ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року Справа № 2/73/10 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Полякова Б.М., - головуючого (доповідач
у справі), Коваленка В.М., Короткевича
О.Є.,розглянувши касаційні
скарги1.публічного акціонерного
товариства "УкрСиббанк", м. Харків
(голова комітету кредиторів);
2.Державної податкової інспекції у
Центральному районі м.
Миколаєва ГУ Міндоходів у
Миколаївській областіна ухвалувід
13.05.2014 господарського суду
Миколаївської області (в частині
затвердження оплати послуг
ліквідатора) та постановувід 18.06.2014
Одеського апеляційного господарського
судуу справі№ 2/73/10 господарського суду
Миколаївської області про
банкрутствоприватного підприємства
"Айсінг", м. МиколаївліквідаторПляка
С.В., м. Миколаївв судовому засіданні
взяв участь представник

ПАТ "УкрСиббанк"Ігнатенко В.Л.,
довір.ВСТАНОВИВ:

У провадженні господарського суду
Миколаївської області знаходилася
справа № 2/73/10 про банкрутство
приватного підприємства "Айсінг",
порушена в порядку ст. 52 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом "
(у редакції, чинній до 19.01.2013, далі -
Закон про банкрутство).

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 05.05.2011
припинено процедуру ліквідації за ст. 52
Закону про банкрутство та здійснено
перехід до загальних процедур
банкрутства.

Постановою господарського суду
Миколаївської області від 13.10.2011
визнано боржника банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру, призначено
ліквідатором банкрута арбітражного
керуючого Пляку С.В. та зобов'язано його
вчинити певні дії.

Ухвалою від 12.01.2012 затверджено оплату
послуг ліквідатора з 05.05.2011 у розмірі
двох мінімальних заробітних плат.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 13.05.2014 (суддя
Ржепецький В.О.) затверджено звіт
ліквідатора та ліквідаційний баланс
банкрута, ліквідовано банкрута,
провадження у справі припинено. Також
вказаною ухвалою затверджено оплату
послуг та витрати ліквідатора у справі
про банкрутство в загальній сумі 81 981,15
грн. та здійснено розподіл витрат на
оплату послуг та витрат ліквідатора за
рахунок кредиторів пропорційно
заявлених грошових вимог. Так, на
користь ліквідатора, зокрема, з ПАТ
"УкрСиббанк" (далі - кредитор 1) стягнуто
78 947,84 грн., з ДПІ у Центральному районі
м. Миколаєва ГУ Міндоходів у
Миколаївській області (далі - кредитор
2) - 934,59 грн., з УПФ України в Заводському
районі м. Миколаєва - 196,75 грн.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 18.06.2014 (судді:
Аленін О.Ю. - головуючий, Єрмілов Г.А.,
Лашин В.В.) вказану ухвалу в частині
стягнення з кредитора 2 та УПФ України в
Заводському районі м. Миколаєва оплати
послуг та відшкодування витрат
арбітражного керуючого залишено без
змін.

Не погоджуючись з вказаними судовими
рішеннями, кредитор 1 та кредитор 2
звернулися до Вищого господарського
суду України з касаційними скаргами.

Вимоги касаційної скарги кредитора 1
полягають у скасуванні судових рішень
в частині стягнення з кредиторів
оплати послуг ліквідатора та прийнятті
нового рішення про затвердження оплати
послуг та відшкодування витрат
арбітражного керуючого в сумі 4 090,85 грн.
Касаційна скарга мотивована
неправильним застосуванням судами
норм матеріального права, а саме ст.ст.
31, 31 Закону про банкрутство. На думку
кредитора 1, оплата послуг ліквідатора
повинна погашатися у загальному
порядку, тобто пропорційно задоволенню
решти вимог кредиторів однієї черги, та
вважатися погашеною у разі
недостатності майна боржника в порядку
ст. 31 Закону про банкрутство.

Кредитор 2 у касаційній скарзі просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанції та прийняти нове
рішення, яким відмовити в оплаті послуг
ліквідатора за рахунок кредитора 2 з
підстав порушення норм матеріального
права, а саме ст. 31 Закону про
банкрутство

Заслухавши пояснення учасника
судового засідання, обговоривши доводи
касаційних скарг, перевіривши наявні
матеріали справи, проаналізувавши
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційні скарги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 31 Закону про банкрутство
надання послуг професійного
(ліцензованого) арбітражного керуючого
відбувається на платній основі.

Частиною 10 ст. 31 Закону про банкрутство
передбачено, що оплата послуг,
відшкодування витрат арбітражного
керуючого у зв'язку з виконанням ним
своїх обов'язків здійснюється в
порядку, встановленому цим Законом, за
рахунок коштів, одержаних від продажу
майна боржника, або за рахунок коштів
кредиторів чи коштів, одержаних у
результаті виробничої діяльності
боржника.

Отже, у випадку, коли оплата послуг
арбітражного керуючого здійснюється
не за рахунок коштів, одержаних від
продажу майна боржника, чи коштів,
одержаних у результаті виробничої
діяльності боржника, то така оплата
повинна здійснюватись за рахунок
коштів кредиторів.

Також відповідно до ч. 12 ст. 31 Закону
про банкрутство оплата послуг
арбітражного керуючого за кожен місяць
здійснення ним своїх повноважень
встановлюється та виплачується в
розмірі, встановленому комітетом
кредиторів і затвердженому
господарським судом.

Як вбачається, постановою від 13.10.2011
визнано боржника банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру та призначено
ліквідатором банкрута арбітражного
керуючого Пляку С.В. При цьому
кандидатура арбітражного керуючого
Пляки С.В. на посаду ліквідатора була
запропонована комітетом кредиторів,
головою якого з переважною та
вирішальною кількістю голосів є
кредитор 1.

У подальшому оплата послуг ліквідатора
буда затверджена судом першої
інстанції в ухвалі від 12.01.2012 в розмірі
двох мінімальних заробітних плат за
період здійснення ним своїх
повноважень, тобто у мінімальному
розмірі, передбаченому ст. 31 Закону про
банкрутство.

На виконання вимог ст. 31 Закону про
банкрутство звіт про оплату послуг та
відшкодування витрат ліквідатора
затверджений 28.03.2014 на засіданні
комітету кредиторів. Одночасно
комітетом кредиторів було визначено та
затверджено джерело оплати послуг та
відшкодування витрат ліквідатора за
рахунок коштів кредиторів пропорційно
розміру визнаних грошових вимог
кредиторів.

Врахувавши наявність рішення комітету
кредиторів, яким затверджено розмір та
джерело оплати послуг та витрат
ліквідатора, а також неможливість
оплати послуг арбітражного керуючого
за рахунок майна банкрута через
відсутність у нього будь-яких активів,
окрім заставного майна, суд попередніх
інстанцій дійшли вірних висновків, що
відповідні витрати слід покласти на
всіх кредиторів банкрута пропорційно
до їх кредиторських вимог.

Відносно доводів касаційної скарги
кредитора 1 колегія суддів зазначає, що
витрати на оплату послуг та
відшкодування витрат ліквідатора не є
грошовим зобов'язанням боржника у
розумінні абз. 7 ст. 1 Закону про
банкрутство. Вказані суми відповідно
до ст. 44 ГПК України входять до складу
судових витрат, пов'язаних із розглядом
справи про банкрутство, тому
підлягають оплаті в повному обсязі не
залежно від наявності у боржника майна.
У зв'язку з чим положення частин 3, 5 ст.
31 Закону про банкрутство щодо порядку
погашення таких вимог застосуванню не
підлягають.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
призначення ліквідатором арбітражного
керуючого Пляки С.В. відбулося саме за
клопотанням кредиторів, які у
подальшому у встановленому порядку
затвердили як розмір оплати його
послуг, так і відшкодування витрат. Не
зважаючи на це кредитори заперечують
проти затвердження судом оплати вже
затверджених ними послуг ліквідатора.
При цьому жоден із кредиторів на
протязі усього строку ліквідаційної
процедури, яка, не зважаючи на
імперативні приписи ч. 2 ст. 22 Закону про
банкрутство, тривала 29 місяців, не
оскаржував дії (бездіяльність)
ліквідатора, у т.ч. не заперечував проти
продовження строку ліквідаційної
процедури, що у свою чергу призвело до
значного збільшення витрат на оплату
послуг ліквідатора.

Виходячи з вищенаведеного, доводи
касаційних скарг не спростовують
висновків судів першої та апеляційної
інстанцій, тому оскаржувані судові
рішення підлягають у відповідній
частині залишенню без змін, як законні
та обґрунтовані.

З урахуванням викладеного та керуючись
ст. 31 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" та ст. ст. 41,
1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги публічного
акціонерного товариства "УкрСиббанк"
та Державної податкової інспекції у
Центральному районі м. Миколаєва ГУ
Міндоходів у Миколаївській області
залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду
Миколаївської області від 13.05.2014 в
частині затвердження і стягнення з
кредиторів оплати послуг та
відшкодування витрат арбітражного
керуючого та постанову Одеського
апеляційного господарського суду від
18.06.2014 у справі № 2/73/10 залишити без
змін.

Головуючий
Б.М. Поляков

Судді
В.М. Коваленко

О.Є. Короткевич