Господарський суд Чернігівської
========================================================================
========================================================================
========================
Р І Ш Е Н Н Я

08 вересня 2014 року
Справа № 927/1081/14

За позовом: Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1,

АДРЕСА_1

до відповідача: Приватного
підприємства «Агропрогрес»,

вул. Щорса, 15, с. Горбачі, Бобровицький
район, Чернігівська область, 17412

Предмет спору: про стягнення 15960,20 грн.

Суддя А.М.Селівон

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: ОСОБА_1 - особисто, паспорт
НОМЕР_2, виданий Новозаводським ВМ УМВС
України в Чернігівській області 07.02.04 р.

Від відповідача: Таран Ю.М. -
представник, дов. б/н від 12.08.14 р.

В судовому засіданні на підставі ч.2
ст.85 Господарського процесуального
кодексу України оголошені вступна та
резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернувся до господарського суду
Чернігівської області з позовом до
Приватного підприємства "Агропрогрес "
про стягнення 15960,20 грн. боргу, а також
витрат зі сплати судового збору в сумі
1827,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що відповідачем не
виконуються належним чином
зобов'язання щодо повної та своєчасної
оплати вартості поставленого товару,
внаслідок чого утворилась
заборгованість в розмірі 15960,20 грн..

Ухвалою господарського суду
Чернігівської області від 18.07.14 р.
позовну заяву прийнято до розгляду та
порушено провадження у справі № 927/1081/14,
розгляд справи призначено на 30.07.14 р..

В судове засідання 30.07.14 р. сторони не
з'явились.

Ухвалами суду від 30.07.14 р. та 20.08.14 р.
розгляд справи відкладався на 20.08.14 р.
та 08.09.14 р. відповідно.

В судові засідання 20.08.14 р. та 08.09.14 р.
з'явились позивач особисто та
уповноважений представник
відповідача.

До початку судового засідання 20.08.14 р.
через канцелярію суду позивачем подано
клопотання № 55 від 14.08.14 р. про
долучення документів до матеріалів
справи. Клопотання судом задоволено,
документи судом до матеріалів справи
долучено.

Серед долучених судом документів
містяться, зокрема, пояснення № 53 від
14.08.14 р. щодо наявності правовідносин з
відповідачем, в яких позивач зазначив,
що 30 червня 2011 р. по накладній № В-000000003
та довіреності № 246 від 01.06.11 р., копії
яких додані до вказаних пояснень,
відповідачу була поставлена пивна
дробина на суму 7408,80 грн..

Позивач також повідомив, що
відповідачем 17.08.11 р. було перераховано
10000,00 грн., з яких 7408,80 грн. зараховано за
поставлену по вищевказаній накладній
пивну дробину, а залишок в розмірі 2591,20
грн. зараховано за поставлену дробину у
серпні-вересні 2011 р., з приводу оплати
якої подано позовну заяву.

Крім того, позивач зазначив, що інших
правовідносин ні в минулому, ні на
даний час з відповідачем не було.

Також серед долучених судом документів
містяться, зокрема, пояснення № 52 від
14.08.14 р., в яких ФОП ОСОБА_1 повідомив, що
у провадженні господарських судів
України або іншого органу, який в межах
своєї компетенції вирішує спір, немає
справи зі спору між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код
НОМЕР_1) та Приватним підприємством
«Агропрогрес» (17412, Чернігівська
область, Бобровицький район, с. Горбачі,
вул.. Щорса, 15, код 31174509) про стягнення
заборгованості у розмірі 159609,20 грн. за
поставлену відповідачу протягом
серпня-вересня 2011 року пивну дробину і
з тих же підстав та немає рішення цих
органів з такого спору.

Подане позивачем клопотання судом
задоволено, документи судом до
матеріалів справи долучено.

В судовому засіданні 08.09.14 р.
представником позивача подано
письмове клопотання б/н від 08.09.14 р. про
долучення документів до матеріалів
справи, а саме копії рахунку № В-00000009
від 03.08.11 р..

Клопотання судом задоволено, документи
до матеріалів справи долучені.

Представником відповідача в судовому
засіданні 08.09.14 р. поданий відзив б/н від
05.09.14 р. на позовну заяву, який долучений
судом до матеріалів справи.

У відзиві відповідач заперечує проти
позовних вимог, зазначаючи про те, що
сума заборгованості відповідача є
значно меншою, ніж заявлена позивачем.

В обґрунтування своїх заперечень
відповідач посилається на те, що ПП
„Агропрогрес" 17.08.14 р. сплачено 10000,00
грн. за пивну дробину, отриману саме
31.07.11 р.. При цьому, посилаючись в
мотивувальній частині поданої
позовної заяви як на підставу позовних
вимог на факт часткової несплати
відповідачем за отриману за
видатковими накладними від 31.07.11 р. на
суму 10584,00 грн. та від 29.08.11 р. на суму 7967,40
грн. пивну дробину загальною вартістю
18551,40 грн., позивач зазначає про залишок
заборгованості в сумі 15960,20 грн. в
результаті часткового розрахунку за
поставлений товар, із чим відповідач не
погоджується.

В судовому засіданні 08.09.14 р.
представником позивача для огляду суду
надано оригінали довіреностей № 337 від
04.08.11 р., № 246 від 01.06.11 р., № 305 від 01.07.11 р.
та видаткові накладні № В-00000003 від 30.06.11
р., № В - 000000009 від 31.07.11 р, № 00000067 від
29.08.11р..

Інших доказів на підтвердження своїх
вимог та заперечень, окрім наявних в
матеріалах справи, на час проведення
судового засідання сторонами суду не
надано.

Відповідно до 2.3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" (далі - Постанова № 18)
якщо стороною (або іншим учасником
судового процесу) у вирішенні спору не
подано суду в обґрунтування її вимог
або заперечень належні і допустимі
докази, в тому числі на вимогу суду, або
якщо в разі неможливості самостійно
надати докази нею не подавалося
клопотання про витребування їх судом
(частина перша статті 38 ГПК), то розгляд
справи господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Подані позивачем та представником
відповідача письмові клопотання від
20.08.14 р. про відмову від здійснення
технічної фіксації судового процесу
судом задоволені. Засідання
господарського суду по розгляду даної
справи проведені без фіксації
технічними засобами. Судовий процес
відображено у протоколах судового
засідання.

Перед початком розгляду справи
позивача та представника відповідача
було ознайомлено з правами та
обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 60,
74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського
процесуального кодексу України.

Позивач та представник відповідача в
судових засіданнях повідомили суд, що
права та обов'язки сторонам зрозумілі.

Відводу судді позивачем та
представником відповідача не заявлено.

В судовому засіданні 08.09.14 р. позивач
підтримав заявлені позовні вимоги та
просив задовольнити позов в повному
обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні 08.09.14 р. підтримав
заперечення проти позову, викладені у
відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, заслухавши в судовому
засіданні пояснення позивача та
представника відповідача, з'ясувавши
обставини, що мають значення для
вирішення спору, перевіривши наданими
сторонами доказами та оглянувши в
судовому засіданні їх оригінали, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного
кодексу України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу
України правочин може вчинятися усно
або в письмовій формі. Сторони мають
право обирати форму правочину, якщо
інше не встановлено законом. Правочин,
для якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма, вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків.

Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1
(позивач у справі) відпущено Приватному
підприємству «Агропрогрес»
(відповідач у справі) пивну дробину
відповідно видаткових накладних №
В-00000009 від 31 липня 2011 р. в кількості 72000 т
на суму 10584,00 грн. та № В-00000067 від 29.08.11 р.
в кількості 54200 т на суму 7967,40 грн..
Загальна сума поставки становить 18551,40
грн..

Із матеріалів позовної заяви, усних
пояснень позивача та представника
відповідача вбачається, що договір між
сторонами у формі єдиного документу,
складеного у письмовій формі,
підписаний сторонами та скріплений їх
печатками, не складався.

Суд зазначає, що частинами 1, 2 ст. 180
Господарського кодексу України
визначено, що зміст господарського
договору становлять умови договору,
визначені угодою його сторін,
спрямованою на встановлення, зміну або
припинення господарських зобов'язань,
як погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.
Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо його
зміст зафіксований в одному або
кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до п. 1 ст. 181 Господарського
кодексу України, допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Як встановлено судом за матеріалами
справи та засвідчено сторонами в
судовому засіданні, отримання товару
відповідачем підтверджується підписом
уповноваженого представника
останнього на вищевказаних накладних,
а саме Палій В.А., який діяв на підставі
довіреностей № 305 від 01.07.11 р., строком
дії до 31.07.11 р., та № 337 від 04.08.11 р.,
строком дії до 29.08.11 р., на одержання
цінностей - пивної дробини в кількості
72000 т та 54200 т відповідно, копії яких
наявні в матеріалах справи.

Заперечень щодо факту поставки товару
за вказаними видатковими накладними
відповідачем суду не надано.

Приймаючи до уваги, що матеріалами
справи та сторонами в судовому
засіданні підтверджуються обставини
щодо передачі позивачем товару та
прийняття цього товару відповідачем,
суд, виходячи із приписів ст. 202
Цивільного кодексу України, приходить
до висновку, що сторонами вчинені дії,
спрямовані на набуття цивільних прав
та обов'язків.

Згідно п. 1 Оглядового листа Вищого
господарського суду України від 29.04.2013
р. № 01-06/767/2013 дії сторін (передача
продавцем товару покупцю за
видатковими накладними, прийняття
товару покупцем) свідчать про
виникнення між ними правовідносин
поставки.

Таким чином, аналіз правовідносин, які
виникли між сторонами з приводу
передачі вказаного товару свідчить, що
між сторонами фактично був укладений
договір поставки, який підпадає під
правове регулювання норм § 3 глави 54
Цивільного кодексу України та § 1 глави
30 Господарського кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу
України за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.655 Цивільного кодексу України
за договором купівлі-продажу одна
сторона передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.662 Цивільного
кодексу України продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, визначений
договором купівлі-продажу.

В силу приписів ст.663 Цивільного
кодексу України продавець зобов'язаний
передати товар покупцеві у строк,
встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо зміст договору
не дає змоги визначити цей строк, -
відповідно до положень статті 530 цього
кодексу.

Доказів пред'явлення відповідачем
претензій щодо якості та кількості
товару, а також щодо термінів поставки
до суду не надходило, будь-які
заперечення щодо повного та належного
виконання Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 умов поставки з
боку відповідача відсутні.

За таких обставин, судом встановлено,
що позивачем виконано прийняті на себе
зобов'язання з передачі товару, а
відповідачем, у свою чергу, прийнятий
цей товар без будь - яких зауважень,
факт передачі позивачем товару
належним чином підтверджено
матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар за ціною, встановленою у
договорі купівлі-продажу.

Згідно із ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Згідно приписів ч. 2 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Судом встановлено, що між сторонами
мають місце правовідносини, що
склалися на підставі укладеного у
спрощений спосіб договору поставки, за
яким сторони не визначили строк
здійснення відповідачем оплати за
отриманий товар.

Відповідно до п.1.7 Постанови Пленуму
Вищого Господарського суду України від
17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" якщо у договорі
або законі не встановлено строку
(терміну), у який повинно бути виконано
грошове зобов'язання, судам необхідно
виходити з приписів частини другої
статті 530 ЦК України. Цією нормою
передбачено, між іншим, і можливість
виникнення обов'язку негайного
виконання; такий обов'язок випливає,
наприклад, з припису частини першої
статті 692 ЦК України, якою визначено, що
покупець за договором купівлі-продажу
повинен оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього;
відтак якщо договором або актами
цивільного законодавства не
встановлено інший строк оплати товару,
відповідна оплата має бути здійснена
боржником негайно після такого
прийняття, незалежно від того, чи
пред'явив йому кредитор пов'язану з цим
вимогу. При цьому передбачена законом
відповідальність за невиконання
грошового зобов'язання підлягає
застосуванню починаючи з дня,
наступного за днем прийняття товару,
якщо інше не вбачається з укладеного
сторонами договору. Відповідні
висновки випливають зі змісту частини
другої статті 530 ЦК України.

Вищезазначена позиція кореспондується
з п.1 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 17.07.2012
р. № 01-06/928/2012, згідно якого також
встановлено, що підписання покупцем
видаткової накладної, яка є первинним
обліковим документом у розумінні
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
і яка відповідає вимогам, зокрема,
статті 9 названого Закону і Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку та
фіксує факт здійснення господарської
операції і встановлення договірних
відносин, є підставою виникнення
обов'язку щодо здійснення розрахунків
за отриманий товар. Отже, строк
виконання відповідного грошового
зобов'язання визначається за
правилами, встановленими частиною
першою статті 692 ЦК України.

Оскільки інший строк оплати товару
сторонами у видаткових накладних №
В-00000009 від 31.07.11 р. та № В-00000067 р. від 29.08.11
р. встановлений не був, то відповідач
мав розрахуватись з позивачем у
повному обсязі після отримання товару,
тобто 31.07.11 р. та 29.08.11 р. відповідно.

З наданих позивачем матеріалів та
пояснень сторін в судовому засіданні
судом встановлено, що за отриману
відповідачем пивну дробину відповідач
платіжним дорученням № 1153 від 17.08.11 р. (з
посиланням на рахунок № В-9 від 03.08.11 р.)
сплатив позивачу лише грошові кошти в
сумі 10000,00 грн., що підтверджується
наявною в матеріалах справи копією
виписки банку за 17.08.11 р..

Позивачем в письмових поясненнях № 53
від 14.08.14 р. зазначено про зарахування
7408,80 грн. за поставлену пивну дробину по
видатковій накладній № В-000000003 від 30.06.11
р. та довіреності № 246 від 01.06.11 р., та
зарахування залишку в розмірі 2591,20 грн.
в погашення заборгованості за
поставлену пивну дробину по видатковій
накладній № В-00000009 від 31 липня 2011 р..

Суд зазначає, що предметом позову як
вимоги про захист порушеного чи
оспорюваного права або охоронюваного
законом інтересу є спосіб захисту
цього права чи інтересу.

Підстави позову - це факти, які
обґрунтовують вимогу про захист права
чи законного інтересу. До підстав
позову належать лише юридичні факти,
тобто ті, з яким нормами матеріального
права пов'язують виникнення, зміну чи
припинення прав та обов'язків суб'єктів
матеріального правовідношення.

Зміна підстав позову означає зміну
обставин, якими позивач обґрунтовує
свою вимогу до відповідача.

Відповідно до статті 22 Господарського
процесуального кодексу України до
початку розгляду господарським судом
справи по суті позивач має право
змінити предмет або підставу позову
шляхом подання письмової заяви.

Згідно поданої позивачем позовної
заяви № 40 від 13.06.14 р. судом встановлено,
що підставами позову є часткове
невиконання відповідачем зобов'язань з
оплати поставленого за видатковими
накладними № В-00000009 від 31.07.11 р. та №
В-00000067 р. від 29.08.11 р. товару (пивної
дробини).

При цьому, наявні в матеріалах справи
пояснення позивача № 53 від 14.08.14 р., що
були подані 14.08.14 р. до початку судового
засідання 20.08.14 р., свідчать про
врахування останнім при здісненні
розрахунку сплати за видатковою
накладною № В-00000003 від 30.06.11 р., про яку
не було зазначено в позовній заяві.

Оскільки станом на час проведення
судового засідання 08.09.14 р. заява про
зміну підстав позову відповідно до
приписів господарського
процесуального законодавства
позивачем подана не була, зважаючи на
підстави поданого позивачем позову,
суд не приймає до уваги видаткову
накладну № В-00000003 від 30.06.11 р..

За таких обставин, матеріалами справи
підтверджується факт часткового
виконання ПП „Агропрогрес" зобов'язань
по оплаті вартості поставленого товару
за видатковими накладними № В-00000009 від
31.07.11 р. та № В-00000067 р. від 29.08.11 р. в сумі
10000,00 грн..

Тобто, з врахуванням часткової оплати
сума залишку вартості неоплаченого
відповідачем товару за видатковими
накладними № В-00000009 від 31.07.11 р. та №
В-00000067 р. від 29.08.11 р. становить 8551,40 грн..

15 травня 2014 р. Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 була направлена на
адресу відповідача претензія № 33 від
15.05.14 р. із вимогою перерахувати грошові
кошти в сумі 15960,20 грн. на розрахунковий
рахунок позивача.

На підтвердження вказаного факту
позивачем до позовної заяви додані
оригінал та копія опису вкладення у
цінний лист від 15.05.14 р., які знаходяться
в матеріалах справи.

Зазначена претензія залишена
відповідачем без відповіді.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку, є
зобов'язанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу
України та ст. 193 Господарського
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, умов договору та вимог
зазначених Кодексів, а за відсутності
таких умов та вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно ст.599 Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГКУ кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Таким чином, як вбачається з матеріалів
справи та підтверджено сторонами в
судовому засіданні, свої зобов'язання
щодо сплати позивачу грошових коштів в
сумі 8551,40 грн. у встановлений строк,
всупереч вимогам цивільного та
господарського законодавства
відповідач не виконав, в результаті
чого у відповідача утворилась
заборгованість перед позивачем у
заявленому вище розмірі, яку позивач
просив стягнути в позовній заяві.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст.
129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3
Господарського процесуального кодексу
України, основними засадами
судочинства є рівність всіх учасників
судового процесу перед законом та
судом, змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання
доказів відповідно до ст. 33 ГПК України
покладено на сторони та інших
учасників судового процесу. При цьому
відповідачем не надано суду жодних
належних та допустимих доказів на
підтвердження відсутності боргу,
письмових пояснень щодо неможливості
надання таких доказів, або ж фактів, що
заперечують викладені позивачем
позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оскільки матеріалами справи
підтверджується факт невиконання
відповідачем зобов'язань по оплаті
поставленого товару за видатковими
накладними № В-00000009 від 31.07.11 р. та №
В-00000067 р. від 29.08.11 р. у встановлений
строк, розмір заборгованості
відповідає фактичним обставинам та на
момент прийняття рішення доказів
повного погашення заборгованості
відповідач суду не представив, як і
доказів, що спростовують вищевикладені
обставини, виходячи з того, що позов
частково доведений позивачем,
обґрунтований матеріалами справи та
відповідачем не спростований, суд
доходить висновку, що позовні вимоги
позивача про стягнення з відповідача
заборгованості за поставлений товар
підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу судові витрати
покладаються на відповідача
пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції
України, ст.ст. 6, 11, 202, 205, 509, 525, 526, 599, 610,
612, 626, 629, 655, 662, 692, 712 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 173, 180, 181, 193
Господарського кодексу України, ст.ст.
4-2, 4-3, 33, 43, 49, 82-85, 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства
«Агропрогрес» (вул. Щорса, 15, с. Горбачі,
Бобровицький район, Чернігівська
область, 17412, р/р 260411957 в ПАТ „Райффайзен
Банк Аваль", МФО 353348, код 31174509) на
користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, р/р НОМЕР_3 в ПАТ
„Райффайзен Банк Аваль", МФО 353348,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_1) 8551,40 грн.
основного боргу та 978,90 грн. витрат зі
сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

3. В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Повний текст рішення складений та
підписаний 15 вересня 2014 року.

Суддя
А.М.Селівон

.