ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2014
Справа №917/1429/14

м. Полтава

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІЛАТАНМЕД", вул.
Оксамитова,9, с. Петропавлівська
Борщагівка, Києво-Святошинський район,
Київська область, 08130

до Пирятинської центральної районної
лікарні, пл. Визволення, 54, м. Пирятин,
Полтавська область, 37000

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача: Головне управління
Державної казначейської служби
України у Полтавській області, 36011, м.
Полтава, вул. Шевченка, 1

про стягнення 1 489 183,56 грн.

Суддя Пушко І.І.

Представники:

від позивача: Кузьменко С.М.,
довіреність від 23.07.2014 року;

від відповідача: Черниш Л.Л.,
довіреність від 01.09.2014 року.

Суть справи: Розглядається позовна
заява про стягнення з відповідача 1 489
183,56 грн. заборгованості за договором №
180 про закупівлю товару за державні
кошти від 13.11.2012 року, з яких: 1 280 000,00 грн.
- основний борг; 148 480,00 грн. - втрати від
інфляції; 60 703,56 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним, на думку позивача,
виконанням відповідачем договірних
зобов'язань щодо оплати отриманого
товару у зв'язку з чим позивач вказує на
існування заборгованості та підстави
для нарахування інфляції, 3% річних.

У відзиві на позов відповідач зазначив,
що в 2012 році за кошти державної
субвенції для Пирятинської ЦРЛ
планувалося придбати комплекс
рентгенівський діагностичний вартістю
1280,0 тис. грн. Проведені відкриті торги
та укладено договір з ТОВ "Ілатанмед" на
поставку обладнання. Із передбачених
на листопад-грудень асигнувань
надійшло лише 530,7 тис. грн. До УДКСУ в
Пирятинському районі подавався пакет
документів на суму 1280,0 тис. грн., але
оскільки планові призначення на
вказану суму на рахунок ЦРЛ не
надійшли, подані документи, в тому
числі платіжне доручення були
повернуті відповідачу без виконання.

В судовому засіданні представник
відповідача усно пояснив, що
заборгованість виникла не з вини ЦРЛ, і
що остання неодноразово зверталась до
різних інстанцій для вирішення питання
щодо виділення необхідних коштів.

За ініціативою суду ухвалою від 02.09.2014
року до участі у справі була залучена
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - Головне управління
Державної казначейської служби
України у Полтавській області.

Третьою особою направлено суду факсом
заяву-клопотання від 12.09.2014 року з
поясненням про те, що на адресу
Головного управління казначейства
станом на 12.09.2012 року не надійшла копія
позовної заяви, а також про те, що
Пирятинська центральна районна
лікарня не знаходиться на
казначейському обслуговуванні в
Головному управлінні Державної
казначейської служби України у
Полтавській області, а обслуговується
як клієнт в Управлінні Державної
казначейської служби України у
Пирятинському районі Полтавської
області.

Судом приймається до уваги та
обставина, що норми ГПК не зобов'язують
позивача направляти копію позовної
заяви третій особі, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору,
залученій до участі у справі за
ініціативою суду.

Третя особа була завчасно повідомлена
(згідно повідомлення про вручення
поштового відправлення - 04.09.2014 року)
про час та місце проведення судового
засідання, і мала можливість
ознайомитися з матеріалами справи.

Крім того, двомісячний строк розгляду
справи є закінченим, а сторони не
заявляли клопотання про його
продовження.

За таких обставин, суд вирішує спір по
суті в цьому судовому засіданні.

В судовому засіданні 16.09.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Повний текст рішення оформлено та
підписано відповідно до вимог ст. 84 ГПК
України 19.09.2014 року.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив.

Між сторонами по справі укладено
Договір про закупівлю товару за
державні кошти №180 від 13.11.2012 р. (далі -
Договір), згідно якого постачальник
(позивач) зобов'язується поставити,
встановити та передати замовнику
(відповідачу) у власність
(рентгенівський діагностичний
комплекс на три робочих місця з
цифровою обробкою рентгенівського
зображення - 1 од., за кодом (ДК-016-97) 33.10.1.
"Устаткування медичне, хірургічне та
ортопедичне", надалі - товар), що
зазначений в специфікації (Додаток №1),
яка є невід'ємною частиною цього
Договору, а замовник сплатити за товар.

Укладений договір №180 був
зареєстрований у встановленому
порядку територіальним органом
Державної казначейської служби
України, що підтверджується
відповідною відміткою на екземплярі
договору, наданому представником
відповідача та оглянутому в судовому
засіданні 16.09.2014 року за участю
представників сторін.

Відповідно до п. 1.2. Договору та
Специфікації (Додаток №1) позивач
зобов'язався поставити відповідачу
комплекс рентгенівський діагностичний
"Крас" ТУ У 26.6-1:2012 (Комплекс
рентгенівський діагностичний "Медикс"
на три робочі місця (1-е, 2-е, 3-є) з
підсилювачем яскравості
рентгенівського зображення вартістю 1
280 000,00 грн.

Таким чином, сторонами погоджено, що
ціна Договору становить 1 280 000,00 грн. (п.
3.1. Договору).

П. 5.1. Договори сторони визначили строк
поставки товару - не пізніше 60
календарних днів після підписання
договору замовником.

На виконання умов Договору
постачальник передав замовнику товар -
визначене Договором та Специфікацією
медичне обладнання вартістю 1 280 000,00
грн., що підтверджується:

- Актом приймання-передачі товару
від 20.12.2012 р.,

- Довіреністю від 20.12.2012 р.,

- Видатковою накладною № СФ-000150
від 20.12.2012 р.,

(копії в матеріалах справи, оригінали
оглянуті в судовому засіданні).

Товар приймався відповідачем без
будь-яких зауважень щодо його
кількості та якості.

П. 4.1. Договору визначено, що розрахунок
за поставлений товар здійснюється у
безготівковій формі шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок постачальника на
протязі трьох банківських днів з дати
отримання замовником бюджетного
призначення на фінансування закупівлі
на свій розрахунковий рахунок.

Разом з тим, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 2
Бюджетного кодексу України бюджетне
зобов'язання - будь-яке здійснене
відповідно до бюджетного асигнування
розміщення замовлення, укладення
договору, придбання товару, послуги чи
здійснення інших аналогічних операцій
протягом бюджетного періоду, згідно з
якими необхідно здійснити платежі
протягом цього ж періоду або у
майбутньому.

За ч. 1 ст. 3 Бюджетного кодексу України
бюджетний період для всіх бюджетів, що
складають бюджетну систему України,
становить один календарний рік, який
починається 1 січня кожного року і
закінчується 31 грудня того ж року.
Неприйняття Верховною Радою України
закону про Державний бюджет України до
1 січня відповідного року не є
підставою для встановлення іншого
бюджетного періоду.

Суд прийшов до висновку, що п.4.1.
Договору сторони фактично не
встановили точний строк (термін)
здійснення відповідачем оплати за
отриманий товар, оскільки пов'язали
момент оплати з подією (отримання
замовником бюджетного призначення на
фінансування закупівлі на свій
розрахунковий рахунок), яку не можна
вважати подією, яка має неминуче
настати (ч. 2 ст. 252 ЦК України).

За таких обставин, судом приймається до
уваги, що якщо у договорі або законі не
встановлено строку (терміну), у який
повинно бути виконано грошове
зобов'язання, необхідно виходити з
приписів частини другої статті 530 ЦК
України. Цією нормою передбачено, між
іншим, і можливість виникнення
обов'язку негайного виконання; такий
обов'язок випливає, наприклад, з
припису частини першої статті 692 ЦК
України, якою визначено, що покупець за
договором купівлі-продажу повинен
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього; відтак якщо
договором або актами цивільного
законодавства не встановлено інший
строк оплати товару, відповідна оплата
має бути здійснена боржником негайно
після такого прийняття, незалежно від
того, чи пред'явив йому кредитор
пов'язану з цим вимогу. При цьому
передбачена законом відповідальність
за невиконання грошового зобов'язання
підлягає застосуванню починаючи з дня,
наступного за днем прийняття товару,
якщо інше не вбачається з укладеного
сторонами договору. Відповідні
висновки випливають зі змісту частини
другої статті 530 ЦК України (див. п. 1.7.
постанови пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013
року "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань").

В будь-якому випадку, оскільки
зобов'язання відповідача виникло із
договору закупівлі товару за бюджетні
кошти та є бюджетним зобов'язанням,
воно повинно було бути виконаним до
закінчення бюджетного періоду, тобто
до 31.12.2012 року.

Таким чином, обов'язок відповідача
оплатити товар виник 20.12.2012 року, а з
21.12.2012 року відповідач вважається
таким, що прострочив грошове
зобов'язання.

За ч. 1 ст. 49 Бюджетного кодексу України
розпорядник бюджетних коштів після
отримання товарів, робіт і послуг
відповідно до умов взятого бюджетного
зобов'язання приймає рішення про їх
оплату та надає доручення на
здійснення платежу органу, що здійснює
казначейське обслуговування бюджетних
коштів, якщо інше не передбачено
бюджетним законодавством, визначеним
пунктом 5 частини першої статті 4 цього
Кодексу.

Згідно довідки від 03.1-28/311 від 20.08.2014
року, Управління Державної
казначейської служби України у
Пирятинському районі Полтавської
області підтвердило факт реєстрування
Пирятинською ЦРЛ фінансових
зобов'язань на придбання рентген
обладнання по спеціальному фонду за
КТКВК: 080101 КЕКВ 3110 в сумі 530 700,00 грн.
станом на 01.01.2013 року. Також у довідці
зазначено, що станом на 01.08.2014 року дана
сума не перереєстрована в управлінні
Казначейства, оскільки відповідно
Бюджетного кодексу України
розпорядники бюджетних коштів беруть
бюджетні зобов'язання за спеціальним
фондом виключно в межах відповідних
фактичних надходжень. Згідно Закону
України "Про державний бюджет на 2014 рік"
кошти на дану програму не
передбачалися.

Укладений між сторонами Договір за
своєю правовою природою є договором
купівлі-продажу.

Виходячи зі ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно з п. 1 ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 193 ГК України кожна
сторона має вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір
є обов'язковим до виконання сторонами.

Отже, свої зобов'язання щодо проведення
розрахунку за отриманий товар
відповідач належним чином не виконав.
Будь-яких доказів проведення між
сторонами розрахунків в повному обсязі
позивачем не надані, а відповідач не
посилається на оплату товару.

Згідно ч. 2 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218
Господарського кодексу України
відсутність бюджетних коштів
передбачених у видатках Державного
бюджету України не виправдовує
бездіяльність і не є підставою для
звільнення від відповідальності за
порушення зобов'язання.

Аналогічні висновки містяться в
постанові Верховного суду України від
15.05.2012 року по справі № 11/446, яка є
обов'язковою для суду згідно ст. 111-28
Господарського процесуального кодексу
України та Закону України "Про
судоустрій та статус суддів", в рішенні
Європейського суду з прав людини у
справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус
проти України" від 18 жовтня 2005 року, яке
згідно ст. 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" є джерелом права.

Таким чином, суд вважає, що відсутність
бюджетних коштів на рахунку
відповідача не спростовує невиконання
взятих на себе фінансових зобов'язань і
не є підставою для звільнення від
відповідальності за порушення
договору.

Відповідно до п. 5 ст. 16 ЦК України одним
із засобів захисту цивільних прав є
примусове виконання обов'язку в натурі,
яке в даному випадку полягає у
виконанні відповідачем договірних
зобов'язань з оплати отриманого товару.

Строк на який укладався Договір
закінчився, згідно п. 10.1. Договір діє до
31.12.2012 року.

Проте, згідно норм Цивільного кодексу
України (п. 4. ст. 631) закінчення строку
договору не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.

Стаття 625 ЦК України визначає обов'язок
боржника, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора сплатити грошову суму з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 % річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача
148 480,00 грн. інфляційних витрат за період
прострочення з січня 2013 року по червень
2014 року, а також 3% річних за період з
01.01.2013 року по 31.07.2014 року в розмірі 60703,56
грн.

Приймаючи до уваги, що судом
встановлено прострочення відповідачем
грошового зобов'язання, вимоги
позивача про стягнення 3% річних та
інфляційних витрат суд визнає
правомірними та такими, що підлягають
задоволенню в межах заявленої суми,
оскільки період їх нарахування та
розмір є обґрунтованим.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
За ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджено, що позивач передав
відповідачу у власність товар, а
відповідач не виконав належним чином
своїх зобов'язань за Договором, а саме
не сплатив у повному обсязі вартість
отриманого товару у визначені строки,
тому позовні вимоги про стягнення
основного боргу, 3% річних та
інфляційних витрат задовольняються
судом повністю .

Судові витрати покладаються
відповідно до ст. 44, частини 2 ст. 49 ГПК
України, на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49 (ч.2), 82 - 85 ГПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Пирятинської
центральної районної лікарні, пл.
Визволення, 54, м. Пирятин, Полтавська
область, 37000, на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІЛАТАНМЕД", вул.
Оксамитова,9, с. Петропавлівська
Борщагівка, Києво-Святошинський район,
Київська область, 08130, - 1
280 000 грн. 00 коп. - основної
заборгованості; 148 480 грн. 00 коп. -
інфляційні витрати; 60 703 грн. 56 коп. - 3%
річних; 29 783 грн. 68 коп. судового збору.

3. Видати наказ з набранням цим
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 19.09.2014 року.

Суддя
І.І. Пушко