та документації із
землеустрою.

Земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
використовуються їх власниками або
користувачами виключно в межах вимог
щодо користування землями певного виду
використання, встановлених статтями 31,
33-37 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 22 ЗК України
землями сільськогосподарського
призначення визнаються землі, надані
для виробництва сільськогосподарської
продукції, здійснення
сільськогосподарської
науково-дослідної та навчальної
діяльності, розміщення відповідної
виробничої інфраструктури, у тому
числі інфраструктури оптових ринків
сільськогосподарської продукції, або
призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського
призначення належать: а)
сільськогосподарські угіддя (рілля,
багаторічні насадження, сіножаті,
пасовища та перелоги); б)
несільськогосподарські угіддя
(господарські шляхи і прогони,
полезахисні лісові смуги та інші
захисні насадження, крім тих, що
віднесені до земель
лісогосподарського призначення, землі
під господарськими будівлями і
дворами, землі під інфраструктурою
оптових ринків сільськогосподарської
продукції, землі тимчасової
консервації тощо).

Землі сільськогосподарського
призначення передаються у власність та
надаються у користування: а) громадянам
- для ведення особистого селянського
господарства, садівництва,
городництва, сінокосіння та випасання
худоби, ведення товарного
сільськогосподарського виробництва; б)
сільськогосподарським підприємствам -
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва; в)
сільськогосподарським
науково-дослідним установам та
навчальним закладам, сільським
професійно-технічним училищам та
загальноосвітнім школам - для
дослідних і навчальних цілей,
пропаганди передового досвіду ведення
сільського господарства; г)
несільськогосподарським
підприємствам, установам та
організаціям, релігійним організаціям
і об'єднанням громадян - для ведення
підсобного сільського господарства; ґ)
оптовим ринкам сільськогосподарської
продукції - для розміщення власної
інфраструктури.

Земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
використовуються відповідно до
розроблених та затверджених в
установленому порядку проектів
землеустрою, що забезпечують
еколого-економічне обґрунтування
сівозміни та впорядкування угідь і
передбачають заходи з охорони земель.

Відповідно до ст. 34 ЗК України
громадяни можуть орендувати земельні
ділянки для сінокосіння і випасання
худоби. Органи виконавчої влади та
органи місцевого самоврядування
можуть створювати на землях, що
перебувають у власності держави чи
територіальної громади, громадські
сіножаті і пасовища.

Системний аналіз положень
вищевказаних норм дозволяє дійти
висновку, що земельні ділянки,
віднесені до однієї і тієї ж категорії,
можуть використовуватися за різними
видами цільового призначення, які
характеризуються власним правовим
режимом, екосистемними функціями,
видом господарської діяльності тощо,
та визначені у Класифікації видів
цільового призначення земель,
затвердженій наказом Державного
комітету України із земельних ресурсів
№ 548 від 23.07.2010, зареєстрованим у
Міністерстві юстиції України 01.11.2010 за
№ 1011/18306.

Судом встановлено наступне.

Як вбачається з умов п. 1.1, 2.5, 5.1, 5.2
Договору земельна ділянка передана
відповідачу в оренду для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва. Відповідно до п. 5.2
Договору земельна ділянка відноситься
до категорії земель - землі
сільськогосподарського призначення.
Натомість умовами договору
передбачено, що земельна ділянка
використовується виключно як пасовище
для вирощування багаторічних трав,
випасання худоби (п. 5.2 Договору). Як
вказано вище, умовами договору оренди
земельної ділянки орендарю прямо
заборонено розорювати земельну
ділянку для вирощування зернових та
просапних сільськогосподарських
культур (п. 5.2 Договору).

Як вбачається з Інформації про
земельну ділянку за даними форми 6-зем
№ 1876/01-36 станом на 28.08.14 року спірна
земельна ділянка загальною площею 14,37
гектарів за категорією земель
відноситься до земель
сільськогосподарського призначення,
вид використання - для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, склад угідь - пасовища (том
ІІ, арк. справи 12).

Аналогічна інформація міститься в
Проекті землеустрою щодо відведення
земельних ділянок в довгострокову
оренду (том ІІ, арк. справи 13-62).

Як вбачається з Інформації Відділу
Держземагенства у Баштанському районі
Миколаївської області Головного
управління Жержземагенства у
Миколаївській області № 261/01-38 від 08.09.14
року діюче земельне законодавство не
виключає можливість надання
громадянам пасовищ для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва. Пасовище (випас, вигін) - це
один із видів сільськогосподарських
угідь, ділянка землі, трав'яна
рослинність якої використовується для
пасіння худоби. Пасовища бувають
природні та сіяні (культурні). Сіяні
(культурні) пасовища створюють
висіванням багаторічних
бобово-злакових або однорічних
кормових культур. Визначення пасовища
міститься у спеціальній та
довідниковій літературі.
Нормативно-правового визначення
«пасовища» не існує (том ІІ, арк. справи
77-78).

Отже, за приписами ч. 5 ст. 20, ст. 34 ЗК
України земельна ділянка для
сінокосіння і випасання худоби може
використовуватися лише у межах
вказаного виду використання, тобто
відповідач зобов'язаний був
використовувати земельну ділянку
виключно як пасовище, тобто в межах
виду користування, передбаченому
умовами договору. Натомість, у період
2012-2013 років спірна земельна ділянка
використовувалася відповідачем як
рілля (факт засіювання земельної
ділянки ячменем у вказаному періоді не
заперечується учасниками процесу),
тобто без зміни категорії цільового
призначення земельної ділянки, однак, з
порушенням (зміною) виду її цільового
використання в межах однієї категорії.
За таких обставин, відповідачем
порушено умови п. 5.2 Договору, яким
обумовлено використання земельної
ділянки орендарем виключно як пасовища
для вирощування багаторічних трав,
випасання худоби та встановлено пряму
заборону на її розорювання для
вирощування зернових та просапних
сільськогосподарських культур, а також
умови п. 11.4 Договору, який
кореспондується з приписами ст. 25
Закону України „Про оренду землі" та
закріплює обов'язок орендаря земельної
ділянки виконувати встановлені щодо
об'єкта оренди обмеження в обсязі,
передбаченому законом та договором.

Питання розірвання договору
регулюється наступними нормами
законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 ГК України зміна
та розірвання господарських договорів
в односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 31 Закону України
«Про оренду землі» договір оренди
землі може бути розірваний за згодою
сторін. На вимогу однієї із сторін
договір оренди може бути достроково
розірваний за рішенням суду в порядку,
встановленому законом. Розірвання
договору оренди землі в
односторонньому порядку не
допускається, якщо інше не передбачено
законом або цим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України
"Про оренду землі" на вимогу однієї із
сторін договір оренди землі може бути
достроково розірваний за рішенням суду
в разі невиконання сторонами
обов'язків, передбачених статтями 24 і 25
цього Закону та умовами договору, в
разі випадкового знищення чи
пошкодження об'єкта оренди, яке істотно
перешкоджає передбаченому договором
використанню земельної ділянки, а
також на підставах, визначених
Земельним кодексом України та іншими
законами України.

Відповідно до п. 2.20 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики розгляду
справ у спорах, що виникають із
земельних відносин" від 17.05.11 року № 6, з
останніми змінами від 10.07.2014 року, у
вирішенні спорів про розірвання
договору оренди земельної ділянки
судам слід враховувати, що відповідно
до статті 32 Закону України "Про оренду
землі" на вимогу однієї із сторін
договір оренди землі може бути
достроково розірваний за рішенням суду
в разі невиконання сторонами
обов'язків, передбачених умовами
договору, та з підстав, визначених
статтями 24 і 25 Закону України "Про
оренду землі", у разі випадкового
знищення чи пошкодження об'єкта оренди,
яке істотно перешкоджає передбаченому
договором використанню земельної
ділянки, а також з підстав, визначених
ЗК України та іншими законами України.

Таким чином, відповідачем Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 порушено вид
цільового використання земельної
ділянки (сінокосіння та випасання
худоби), що є порушенням п. 5.2, 8.3, 11.4
Договору оренди землі, яким
передбачено обмеження (обтяження) на
використання відповідачем спірної
земельної ділянки - не допускати
розорювання цієї земельної ділянки для
вирощування зернових та просапних
культур. Враховуючи положення умов п.
12.3, 12.4 Договору оренди землі, де сторони
узгодили, що підставою припинення
договору є, зокрема, допущення
відповідачем порушень, вказаних у п. 11.4
Договору, договір оренди землі від 12.04.07
року підлягає розірванню.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що порушення відповідачем
вимог земельного законодавства та умов
договору оренди землі є підставою для
його розірвання в судовому порядку.
Отже, позов в цій частині є
обґрунтованим, підставним та підлягає
задоволенню.

Щодо вимоги про зобов'язання
Приватного підприємця ОСОБА_3
повернути земельну ділянку площею 14,37
га, вартістю 33 449, 18 грн. (кадастровий
номер :07:000:0600), що розташована в
межах території Баштанської міської
ради Баштанського району
Миколаївської області, у розпорядження
держави в особі Головного управління
Держземагентства у Миколаївській
області, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України
«Про оренду землі» у разі припинення
або розірвання договору оренди землі
орендар зобов'язаний повернути
орендодавцеві земельну ділянку на
умовах, визначених договором. Орендар
не має права утримувати земельну
ділянку для задоволення своїх вимог до
орендодавця.

Відповідно до п. 7.1 Договору після
припинення дії договору орендар
повертає орендодавцеві земельну
ділянку у стані не гіршому, порівняно з
тим, у якому він одержав її в оренду.
Орендодавець у разі погіршення
корисних властивостей орендованої
земельної ділянки, пов'язаних із зміною
її стану, має право на відшкодування
збитків у розмірі, визначеному
сторонами. Якщо сторонами не досягнуто
згоди про розмір відшкодування
збитків, спір вирішується у судовому
порядку.

Відповідно до п. 12.4 Договору дія
договору припиняється шляхом його
розірвання за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін внаслідок невиконання
другою стороною обов'язків,
передбачених договором, та внаслідок
випадкового знищення, пошкодження
орендованої земельної ділянки, яке
істотно перешкоджає її використанню, а
також з інших підстав, визначених
законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 188 ГК України якщо
судовим рішенням договір змінено або
розірвано, договір вважається зміненим
або розірваним з дня набрання чинності
даним рішенням, якщо іншого строку
набрання чинності не встановлено за
рішенням суду.

Відповідно до ст. 55 Конституції України
кожному гарантується право на судовий
захист.

Стаття 1 ГПК України встановлює, що
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Норми ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК
України розкривають зміст
конституційного права особи на
звернення до суду за захистом своїх
прав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, а також на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно ст. 21 ГПК України позивачами є
підприємства та організації, що подали
позов або в інтересах яких подано позов
про захист порушеного чи оспорюваного
права або охоронюваного законом
інтересу. Юридична заінтересованість
позивача в судовому процесі зобов'язує
його довести як наявність спірних
матеріальних правовідносин, так і ту
обставину, що саме на даного
відповідача (відповідачів) має бути
покладено відповідальність за
порушення матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позовної
вимоги в частині зобов'язання
відповідача повернути земельну
ділянку (кадастровий номер
:07:000:0600) у розпорядження держави в
особі Головного управління
Держземагентства у Миколаївській
області, оскільки прокуратурою та
позивачем Головним управлінням
Держземагенства у Миколаївській
області не доведено суду жодними
належними та допустимими доказами у
справі в чому саме полягає порушення чи
оспорення його права відповідачем на
момент звернення до суду із позовом, за
захистом якого вказаний позивач
звернувся до суду. Прокуратурою та
позивачем Головним управлінням
Держземагенства у Миколаївській
області не доведено суду, що його право
на момент звернення до суду із позовом
було порушено відповідачем, оскільки,
повернення земельної ділянки у випадку
розірвання договору здійснюється в
порядку, передбаченому умовами
договору. В спірному випадку умовами
договору оренди земельної ділянки
передбачено, що земельна ділянка
повертається після припинення дії
договору. За приписами ч. 5 ст. 188 ГК
України у випадку розірвання договору
в судовому порядку, договір вважається
розірваним з дня набрання чинності
судовим рішенням, тобто лише після
набрання чинності судовим рішенням про
розірвання договору у відповідача
виникає обов'язок повернути земельну
ділянку, який кореспондується з правом
позивача Головного управління
Держземагенства у Миколаївській
області вимагати повернення земельної
ділянки. У випадку невиконання
відповідачем свого обов'язку з
повернення земельної ділянки наявні
підстави стверджувати по порушення
прав позивача Головного управління
Держземагенства у Миколаївській
області, за захистом яких він має право
звертатися до суду. Відтак, в цій
частині позовна вимога є передчасною,
оскільки на момент звернення до суду із
позовом право позивача Головного
управління Держземагенства у
Миколаївській області не було
порушено. В цій частині позову слід
відмовити.

Щодо розподілу судових витрат у даній
справі, то слід зазначити наступне.

Статтею 49 ГПК України визначено
порядок розподілу судових витрат у
господарській справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України
судовий збір покладається у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на обидві
сторони, якщо господарським судом
відхилено частину пропозицій кожної із
сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України якщо
спір виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ГПК України
судовий збір, від сплати якого позивач
у встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до п. 4.6 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України» № 7
від 21.02.13 року з останніми змінами від
10.07.14 року приймаючи рішення зі справи,
провадження в якій порушено за заявою
прокурора, господарський суд у разі
повного або часткового задоволення
позову (скарги) стягує судовий збір з
відповідача (повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), якщо він не
звільнений від сплати судового збору; у
разі ж повної або часткової відмови в
позові судовий збір стягується з
визначеного прокурором позивача (так
само повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), за винятком
випадків, коли останнього звільнено
від сплати судового збору, та коли
позивачем у справі є сам прокурор.
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход державного
бюджету України у розмірі, визначеному
згідно з частиною першою статті 4
Закону України "Про судовий збір",
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати, встановленого
законом на 1 січня того календарного
року, в якому відповідна заява або
скарга подавалася до суду.

Враховуючи вищевикладене,
оскільки позов в частині розірвання
договору оренди земельної ділянки
виник внаслідок неправомірних дій
відповідача (використання земельної
ділянки всупереч умовам договору), суд
дійшов висновку про наявність правових
підстав для покладення судового збору
за розгляд вказаної вимоги немайнового
характеру на відповідача. Отже, судовий
збір в сумі 1 147 грн. за розгляд вимоги
про розірвання договору оренди
земельної ділянки підлягає стягненню з
відповідача в доход Державного бюджету
України.

Оскільки в частині позову про
зобов'язання відповідача повернути
земельну ділянку позивачу Головному
управлінню Держземагенства у
Миколаївській області відмовлено у
зв'язку з недоведеністю порушеного
права вищевказаного позивача, суд
дійшов висновку про наявність правових
підстав для покладення судового збору
за розгляд вказаної вимоги майнового
характеру на позивача. Отже, судовий
збір в сумі 1 720, 50 грн. за розгляд вимоги
про зобов'язання повернути земельну
ділянку підлягає стягненню з позивача
Головного управління Держземагенства
у Миколаївській області в доход
Державного бюджету України.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст. 22, 33, 34, 43, 49, 82-84 Господарського
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

частково задовольнити позов Прокурора
Баштанського району Миколаївської
області

в інтересах держави в особі Головного
управління Держземагентства у
Миколаївській області, в інтересах
держави в особі Баштанської районної
державної адміністрації до
відповідача Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 про дострокове розірвання
договору оренди земельної ділянки та
повернення земельної ділянки у
розпорядження держави.

Розірвати достроково договір оренди
землі від 12.04.2007 року, укладений між
Баштанською райдержадміністрацією та
Приватним підприємцем ОСОБА_3,
зареєстрований у Баштанському
районному відділі Миколаївської
регіональної філії ДП "Центр
Державного земельного кадастру при
Держкомземі України" 30.05.2007 року за №
81.

Стягнути з відповідача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 в доход
Державного бюджету України (ГУ ДКСУ у
Миколаївській області, МФО банку 826013,
р/р 3002, , одержувач УК у
м. Миколаїв /м. Миколаїв / 22030001, код
класифікації доходів бюджету 22030001,
призначення платежу судовий збір за
позовом (П.І.Б. чи назва установи,
організації позивача), Господарський
суд Миколаївської області, ):

- 1 1 47 грн. (одна тисяча сто сорок сім
грн.) - судового збору.

Наказ видати державній податковій
інспекції після набрання рішенням
законної сили.

Відмовити в частині позову Прокурора
Баштанського району Миколаївської
області в інтересах держави в особі
Головного управління Держземагентства
у Миколаївській області про
зобов'язання відповідача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 повернути
земельну ділянку площею 14,37 га,
вартістю 33 449, 18 грн. (кадастровий номер
:07:000:0600), що розташована в межах
території Баштанської міської ради
Баштанського району Миколаївської
області, у розпорядження держави в
особі Головного управління
Держземагентства у Миколаївській
області.

Стягнути з позивача Головного
управління Держземагентства у
Миколаївській області ()
в доход Державного бюджету України (ГУ
ДКСУ у Миколаївській області, МФО банку
826013, р/р 3002, , одержувач
УК у м. Миколаїв /м. Миколаїв / 22030001, код
класифікації доходів бюджету 22030001,
призначення платежу судовий збір за
позовом (П.І.Б. чи назва установи,
організації позивача), Господарський
суд Миколаївської області, ):

- 1 720, 50 грн. (одна тисяча сімсот
двадцять грн. 50 коп.) - судового збору.

Наказ видати державній податковій
інспекції після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається через
місцевий господарський суд, який
розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів. У разі якщо в
судовому засіданні було оголошено лише
вступну та резолютивну частину
рішення, зазначений строк обчислюється
з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 24.09.14 року

Суддя
Е.М.Олейняш