РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2014 р.
Справа № 902/635/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Тимошенко О.М.

судді
Бригинець Л.М. ,

судді
Коломис В.В.

при секретарі Саган І.О.

за участю представників сторін:

від позивача - Присяжнюк О.В.

від відповідача - Кумановський М.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача СТзОВ
"Довіра" на рішення господарського суду
Вінницької області від 16.06.14 р. у справі
№ 902/635/14

за позовом Товариство з обмеженою
відповідальністю "СХК "Вінницька
промислова група"

до Сільськогосподарське Товариство з
обмеженою відповідальністю "Довіра"

про стягнення 523 151,19 грн.
заборгованості

В судовому засіданні 02.09.2014 року
оголошувалась перерва до 16.09.2014 року.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Вінницької області від 16.06.2014 року у
справі № 902/635/14 (суддя Тісецький С.С.)
позов задоволено. Присуджено до
стягнення з СТзОВ "Довіра" на користь
ТзОВ "СХК "Вінницька промислова група"
457563,00 грн. боргу, 30525,08 грн. пені, 12410,61
грн. процентів річних, 30656,72 грн.
інфляційних втрат та 10623,10 грн. витрат
по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач подав апеляційну
скаргу в якій просить останнє
скасувати з підстав неповного
з'ясування обставин справи, що призвело
до неправильних висновків та прийняти
нове, яким в позові відмовити. В
обгрунтування скарги зазначає, що
після ознайомлення з наданими
позивачем доказами було встановлено
ряд розбіжностей, які не доводять факту
наявності заборгованості, кількості
поставки товару тощо. Зокрема, у
видатковій накладній зі сторони СТзОВ
"Довіра" на місті підпису підписався
ОСОБА_4 Повноваження ОСОБА_4 по
довіреності, наданої позивачем до
матеріалів справи дійсні лише до 12.05.2013
року, проте видаткова накладна була
підписана лише 23.05.2013 року, тобто після
закінчення строку повноважень. Вказане
свідчить про відсутність
підтвердження поставки товару,
оскільки особа яка прийняла товар не
могла виступати як уповноважена особа
внаслідок відсутності довіреності.
Окрім цього, відповідно до наявної в
СТзОВ "Довіра" видаткової накладної від
23.05.2013 року № РН-0000136, зазначено, що
доставлено було 59 одиниць насіння
соняшника. В копії накладної наданої
позивачем зазначено, що поставлено 255
одиниць насіння соняшника. Вказане
викликає сумніви щодо правомірності
стягнення з відповідача суми,
зазначеної в позові. Також відзначає,
що судом першої інстанції залишено
поза увагою клопотання відповідача про
виклик директора СТзОВ "Довіра" ОСОБА_5
для надання пояснень з приводу
перевірки справжності його підпису на
документах. Дане клопотання зумовлено
наявністю у товариства примірника
договору № 19/04-13/2 від 19.04.2014 р.,
відповідно до якого оплата повинна
була здійснюватись за 59 одиниць
насіння соняшника, а не 255, як зазначено
в договорі, наданому позивачем.
Вищевказані обставини судом враховані
не були, що свідчить про
неправомірність рішення.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримав доводи апеляційної
скарги та просить її задоволити.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу
не подав. В судовому засіданні проти
доводів апелянта усно заперечив.
Зазначає, що дії відповідача
спрямовані на затягування судового
процесу, а подані ним докази не
відповідають дійсності. Вважає, що
судом першої інстанції була надана
правомірна оцінка доказам та
обставинам справи, внаслідок чого
винесено законне та обгрунтоване
рішення. Просить відмовити в
задоволенні скарги.

В судовому засіданні 02.09.2014 року
апелянтом подано клопотання про
зупинення провадження у справі до
вирішення пов'язаної з нею іншої
справи, а саме справи господарського
суду Вінницької області № 902/1270/14 за
позовом СТзОВ "Довіра" до ТзОВ СХК
"Вінницька промислова група" про
визнання договору від 19.04.2013 року №
19/04-13/2 недійсним. В обґрунтування
поданого клопотання відповідач додав
копію ухвали господарського суду
Вінницької області від 29.08.2014 року у
справі № 902/1270/14 про порушення
провадження у справі. Колегія суддів,
розглянувши вказане клопотання, дійшла
висновку про відмову в задоволенні
останнього з огляду на той факт, що на
момент розгляду та прийняття рішення
місцевим господарським судом такого
спору між сторонами не існувало та
відповідач у справі не звертався до
суду із позовом про визнання договору
недійсним.

Також в судовому засіданні 16.09.2014 року
апелянтом подано клопотання про
проведення судової почеркознавчої
експертизи. Клопотання мотивоване тим,
що після ознайомлення з договором від
19.04.2013 року № 19/04-13/2 апелянту стало
зрозуміло, що у договорі підпис ОСОБА_5,
як підписанта договору відрізняється
від його справжнього підпису, що
ставить під сумнів дійсність договору,
на підставі якого стягуються кошти.

Зазначене клопотання колегією суддів
відхилено з огляду на те, що апелянтом
не доведено істотності висновків
експертизи для правильного вирішення
спору. При цьому судом враховано, що
підпис ОСОБА_5 на договорі скріплено
також печаткою СТзОВ "Довіра", а
матеріалами справи стверджується
виконання умов договору сторонами, а
саме - позивач відвантажив продукцію, а
відповідач прийняв останню без
заперечень. Відтак, вчинення
конклюдентних дій сторонами договору
свідчить про його схвалення юридичною
особою, що стверджує реальне
волевиявлення учасника правочину.

Розглянувши матеріали справи та
апеляційну скаргу, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
вважає, що у задоволенні апеляційної
скарги слід відмовити, а рішення
господарського суду Вінницької
області від 16.06.2014 р. у справі № 902/635/14
залишити без змін виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
19.04.2013 року між товариством з обмеженою
відповідальністю "СХК "Вінницька
промислова група" (продавець) та
сільськогосподарським товариством з
обмеженою відповідальністю "Довіра"
(покупець) укладено договір
купівлі-продажу № 19/04-13/2 на таких
умовах.

Продавець продає, а покупець купує:

- насіння соняшника Раraiso (далі - товар)
(п.п. 1.1, 1.1.1). Одиниця виміру товару -
посадкові одиниці (п. 1.1.2). Загальна
кількість товару дорівнює 255
посадкових одиниць (п.1.1.3). Ціна
розрахунку за товар складає 1 550.00 грн.
без ПДВ, за одну посадкову одиницю (п.
1.1.4);

- насіння кукурудзи гібрид ЗУМ 0243 (далі -
товар) (п.п. 1.2.1). Одиниця виміру товару -
посадкова одиниця (п. 1.2.2). Загальна
кількість товару дорівнює 59 посадкових
одиниць (п. 1.2.3). Ціна розрахунку за
товар складає 907.00 грн. без ПДВ, за одну
посадкову одиницю (п. 1.2.4).

- насіння сорго "Прайм" 101552 (далі - товар)
(п.п. 1.3.1). Одиниця виміру - кілограм (п.
1.3.2). Загальна кількість товару - 110 кг (п.
1.3.3). Ціна розрахунку за товар складає
80.00 грн. без ПДВ, за кг (п. 1.3.4).

На кожну партію товару оформляються
наступні документи: видаткова
накладна; податкова накладна (п.2.1);

Оплата за товар здійснюється по
заліковій вазі безготівково, шляхом
внесення коштів на банківський рахунок
продавця (п. 2.2).

Ціна, товару, що поставляється по
даному договору, становить:

- насіння соняшника Раraiso - 395 250,00 грн.
без ПДВ;

- насіння кукурудзи гібрид ЗУМ 0243 - 53 513,00
грн. без ПДВ;

- насіння сорго "Прайм" 101552 - 8800,00 грн. без
ПДВ (п. 3.1).

Розрахунки по даному договору
здійснюються до 01 липня 2013 року (п. 3.2).

Покупець зобов'язується: здійснити
оплату товару в терміни та на умовах,
визначених договором (п. 4.1).

Продавець зобов'язується: передати
товар покупцеві згідно термінів та
умов, передбачених договором (п. 4.2).

Приймання товару по кількості і якості
проводиться покупцем згідно до вимог
Інструкції № П-6 від 15.06.1966 р. та № П-7 від
23.04.1966 р.. В разі сумніву покупець може
провести перевірку якості за свій
рахунок у лабораторії, акредитованої
УкрЦСМ на проведення таких досліджень,
за умови наявності лабораторії
відповідного аналітичного стандарту
діючої речовини, обладнання та
хімічних реактивів. Не вважаються
належною перевіркою якості товару і не
приймаються до уваги продавцем
висновки установ, що не відповідають
зазначеним умовам. Претензії повинні
бути оформлені у письмовій формі, із
зазначенням партії і кількості товару,
у відношенні якого вони виставлені. В
претензіях повинні відображатися всі
подробиці з доданням письмових
доказів, включаючи акт обстеження,
складений незалежними інспекторами
(експертами), визнаними чинним
законодавством України (п. 5.1).

Цей договір набуває чинності з дати
його підписання обома сторонами і діє
до повного виконання сторонами своїх
зобов'язань по договору (п. 6.1).

02.05.2013 року сільськогосподарським
товариством з обмеженою
відповідальністю "Довіра" видано
довіреність № 11 на отримання від ТОВ
"СХК "Вінницька промислова група"
товару а саме : насіння соняшнику
кількістю 255 п.о.; насіння сорго
кількістю 110 кг; насіння кукурудзи
кількістю 59 п.о..

Дана довіреність дійсна до 12.05.2013 року
та скріплена підписами та печаткою
відповідача.

На виконання умов вказаного договору
позивачем передано відповідачу товар,
а саме : насіння соняшника Раraiso 102 CL
кількістю 255 посадкових одиниць на суму
395 250,00 грн. без ПДВ; насіння кукурудзи
гібрид ЗУМ 0243 кількістю 59 посадкових
одиниць на суму 53 513,00 грн. без ПДВ;
насіння сорго "Прайм" 101552 кількістю 110
кг на суму 8800,00 грн. без ПДВ, загальною
вартістю 457 563,00 грн. з ПДВ, що
підтверджується видатковою накладною
№ РН-0000136 від 23.05.2013 року.

Вказана накладна підписана сторонами
та скріплена печатками позивача і
відповідача, а також містить такі
відомості : постачальник - ТОВ "СХК
"Вінницька промислова група"; одержувач
- сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю "Довіра";
замовлення - договір № 19/04-13/2 від 19.04.2013
року; умова продажу - безготівковий
розрахунок.

Крім того, поставка вказаного вище
товару на суму 457 563,00 грн.
підтверджується підписаною та
скріпленою печатками сторін
товарно-транспортною накладною № 97 від
23.05.2013 року.

Посилання апелянта на розбіжності у
примірниках видаткових накладних та
договору щодо кількості насіння
соняшнику Раraiso 102 CL судом до уваги не
приймається, оскільки апелянт не надав
оригінали своїх примірників у яких
значиться інша кількість. Натомість
оригінали примірників позивача були
оглянуті судом першої інстанції та їх
невідповідність копіям не встановлена.
Поряд з цим судом відзначається, що
надані апелянтом копії договору
купівлі-продажу № 19/04-13/2 та видаткової
накладної № РН-0000136 містять
розбіжності лише в кількості
посадкових одиниць насіння соняшника
(59 замість 255), однак вартість за
посадкову одиницю та загальна сума
поставки є ідентичними. Також видана
СТзОВ "Довіра" довіреність № 11 від
02.05.2013 р. на отримання товару містить
дані про 255 одиниць насіння соняшника,
що свідчить про обізнаність апелянта в
кількості товару. Викладене свідчить
або про технічну помилку в примірниках
апелянта, або про їх підроблення з
огляду на неподання оригіналів. Таким
чином апелянтом не спростовано факту
поставки насіння соняшника в кількості
255 посадкових одиниць.

Також судом не приймається до уваги
посилання апелянта на отримання товару
неуповноваженою особою, оскільки строк
довіреності № 11 від 02.05.2013 р. закінчився
12.05.2013 року, а поставка відбулась 23.05.2013
р. - поза межами дії довіреності. При
цьому судом зауважується, що
довіреність на отримання товару могла
бути передана позивачу під час її дії (в
період з 02.05.2013 р. по 12.05.2013 р.), а
відвантаження товару здійснено
пізніше (23.05.2013 р.), оскільки конкретні
строки відвантаження договором не
обумовлені. Окрім цього, апелянт жодним
чином не спростовує факту прийняття
товару згідно вищевказаних накладних.
Тобто, вчинивши конклюдентні дії з
прийняття товару в кількості та за
ціною, що вказані в накладних,
відповідач фактично схвалив дії своєї
довіреної особи (ОСОБА_6) поза межами
строку довіреності, що відповідає
положенням ст. 241 ЦК України та
підтверджує виконання правовідносин
між сторонами.

В силу п.1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу
України, за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

За змістом ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу
України, обов'язок продавця передати
товар покупцеві вважається виконаним у
момент: 1) вручення товару покупцеві,
якщо договором встановлений обов'язок
продавця доставити товар; 2) надання
товару в розпорядження покупця, якщо
товар має бути переданий покупцеві за
місцезнаходженням товару.

Згідно ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар за ціною, встановленою у
договорі купівлі-продажу, або, якщо
вона не встановлена у договорі і не
може бути визначена виходячи з його
умов, - за ціною, що визначається
відповідно до статті 632 цього Кодексу, а
також вчинити за свій рахунок дії, які
відповідно до договору, актів
цивільного законодавства або вимог, що
звичайно ставляться, необхідні для
здійснення платежу.

Приписами ч. 1, ч. 2 ст. 692 Цивільного
кодексу України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння заміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як свідчать матеріали справи, станом на
14.05.2014 року (день звернення з позовом до
суду) відповідач не розрахувався за
отриманий товар внаслідок чого сума
основного боргу склала 457 563,00 грн., яку
просить стягнути позивач з відповідача
згідно заяви про збільшення позовних
вимог № 365/1 від 26.05.2014 року.

Судом першої інстанції вірно
відмічено, що згідно ч. 4 ст. 22 ГПК
України, позивач вправі до прийняття
рішення по справі збільшити розмір
позовних вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу, в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог.

Пунктом 3.10 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" № 18
від 26 грудня 2011 року, визначено, що
передбачені частиною четвертою статті
22 ГПК права позивача збільшити або
зменшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову можуть бути
реалізовані до прийняття рішення судом
першої інстанції. Під збільшенням або
зменшенням розміру позовних вимог слід
розуміти відповідно збільшення або
зменшення кількісних показників за
тією ж самою вимогою, яку було заявлено
в позовній заяві. Згідно з частиною
третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує
позивач. Отже, у разі прийняття судом
зміни (в бік збільшення або зменшення)
кількісних показників, у яких
виражається позовна вимога, має місце
нова ціна позову, виходячи з якої й
вирішується спір, - з обов'язковим
зазначенням про це як у вступній, так і
в описовій частині рішення. При цьому
питання щодо повернення зайво
сплаченої суми судового збору у зв'язку
із зменшенням позовних вимог
вирішується господарським судом на
загальних підставах і в порядку,
визначеному законодавством.

Відповідачем доказів щодо повного
проведення розрахунків з позивачем
суду не надано.

Враховуючи вищенаведене суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку, що позовні вимоги позивача
про стягнення основного боргу з
відповідача в розмірі 457 563,00 грн.
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Поряд з цим, в заяві про збільшення
позовних вимог (а.с. 25-27), позивачем
нараховано до стягнення з відповідача
за прострочення сплати боргу 30 525,08 грн.
- пені за період з 01.07.2013 року по 31.12.2013
року, 12 410,61 грн. - 3% річних за період з
01.07.2013 року по 26.05.2014 року, 30 656,72 грн. -
збитки від інфляції за період з липня
2013 року по квітень 2014 року.

Пунктом 5.3 договору № 19/04-13/2 від 19.04.2013
року, позивач та відповідач узгодили,
що покупець за несвоєчасний або
неповний розрахунок за придбаний товар
(у тому числі у випадку неоплати або
несвоєчасної оплати грошових коштів, а
також у випадку прострочення передачі
векселя (майна, товарів, послуг, робіт)
сплачує пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла на
момент сплати пені, від неоплаченої
суми за кожний день прострочення до
моменту повної оплати.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

В силу п. 3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Частина 1 ст. 230 Господарського кодексу
України визначає, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України, пеня нараховується
протягом шести місяців від дня коли
зобов'язання мало бути виконане.

Згідно ч.1, ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного
кодексу України, якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Обмеження максимального розміру пені
за порушення грошових зобов'язань
встановлено Законом України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
відповідно до якого: платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін (ст. 1);
розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня (ст.3).

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до п. 3.1, абз. 3, 4 п. 3.2
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" № 14
від 17 грудня 2013 року, інфляційні
нарахування на суму боргу, сплата яких
передбачена частиною другою статті 625
ЦК України, не є штрафною санкцією, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення коштів
внаслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення в їх сплаті. Зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть
враховуватися рекомендації щодо
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ,
викладені в листі Верховного Суду
України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа
вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а
також в інформаційно-пошукових
системах "Законодавство" і "Ліга".

Згідно п. п. 4.1, 4.2 вказаної вище
постанови, сплата трьох процентів
річних від простроченої суми (якщо
інший їх розмір не встановлений
договором або законом), так само як й
інфляційні нарахування, не мають
характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові. Сторони договору
можуть зменшити або збільшити
передбачений законом розмір процентів
річних.

Зважаючи, що відповідач не здійснив
оплату товару у повному обсязі у
встановлений термін згідно п. 3.2
договору № 19/04-13/2 від 19.04.2013 року (до 01
липня 2013 року), то він відповідно з
вимогами цивільного та господарського
кодексів є боржником, що прострочив. За
таких обставин суд першої інстоанції
правомірно задоволив вимоги про
стягнення з нього на користь позивача
30525,08 грн. - пені, 12410,61 грн. - 3 % річних,
30656,72 грн. - інфляційних втрат.

Отже, з огляду на викладене вище,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
вважає, що рішення господарського суду
Вінницької області від 16.06.2014 року
відповідає матеріалам справи,
грунтується на чинному законодавстві і
підстав для його скасування немає.
Зазначені в апеляційній скарзі інші
доводи скаржника не обгрунтовані та не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому не можуть бути
підставою для скасування чи зміни
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,
суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Довіра"
від 25.06.2014 року залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду
Вінницької області від 16.06.2014 року у
справі № 902/635/14 залишити без змін.

3. Постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Тимошенко О.М.

Суддя
Бригинець Л.М.

Суддя
Коломис В.В.