ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2014 р.
Справа № 922/3210/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Черленяк М.І., суддя
Россолов В.В. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Новіковій Ю.В,

за участю представників :

позивача - Єфременко О.О., за
довіреністю №14-88 від 18.04.2014 року,

відповідача - Закаблуков А.С., за
довіреністю від 11.08.2014 року,

розглянувши апеляційні скарги
позивача (вх.№2059Х/1-42) та відповідача
(вх.№2062Х/1-42) на рішення Господарського
суду Харківської області від 08.07.2014
року

за позовом ПАТ НАК "Нафтогаз України",
м.Київ

до Комунального підприємства
"Теплоенерго" Лозівської міської ради
Харківської області, м.Лозова

про стягнення 4398740,38 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ПАТ НАК "Нафтогаз України",
звернувся до Господарського суду
Харківської області з позовом до КП
"Теплоенерго" Лозівської міської ради
Харківської області, в якому просив суд
стягнути з відповідача 3698740,38 грн.
основного боргу, 27573,36 грн. інфляційних
витрат, 373141,84 грн. пені, 74628,37 3% річних,
697882,81 грн. 7% штрафу, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що відповідач в порушення
умов договору № 14/6436/12 від 26.10.2012 р.
неналежним чином виконав свої
зобов'язання щодо повної та своєчасної
оплати за природний газ.

Рішенням Господарського суду
Харківської області від 08.07.2014 року у
справі № 922/3210/13 (головуючий суддя
Смірнова О.В., суддя Лаврова Л.С., суддя
Шарко Л.В.) позов задоволено частково.
Стягнуто з відповідача 27573,36 грн.
інфляційних витрат, 37314,18 грн. пені, 74628,37
3% річних, 69788,28 грн. 7% штрафу. В стягненні
3698740,38 грн. основного боргу провадження
у справі припинено. В стягненні 335827,66
грн. пені та 628094,53 грн. штрафу
відмовлено. Відстрочено виконання
рішення до 01 лютого 2015 року.

Позивач не погодився з рішенням суду
першої інстанції, звернувся до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду
Харківської області від 08.07.2014 року в
частині відмови у стягненні 186570,92 грн.
пені та 348941,40 грн. штрафу та відмовити
відповідачу в наданні відстрочки
виконання рішення до 01.02.2015 року.

Відповідач також не погодився з
рішенням суду першої інстанції,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
Харківської області від 08.07.2014 року в
частині стягнення інфляційних втрат в
розмірі 27041,37 грн. та зменшити суму
інфляційних втрат до 531,99 грн.

27 серпня 2014 року від відповідача
надійшов відзив (вх.№7006), в якому
останній просить відмовити позивачу в
задоволенні апеляційної скарги.

15 вересня 2014 року автоматизованою
системою документообігу Харківського
апеляційного господарського суду під
час повторного авторозподілу
апеляційну скаргу (справу) призначено
для розгляду судді-доповідачу
Россолову В.В.

16 вересня 2014 року у зв'язку з відпусткою
судді Івакіної В.О., для розгляду справи
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя: Черленяк М.І., суддя
Россолов В.В., суддя Тихий П.В.

У судове засідання, яке відбулось 17
вересня 2014 року, з'явились належні
представники сторін, які підтримали
свої правові позиції по справі.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційних скаргах доводи
сторін, перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлення обставин справи та
відповідність їх наданим доказам, та
повторно розглянувши справу у
відповідності до вимог статті 101 ГПК
України, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що апеляційні скарги
не підлягають задоволенню, зважаючи на
наступне.

26 жовтня 2012 року між Публічним
акціонерним товариством "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(позивач) та Комунальним підприємством
"Теплоенерго" Лозівської міської ради
Харківської області, м. Лозова,
(відповідач) було укладено Договір №
14/6436/12 (т.1 а.с. 10-15).

Відповідно до п. 1. 1. Договору позивач
зобов'язується передати у власність
відповідачу у 2012 році природний газ,
ввезений на митну територію України
ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ
ЗЕД , а відповідач, в свою чергу,
прийняти та оплатити цей природний газ
за умови цього Договору.

П.1.2. Договору сторони домовились про
те, що газ який продається за цим
договором, використовується Покупцем
виключно для виробництва теплової
енергії, яка споживається населенням
та релігійними організаціями.

Оплата за газ, відповідно до п. 6.1.
Договору здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом поставки
газу. Остаточний розрахунок за
фактично переданий газ здійснюється до
14 числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

На виконання умов вказаного договору
позивачем було поставлено відповідачу
протягом жовтня - грудня 2012 р. природний
газ в обсязі 7615,15 тис. м3 на загальну
суму 9969754,38 грн., що підтверджується
актами від 29.12.2012 р., від 30.11.2012 р., від
31.12.2012 р., які підписані обома сторонами
та скріплені печатками.

У вказаних актах зазначається договір
№ 14/6436/12 від 26.10.2012 р., що підтверджує те,
що природний газ поставлявся саме на
виконання цього договору.

Проте відповідач в порушення умов
укладеного договору у встановлені
строки свої зобов'язання по оплаті
отриманого ним природного газу виконав
частково, внаслідок чого у відповідача
перед позивачем утворилась
заборгованість за використаний ним
природний газ в сумі 4398740,38 грн. (сума
основного боргу, пені, штрафу, 3% річних
та інфляційних витрат), що і стало
підставою позивачу для звернення до
господарського суду з відповідним
позовом.

Рішенням Господарського суду з огляду
на той факт, що відповідачем було
повністю погашену суму основного боргу
у розмірі 3698740,38 грн провадження в цій
частині було припинено. Виходячи з
тяжкого фінансового стану відповідача
та висновків, встановлених експертизою
щодо тяжкого фінансового стану
підприємства відповідача, судом було
зменшено розмір пені та штрафу на 90%, та
стягнуто у зв'язку з цим 37314,18 грн. пені
та 69788,28 грн. штрафу. В стягненні 335827,66
грн. пені та 628094,53 грн. штрафу було
відмовлено. Окрім цього, суд здійснив
відстрочення виконання рішення суду до
01 лютого 2015 року.

Позивач з даною позицією суду не
погоджується, вважає, що судом було
неправомірно зменшено як розмір пені
та штрафу на 90%, так і здійснено
відстрочення виконання рішення,
вказуючи на помилковість застосування
Господарським судом Харківської
області пункту 3 ст. 83 ГПК України.

В той же час, відповідач також не
погоджується з позицією суду, та
зазначає про невірність розрахунку
позивачем суми інфляційних витрат.

Дослідивши доводи викладені в
апеляційних скаргах позивача та
відповідача, суд вважає, що вони є
необґрунтованими, та не спростовують
висновків Господарського суду
Харківської області враховуючи
наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено місцевим Господарським
судом при прийнятті оскаржуваного
рішення, 26 жовтня 2012 року між Публічним
акціонерним товариством "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
та Комунальним підприємством
"Теплоенерго" Лозівської міської ради
Харківської області, м. Лозова, було
укладено Договір № 14/6436/12 .

Згідно із ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору (ч. 1 ст. 627
Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу
України передбачено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1.1. договору продавець
зобов'язується передати у власність
покупцю у 2012 році природний газ,
ввезений на митну територію України
ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ
ЗЕД 2711 21 00 00 або/та природний газ,
видобутий на території України
підприємствами, які не підпадають під
ст. 10 ЗУ "Про засади функціонування
ринку природного газу", а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
цей природний газ, на умовах цього
договору.

Згідно із п. 1.2. договору газ, що
продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями.

Продавець передає покупцеві з 01 серпня
2012 року по 31 грудня 2012 року газ обсягом
до 9388,898 тис. куб. м. (п. 2.1. договору).

Пунктом 5.2. передбачено, що ціна за 1000
куб. м. газу становить 1091,00 грн. До
сплати за 1000 куб. м. природного газу з
ПДВ - 1309,20 грн.

Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу
України строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права та виконати
обов'язки відповідно до договору.

Пунктом 11.1. передбачено, що цей договір
набуває чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін, поширює дію
на відносини, що фактично склалися між
сторонами з 01 серпня 2012 року і діє в
частині поставки газу до 31 грудня 2012
року, а в частині розрахунків - до їх
повного здійснення.

Положеннями ст. 629 Цивільного кодексу
України передбачено, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Позивач на виконання умов договору
№14/6436/12 купівлі-продажу природного
газу від 26.10.2012 року поставив
відповідачу протягом жовтня - грудня 2012
р. природний газ в обсязі 7615,15 тис. м3 на
загальну суму 9969754,38 грн., що
підтверджується актами від 29.12.2012 р.,
від 30.11.2012 р., від 31.12.2012 р., які підписані
обома сторонами та скріплені
печатками.

Покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором не встановлено інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару (ст. 692
Цивільного кодексу України).

Згідно із п. 6.1. договору оплата за газ
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки газу.

Положеннями ст. 193 Господарського
кодексу України передбачено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов`язання належним чином відповідно
до закону, інших актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов`язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов`язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

А отже, з огляду лише на часткову оплату
природного газу відповідачем , колегія
суддів зазначає про наявність усіх
правових підстав у позивача вимагати
погашення боргу у розмірі 3698740,38 грн

В той же час, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком Господарського суду
Харківської області стосовно
припинення провадження у справі в
частині стягнення 3698740,38 грн. основного
боргу на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК, у
зв'язку з погашенням відповідачем
боргу після порушення провадження у
справі, враховуючи наступне.

Так, позивачем до матеріалів справи
наданий договір № 121/30 про організацію
взаєморозрахунків, укладений між
Головним управлінням Державної
казначейської служби України в
Харківській області, Департаментом
фінансів Харківської обласної
державної адміністрації,
Департаментом житлово - комунального
господарства та розвитку
інфраструктури Харківської обласної
державної адміністрації, Комунальним
підприємством "Теплоенерго" Лозівської
міської ради Харківської області та
Публічним акціонерним товариством
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" м. Київ, відповідно
до якого сторони погодили перелік
підприємств, установ та організацій, що
беруть участь у проведенні
взаєморозрахунків, та послідовність
виконання сторонами договору.
Відповідно до цього договору
Казначейство перераховує кошти, які
надійшли до спеціально фонду
державного бюджету від продажу
облігацій внутрішньої державної
позики згідно з пунктом 2 статті 16 ЗУ
"Про державний бюджет України на 2014 рік"
Головному управлінню Державної
казначейської служби України в
Харківській області в сумі 4145525,61 грн.,
та в результаті відповідач перераховує
позивачу кошті в сумі 4145525,61 грн., у тому
числі 3698689 грн. для погашення
заборгованості за спожитий природний
газ за 2012 рік за договором від 26.10.2012 р.
№ 14/6436/12, у тому числі податок на додану
вартість 616448,17 грн.; 446836,61 грн. для
погашення заборгованості за спожитий
природний газ за 2013 р. згідно з
договором від 28.12.2012 р. № 13/3030-ТЕ-32.
Пунктом 9 договору сторони погодили, що
у графі платіжного доручення
"призначення платежу" додатково
зазначають пункт 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 ЗУ
"Про державний бюджет України на 2014 рік,
а також номер договору.

Таким чином, відповідачем було
повністю погашену суму основного боргу
у розмірі 3698740,38 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 1 від 01.01.2014 р., в графі "призначення
платежу" якого зазначено: "пункт 24 ст. 14
та п. 2 ст. 16 ЗУ "Про державний бюджет
України на 2014 рік", договір № 121/30 від
12.02.2014 р. про організацію
взаєморозрахунків відповідно до ПКМУ
від 29.01.2014 р. № 30 для погашення
заборгованості за прир. газ за 2012 р.,
згідно з договором від 26.10.2012 р. № 14/6436/12,
та за 2013 р. згідно договору № 13/3030-ТЕ-32",
та платіжним дорученням № 3190 від 21.10.2013
р.

В той же час, як зазначено позивачем та
встановлено матеріалами справи,
відповідач невчасно розрахувався за
поставлений природний газ, тому
неналежно виконав свої зобов'язання за
договором, що підтверджується
бухгалтерською випискою з балансового
рахунку сальдо по підприємству та
випискою по операціях

В ст. 610 Цивільного кодексу України
зазначено, що порушенням зобов'язання є
його невиконання або неналежне
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до п. 7.1. договору за
невиконання або неналежне виконання
договірних зобов'язань сторони несуть
відповідальність у випадках,
передбачених чинним законодавством
України, а також цим договором.

Згідно із ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу
України право на неустойку виникає
незалежно від наявності у кредитора
збитків, завданих невиконанням або
неналежним виконанням зобов'язання.

Предметом неустойки, згідно зі ст. 551
Цивільного кодексу України, може бути
грошова сума, рухоме і нерухоме майно.
Якщо предметом неустойки є грошова
сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання, настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Умовами договору, а саме п. 7.2.
передбачено, що у разі невиконання
покупцем пункту 6.1. цього договору, він
у безспірному порядку зобов'язується
сплатити продавцю, крім суми
заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7 відсотків
від суми простроченого платежу.

Згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин зобов'язаний у разі
невиконання або неналежного виконання
ним господарського зобов'язання
сплатити штрафні санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

З огляду на вищезазначені обставини
справи та норми чинного законодавства,
колегія суддів дійшла висновку, що
позивачем, в зв'язку з простроченням
виконання відповідачем грошового
зобов'язання, обґрунтовано нараховано
27573,36 грн. інфляційних витрат, 373141,84 грн.
пені, 74628,37 3% річних, 697882,81 грн. 7% штрафу,
що підтверджується наданими до
матеріалів справи розрахунками
(а.с.21-22).

Проте, відповідач надав до місцевого
господарського суду клопотання, в
якому просив максимально зменшити пені
та 7% штрафу на 90 %.

Судом першої інстанції було задоволено
клопотання відповідача про зменшення
розміру пені та 7% штрафу на 90% та
стягнуто з відповідача на користь
позивача 37314,18 грн. пені та 69788,28 грн.
штрафу, а в стягненні 335827,66 пені та 628094,53
грн. штрафу було відмовлено.

В своїй апеляційній скарзі позивач не
погодився з місцевим господарським
судом та стверджує, що суд неправомірно
зменшив розмір пені та 7% штрафу.

Відповідно до п. 3 ст. 551 Цивільного
кодексу України розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він перевищує розмір збитків, та за
наявності обставин, які мають істотне
значення.

Стаття 233 Господарського кодексу
України передбачає, що у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

У відповідності до п. 3 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно із пунктом 3.17.4. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року №18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Як встановлено судом першої інстанції,
відповідач знаходиться в тяжкому
фінансовому стані, в зв'язку
невідповідністю тарифів на послуги
теплопостачання, додатковим
податковим навантаженням,
несвоєчасним фінансуванням з
Державного бюджету субвенцій на
покриття збитків, а також
заборгованістю споживачів, яка станом
на 01.06.2013 р. складає 7358026 грн., що
підтверджується декларацією з податку
на прибуток за 2012 року, звітами про
фінансовий стан разом з балансами та
іншими річними фінансовими формами за
2012 рік, за 1 квартал 2013 року, за півріччя
2013 року, звітами про витрати на
виробництво та фінансові показники
діяльності підприємств від надання
послуг теплопостачання за 2012 рік та за
перший квартал 2013 року, а також звітами
з праці по підприємству та його
підрозділам за 2012 рік та січень -
травень 2013 року.

Крім того, колегія суддів зауважує, що
порушення зобов'язання відповідачем не
потягло за собою значних збитків для
позивача проте, сплата штрафних в
даному випадку зачіпає не лише майнові
інтереси відповідача, а й інтереси
населення та бюджетних організацій,
зокрема, щодо можливості постачання їм
теплової енергії. Оскільки
Комунального підприємства
"Теплоенерго" Лозівської міської ради
Харківської області використовувало
придбаний за даним договором газ
виключно для вироблення теплової
енергії для потреб населення,
бюджетних установ та організацій,
забезпечуючи їх послугами
теплопостачання.

З матеріалів справи вбачається, що
населення має заборгованість перед
відповідачем по сплаті послуг
теплопостачання, до того ж, різниця в
тарифах на такі послуги не
відшкодована.

Більш того, в даній справі призначалась
судова економічна експертиза, за
результатами якого експертом
Науково-дослідницького
експертно-криміналістичного центру
ГУМВС України в Харківській області
складено висновок №94 від 12.06.2014 року
відповідно до якого було встановлено,
що тарифи на теплопостачання для
потреб установ та організацій, що
фінансуються з державного та місцевих
бюджетів, а також інших суб'єктів
господарювання у період опалювального
сезону 2012 р. та у період постачання газу
за договором №14/6436/12 від 26.10.2012 р. для
відповідача не покривають фактичні
витрати на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії. Також встановлено, що
аналізуючи показники економічної
діяльності підприємства, можна зробити
висновок, що коефіцієнт абсолютної
ліквідності на кінець 2012 року нижче
нормативного значення. Коефіцієнт
маневрування власних оборотних
засобів має невід'ємне значення, що
свідчить про недостатність власних
коштів для формування оборотних
активів, і як наслідок - дефіцит власних
оборотних коштів. До таких негативних
наслідків призвела збитковість
підприємства та наявність значних
поточних зобов'язань, отже фінансова
стійкість підприємства є дуже низькою,
що створює передумови для її кризового
становища. Згідно розрахованих
економічних показників підприємства
відповідача у період постачання газу
за договором №14/6436/12 від 26.10.2012 р. мало
можливість розрахуватись за
поставлений газ у повному обсязі лише
за умови взяття на себе зобов'язань за
кредитними договорами, або за умови
отримання бюджетних коштів, а
збільшення позикового капіталу не
сприяло б покращенню економічних
показників господарсько-фінансової
діяльності підприємства (т.ІІ а.с.2-15).

Однак, колегія суддів приймає до уваги
також й майновий стан позивача, який за
результатами 2013 несе збитки, зокрема, й
через неналежне виконання
відповідачем своїх обов'язків, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи звітами про фінансовий стан та
фінансові результати

З урахуванням зазначеного, даний
випадок є винятковим, тому висновок
суду першої інстанції, про зменшення
розміру пені та 7% штрафу на 90% та
стягнення з відповідача на користь
позивача 37314,18 грн. пені та 69788,28 грн.
штрафу було відмовлено, є правомірним
та обґрунтованим.

Крім того, в своїй апеляційній скарзі
позивач заперечує проти відстрочення
виконання рішення до 01 лютого 2015 року.

Колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
відхиляє дану вимогу позивача, з огляду
на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 121
Господарського процесуального кодексу
України при наявності обставин, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим, за заявою
сторони, державного виконавця,
прокурора або за своєю ініціативою
господарський суд, який видав
виконавчий документ, у десятиденний
строк розглядає це питання у судовому
засіданні з викликом сторін, прокурора
і у виняткових випадках, залежно від
обставин справи, може відстрочити або
розстрочити виконання рішення, ухвали,
постанови, змінити спосіб та порядок їх
виконання.

Пунктом 7.2. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.10.2012
р. № 9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України"
передбачено, що підставою для
відстрочки, розстрочки, зміни способу
та порядку виконання рішення можуть
бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк або встановленим господарським
судом способом. При цьому слід мати на
увазі, що згоди сторін на вжиття
заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця
стаття не вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
процесуальний закон не наводить навіть
приблизного переліку обставин, за
наявності яких може бути надано
відстрочку виконання судового рішення,
і покладає розв'язання цього питання
безпосередньо на суд, який розглядає
відповідну заяву з урахуванням всіх
обставин.

Місцевий господарський суд з
урахуванням тяжкого фінансового стану
відповідача, виконання ним
зобов'язання по сплаті отриманого газу
за договором №14/6436/12 від 26.10.2012 року у
повному обсязі та висновку судової
економічної експертизи, дійшов
висновку про часткове задоволення
клопотання відповідача про відстрочку
виконання рішення суду.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції зазначені обставини
з'ясував, врахувавши тяжкий фінансовий
стан відповідача, виконання ним
зобов'язання по сплаті отриманого газу
за договором №14/6436/12 від 26.10.2012 року у
повному обсязі та висновок судової
економічної експертизи, тому висновок
про часткове задоволення клопотання
відповідача про відстрочку виконання
оскаржуваного рішення суду та
відстрочку його виконання до 01 лютого
2015 року, є правомірним та
обґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена в
постановах Вищого господарського суду
України, а саме в постанові від 22.10.2012 р.
у справі №42/78-17/284, в постанові від 08.08.2013
р. у справі №5023/4691/12, а також в постанові
від 16.10.2013 р. у справі №5023/781/11.

Таким чином, твердження позивача,
викладені в його апеляційній скарзі, не
знайшли свого підтвердження та
спростовуються матеріалами справи.

З матеріалів справи також вбачається,
що позивачем, в зв'язку з простроченням
виконання відповідачем грошового
зобов'язання, було нараховано
інфляційні втрати в сумі 27 573,36 грн.

Проте, відповідач не погоджується із
зазначеною сумою інфляційних витрат. В
обгрунтуванні апеляційної скарги
стверджує, що позивачем було здійснено
невірний розрахунок зазначеної суми.

Колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду, не
погоджується з даним твердженням
відповідача, вважає його безпідставним
враховуючи наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України передбачено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Так, інфляційні нарахування на суму
боргу, сплата яких передбачена
частиною другою статті 625 ЦК України, не
є штрафною санкцією, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення в їх сплаті.

Таким чином, позовні вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача інфляційних втрат в сумі 27 573,36
грн, є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Натомість твердження відповідача про
невірний розрахунок інфляційних втрат
є безпідставними, оскільки позивачем
здійснено розрахунок у відповідності
до рекомендацій наданих Верховним
Судом України в листі від 03.04.1997 року
№62-97р. "Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ" та згідно
інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 17.07.2012
№01-06/928/2012 «Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права».

Колегія суддів, враховуючи
вищевикладене, погоджується з
висновком суду першої інстанції про
часткове задоволення позову, в зв'язку
з чим, з відповідача на користь
позивача підлягають стягненню з
відповідача 27573,36 грн. інфляційних
витрат, 37314,18 грн. пені, 74628,37 3% річних,
69788,28 грн. 7% штрафу, а в стягненні 335827,66
грн. пені та 628094,53 грн. штрафу має бути
відмовлено, а також відстрочено
виконання рішення Господарського суду
Харківської області від 08 липня 2014 року
у справі №922/3210/13 до 01 лютого 2015 року.

Натомість, колегія суддів вважає, що
заперечення позивача та відповідача,
викладені в їх апеляційних скаргах,
позбавлені фактичного та правового
обґрунтування, не відповідають як
матеріалам справи, так і нормам чинного
законодавства.

Враховуючи, що доводи, викладені в
апеляційних скаргах, не знайшли свого
підтвердження в матеріалах справи,
колегія суддів вважає, що при прийнятті
рішення місцевий господарський суд
забезпечив дотримання вимог чинного
законодавства щодо всебічного, повного
та об'єктивного дослідження усіх
фактичних обставин справи та дав
належну правову оцінку наявним у
матеріалах справи доказам, через що
рішення Господарського суду
Харківської області від 08 липня 2014 року
підлягає залишенню без змін, а
апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 1
статті 103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги позивача та
відповідача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду
Харківської області від 08 липня 2014 року
залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено 22
вересня 2014 року

Головуючий суддя
Черленяк М.І.

Суддя
Россолов В.В.

Суддя
Тихий П.В.