ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2014 р.Справа № 922/3580/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання
Лук'яненко Ю.Ю.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м. Київ до
Харківського обласного комунального
підприємства "Дирекція розвитку
інфраструктури території", м. Харків
про стягнення коштів за участю
представників сторін:

від позивача - Демчук О.В. (дов. № 14-94 від
18.04.2014 року);

від відповідача - Закаблуков А.С. (дов. №
251 від 09.01.2014 року).

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (позивач) звернулось
до господарського суду Харківської
області з позовом до Харківського
обласного комунального підприємства
"Дирекція розвитку інфраструктури
території" (відповідач) про стягнення
коштів у розмірі 126612,99грн., з яких:
33646,24грн. - 3% річних за період з 01.10.13 року
по 01.04.2014 року та 92966,75 грн. інфляційні,
які нараховано за період з 01.10.2013 року
по 31.03.2014 року. Судові витрати просить
покласти на відповідача. Свої вимоги
позивач обґрунтовує порушенням
відповідачем зобов'язань за договором
№ 14/2336/11 на купівлю-продаж природного
газу від 30.09.2011 року у частині повного
та своєчасного розрахунку за
поставлений природний газ, внаслідок
чого виникла заборгованість.

Ухвалою від 28.08.2014р. суд прийняв позовну
заяву до розгляду, порушив провадження
у справі та призначив її до розгляду в
судовому засіданні.

Позивач в судовому засіданні підтримав
заявлений позов, просить суд його
задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти
позову заперечував в повному обсязі,
вважає його необґрунтованим та таким,
що не підлягає задоволенню з підстав,
викладених у відзиві на позов, поданому
до суду 16.09.2014р. за вх. № 32006/14. Зокрема,
відповідач посилається на те, що
позивачем не вірно визначений період
розрахунку інфляційних та 3% річних без
врахування умов укладеного між
сторонами договору № 76/30 про
організацію взаєморозрахунків від
11.02.2014р.

Згідно із статтею 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 24.09.2014 року було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані докази, заслухавши
пояснення представників сторін, суд
встановив наступне.

30 вересня 2011 року між Національною
акціонерною компанією "Нафтогаз
України" (позивач, Продавець) та
Харківським обласним КП "Дирекція
розвитку інфраструктури території"
(відповідач, Покупець) був укладений
договір № 14/2336/11 на купівлю - продаж
природного газу (надалі - Договір).

Відповідно до розділу 1 Договору
Продавець зобов'язується передати у
власність Покупцю у IV кварталі 2011 року
та у 2012 році імпортований природний газ
(надалі - газ), для виробництва теплової
енергії, яка споживається населенням
та релігійними організаціями, а
Покупець зобов'язується приймати та
оплачувати газ на умовах цього
Договору.

На виконання умов Договору позивач
поставив з жовтня 2011 року по грудень 2012
року, а відповідач прийняв природний
газ на загальну суму 34044329,41грн., що
підтверджуються актами приймання -
передачі природного газу від 31.10.11р.,
від 30.11.11р., від 31.12.11р., від 31.01.12р., від
29.02.12р., від 31.03.12р., від 30.04.12р., від 25.12.12р.
за газ спожитий у жовтні 2012 р., від
30.11.12р., 31.12.12р. (а.с. 26-35).

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що
оплата за газ здійснюється Покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Проте відповідачем, всупереч умовам
Договору, не вчасно проводились
розрахунки за поставлений природний
газ, внаслідок чого позивачем на суму
заборгованість нараховані відповідачу
92966,75грн. інфляційних та 33646,24грн. - 3%
річних.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить із
наступного.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України. За
приписами частини 2 цієї статті
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є договір та інші
правочини та юридичні факти. Підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173
Господарського кодексу України та ст.
509 Цивільного кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
господарювання (зобов'язана сторона, у
тому числі боржник) зобов'язаний
вичинити певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкту (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо) або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язків.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 Господарського
кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського
кодексу України господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом та припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених законом
або договором, а згідно ст. 599
Цивільного кодексу України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не припустив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Оскільки згідно зі ст. 599 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином, а у відповідності до
ст. 625 Цивільного кодексу України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції та 3% річних з
простроченої суми боргу.

Суд, перевіривши розрахунки позивача,
перевіривши періоди нарахування
останнім сум інфляційних та 3% річних
дійшов висновку про те, що відповідний
розрахунок є вірним, та відповідає
нормам чинного законодавства, а тому
вимоги позивача про стягнення з
відповідача 3% річних в розмірі
33646,24грн.за період з 01.10.13 року по 01.04.2014
року та 92966,75 грн. інфляційні за період з
01.10.2013 року по 31.03.2014 року є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Щодо заперечень відповідача,
викладених у відзиві на позов, суд
визнає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Однак доводи
відповідача викладені у відзиві на
позов є безпідставними та не
приймаються судом, оскільки вимоги про
сплату інфляційних і 3% річних за своєю
правовою природою не є основним
зобов'язанням, а є заходом
відповідальності за порушення
зобов'язання, тому укладення між
сторонами договору № 76/30 від 11.02.2014р.
про організацію взаєморозрахунків не
зупиняє виконання основного
зобов'язання за договором № 14/2336/11 від
30.09.2011р. на купівлю продаж природного
газу.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої судовий
збір покладається при задоволенні
позову - на відповідача у розмірі
2532,26грн.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 173, 174, 179, 193 Господарського
кодексу України; ст.ст. 11, 509, 525, 530, 598, 599,
612, 625, 629 Цивільного кодексу України;
ст.ст. 1, 12, 33, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі.

Стягнути з Харківського обласного
комунального підприємства "Дирекція
розвитку інфраструктури території"
(61022, м. Харків, майдан Свободи,5,
Держпром, 3 під., 5 пов.; )
на користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ,
вул. Б. Хмельницького, 6; )
92966,75грн. інфляційних, 33646,24грн. - 3%
річних та 2532,26грн. витрат по сплаті
судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня підписання
рішення. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено 29.09.2014 р.

Суддя О.О. Ємельянова