ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
239-72-81ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

"03" вересня 2014 р.
Справа № 911/2501/14

За позовом Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України», м. Київ

до комунального
житлово-експлуатаційного підприємства
Глевахівської селищної ради, Київська
обл., смт Глеваха

про стягнення 12721,26 грн

Суддя Третьякова О.О.

Представники сторін:

Позивача - Цибізова О.О., довіреність
№35/10 від 30.12.2013,

Відповідача - Мельник П.М., довіреність
№98 від 25.07.2014.

Обставини справи:

До Господарського суду Київської
області звернулась Дочірня компанія
«Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» (далі - ДК «Газ
України»/Позивач) з позовом до
комунального житлово-експлуатаційного
підприємства Глевахівської селищної
ради (далі - Відповідач) про стягнення
12721,26 грн, з яких 11373,83 грн 3% річних,
нарахованих внаслідок неналежного
виконання Відповідачем своїх грошових
зобов'язань за Договором про закупівлю
природного газу за державні кошти
№06/2523ТЕ-17 від 20.12.2010 (далі - Договір), а
також 1097,94 грн 3% річних та 249,49 грн
інфляційних втрат, нарахованих
Позивачем на суму пені, що стягнута за
рішенням суду.

Ухвалою Господарського суду Київської
області від 26.06.2014 порушено провадження
у справі №911/2501/14 та призначено її
розгляд на 09.07.2014 о 12:20 год.

Ухвалою Господарського суду Київської
області від 22.07.2014 на підставі ст.69 ГПК
України строк вирішення спору у справі
№911/2501/14 за клопотанням позивача б/№
від 22.07.2014 (вх. суду №14558/14 від 22.07.2014)
продовжено по 09.09.2014, розгляд справи
відкладено на 03.09.2014.

У відзиві на позовну заяву від 28.08.2014 (за
вх. суду №17707/14 від 28.08.2014) Відповідач
проти позову заперечує та просить
зменшити розмір штрафних санкцій в
порядку ст.83 ГПК України.

Крім того, Відповідач у поясненнях б/№
б/д (за вх. суду №18187/14 від 03.09.2014) вказує,
що нарахування сум, заявлених
Позивачем до стягнення, суперечать
вимогам законодавства, оскільки
останній нараховував 3 % річних та
інфляційні втрати на прострочену за
рішенням суду заборгованість за
відсутності дій по виконанню рішення
суду в установленому законом порядку.

На підставі ст.85 ГПК України у судовому
засіданні 03.09.2014 оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності та врахувавши
пояснення сторін, суд

встановив:

Між дочірньою компанією «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» та комунальним
житлово-експлуатаційним підприємством
Глевахівської селищної ради укладено
Договір про закупівлю природного газу
за державні кошти №06/2523ТЕ-17 від 20.12.2010
(далі - Договір), відповідно до якого
постачальник зобов'язався поставити
покупцеві імпортований природний газ,
а покупець зобов'язався прийняти і
оплатити природний газ в обсязі,
зазначеному у п.1.2 цього Договору.

Судом встановлено, що Позивач свої
обов'язки за Договором в частині
постачання природного газу виконав
належним чином.

На виконання умов Договору та
додаткових угод до нього, протягом
січня - квітня 2011 року Позивач поставив
Відповідачу природний газ на суму
1313419,54 грн, що підтверджується
підписами та відбитками печаток сторін
на актах приймання-передачі природного
газу для надання населенню та
релігійним організаціям послуг з
опалення та гарячого водопостачання
від 31.01.2011 (на суму 391628,84 грн), від 28.02.2011
(на суму 382903,03 грн), від 31.03.2011 (на суму
430530,42 грн) та від 30.04.2011 (на суму 108357,25
грн).

Втім, Відповідач за отриманий
природний газ розрахувався з Позивачем
лише частково в розмірі 206181,81 грн,
тобто, Відповідач свої обов'язки за
Договором в частині своєчасної оплати
вартості поставленого газу належним
чином не виконав, у зв'язку з чим ДК «Газ
України» звернулось до Господарського
суду Київської області з позовом до
комунального підприємства
житлово-експлуатаційного підприємства
Глевахівської селищної ради.

Так, рішенням Господарського суду
Київської області від 25.09.2012 у справі
№23/071-12 вищезазначений позов
задоволено повністю, стягнуто з
комунального житлово-експлуатаційного
підприємства Глевахівської селищної
ради на користь Дочірньої компанії
«Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» 1107237,74 грн заборгованості,
83164,63 грн пені, 18836,41 грн інфляційних
втрат, 46748,99 грн 3% річних та 25120,00 грн
судового збору.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 28.11.2012 у справі
№23/071-12 вказане рішення залишено без
змін.

Згідно з ч.2 ст.35 ГПК України, факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Відповідно до ст.115 ГПК України,
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України.

Як вбачається з матеріалів справи та
підтверджено представниками сторін в
ході судового розгляду, Відповідачем
за період з 26.12.2012 по 08.05.2013 сплачені на
користь Позивача стягнуті за рішенням
Господарського суду Київської області
від 25.09.2012 у справі №23/071-12 суми
основного боргу, пені, інфляційних
втрат, 3% річних та судового збору, про
що свідчать копії банківських виписок
з рахунку Позивача за 26.11.2012, 24.12.2012 та
платіжного доручення №367 від 08.05.2013.

Зважаючи на вказане, Позивач звернувся
до суду з даними позовом про стягнення
12471,77 грн 3% річних та 249,49 грн
інфляційних втрат на суму
заборгованості у розмірі 1190402,37 грн, що
складається з 1107237,74 грн основного
боргу та 83164,63 грн пені, стягнутої за
вищезазначеним рішенням.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Як зазначаться в ч.1 ст.612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526 ЦК
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 25.09.2012 у справі
№23/071-12 встановлено порушення
Відповідачем зобов'язання з оплати
поставки природного газу за Договором
та, у зв'язку з чим, стягнуто з
Відповідача 1107237,74 грн основної
заборгованості та нараховані на неї
83164,63 грн пені за період прострочки з
17.02.2012 по 17.08.2012, 46748,99 грн 3% річних та
18836,41 грн інфляційних втрат за період
прострочки з 21.02.2011 по 17.08.2012.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи, що Відповідач свої
договірні зобов'язання з оплати
вартості поставленого газу своєчасно
не виконав, суд дійшов висновку про
наявність підстав для нарахування
Позивачем на суму 1107237,74 грн основного
боргу 3% річних у розмірі 11373,83 грн за
період прострочки з 18.08.2012 по 24.12.2014, з
урахуванням дат та сум сплати
Відповідачем боргу.

Суд здійснив перевірку розрахунку
Позивача щодо нарахування 3% річних:

Сума боргу (грн)Період
простроченняКількість днів
простроченняРозмір процентів
річнихЗагальна сума
процентів1107237.7418.08.2012 - 25.11.20121003
%9100.58999337.7426.11.2012 - 24.12.2012293 %2381.98Оскільки,
вірна сума 3% річних, за розрахунком
суду, становить 11482,56 грн, а суд,
приймаючи рішення не може виходити за
межі позовних вимог, вимога Позивача
про стягнення з Відповідача 11373,83 грн 3%
річних підлягає задоволенню.

Крім того, Позивачем заявлено до
стягнення з Відповідача 1097,94 грн 3%
річних та 249,49 грн інфляційних втрат,
нарахованих на суму пені, що стягнута
за рішенням Господарського суду
Київської області від 25.09.2012 у справі
№23/071-12, за період прострочки її сплати
з 28.11.2012 (дати набрання рішенням
законної сили) по 08.05.2013 (дату
фактичного виконання рішення).

Статтею 625 ЦК України передбачено
відповідальність за порушення
грошового зобов'язання.

Визначаючи правову природу грошового
зобов'язання, необхідно, перш за все
виходити з правил ч.1 ст.509 ЦК України,
відповідно до яких зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

В той же час правова природа пені
зовсім інша, оскільки пеня - це один із
видів забезпечення виконання
зобов'язання (ст. ст. 546, 549 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України, пеня -
це вид неустойки, що забезпечує
виконання грошового зобов'язання і
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожний день
прострочення виконання.

Згідно з приписами ч.1 ст.230 ГК України,
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Тобто, штрафні санкції носять
допоміжний (акцесорний) до основного
зобов'язання характер.

Викладене підтверджується положеннями
ст.1 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", відповідно до
якої грошове зобов'язання -
зобов'язання боржника сплатити певну
грошову суму відповідно до
цивільно-правового правочину
(договору) та на інших підставах,
передбачених законодавством України.
До грошових зобов'язань боржника не
включаються неустойка (штраф, пеня) та
інші фінансові санкції, визначені на
дату подання заяви до господарського
суду.

Таким чином, системний аналіз норм
матеріального права дає підстави для
висновку, що обов'язок сплатити пеню за
невиконання зобов'язання не є
зобов'язанням в розумінні положень ч.1
ст.509 ЦК України, тому що пеня є одним із
видів забезпечення виконання
основного зобов'язання, в тому числі й
грошового.

Отже, оскільки Позивач заявляє до
стягнення 3 % річних та інфляційні
втрати, які нараховані ним на суму пені,
що стягнута рішенням Господарського
суду Київської області від 25.09.2012 у
справі №23/071-12, правова природа цього
боргу як штрафної санкції з прийняттям
рішення не змінилася, пеня у грошове
зобов'язання не перетворилася, а тому
відсутні підстави для застосування до
цих правовідносин положень ст.625 ЦК
України.

Відтак, положення ч.2 ст.625 ЦК України не
можуть бути застосовані в цій частині
до спірних правовідносин, оскільки
штрафні санкції не є грошовим
зобов'язанням у розумінні ст. ст. 509, 625
ЦК України, тому такі вимоги
залишаються судом без задоволення.

Аналогічну правову позицію викладено у
постанові Верховного Суду України від
18.02.2014 у справі № 905/909/13-г.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.11128 ГПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх судів України,
суди зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність із рішеннями
Верховного Суду України. Невиконання
судових рішень Верховного Суду України
тягне за собою відповідальність,
установлену законом.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Заперечення Відповідача, викладені у
відзиві на позовну заяву, щодо
неможливості виконання договірного
зобов'язання через збиткову діяльність
останнього, судом не приймаються з
огляду на вимоги ч.1 ст.625 ЦК України,
згідно з якою боржник не звільняється
від відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Також, на думку суду, є помилковим
твердження Відповідача про
відсутність у нього обов'язку з оплати
основного боргу та пені, що стягнуті за
рішенням суду, до моменту пред'явлення
такого рішення стягувачем до органу
державної виконавчої служби для
примусового виконання, оскільки такі
зобов'язання виникли у Відповідача за
Договором, а рішення суду лише
засвідчує наявність чи відсутність тих
чи інших правовідносин сторін.

Клопотання Відповідача про зменшення
судом заявлених до стягнення сум в
порядку ст.83 ГПК України, відповідно до
якої суд має право зменшувати розмір
неустойки (штрафу, пені), яка підлягає
стягненню зі сторони, судом
відхиляється у зв'язку з тим, що
передбачені ст.625 ЦК України 3% річних та
інфляційні втрати за своєю правовою
природою неустойкою не являються.

За таких обставин, суд вважає, що вимога
Позивача про стягнення з Відповідача
11373,83 грн 3% річних, нарахованих на суму
простроченого основного боргу, є
правомірною, обґрунтованою,
документально підтвердженою,
Відповідачем не запереченою і належним
чином не спростованою, а отже, такою, що
підлягає задоволенню. В решті вимог
позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.49 ГПК України
відшкодування понесених Позивачем
витрат по сплаті судового збору
покладається судом на Відповідача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог в сумі 1633,49 грн.

Керуючись статтею 124 Конституції
України, статтями 2, 43, 33, 34, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з комунального
житлово-експлуатаційного підприємства
Глевахівської селищної ради (08630,
Київська обл., Васильківський р-н, смт
Глеваха, вул. Вокзальна, буд. 18-А, код
33018727) на користь Дочірньої компанії
«Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» (04116, м. Київ, Шевченківський
р-н, вул. Шолуденка, буд. 1, код 31301827) 11373,83
грн (одинадцять тисяч триста сімдесят
три гривні вісімдесят три копійки) 3%
річних та 1633,49 грн (одну тисячу шістсот
тридцять три гривні сорок девять
копійок) витрат по сплаті судового
збору.

3. В інших вимогах у позові відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено « 29» вересня 2014
року.

Суддя
О.О.Третьякова

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
належного оформлення та підписання, і
може бути оскаржено в апеляційному
порядку.