ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

15 вересня 2014 р. Справа № 902/1203/14

за позовом: Ладижинського дитячого
будинку-інтернату

до: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 11 298,51 грн. збитків

Господарський суд Вінницької області у
складі

Головуючого судді Говор Н.Д.

Cекретар судового засідання Мовчан Г.М.

Представники

позивача : Нагачевська Н. П.
(довіреність № 0128 від 01.09.14р.)

відповідача : ОСОБА_1

Ладижинської об'єднаної
Державної фінансової інспекції:
Кравець (довіреність

№ 1 від 15.09.14р.) Ладуба А. Ю.
(довіреність № 2 від 15.09.14р.)

Інші: ОСОБА_4 - бувший директор
Ладижинського дитячого
будинку-інтернату

ВСТАНОВИВ :

Ладижинський дитячий будинок-інтернат
звернувся з позовом до Господарського
суду Вінницької області про стягнення
з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 11
298,51 грн. збитків.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
Ладижинською об'єднаною Державною
фінансовою інспекцією було проведено
ревізію Ладижинського дитячого
будинку-інтернату, результатом якої
став акт ревізії № 04-15/103 від 27.09.2013 року,
яким встановлено ряд порушень
фінансової дисципліни, зокрема
виявлено понесення позивачем витрат на
пальне в зв'язку із доставкою товару
від відповідача до позивача, в той час,
як договорами № 6 від 06.01.2011р., № 39 від
09.02.2011р., № 56 від 05.03.2011р., № 207 від
21.12.2011р., № 6 від 12.01.2012р., № 33 від 01.03.2012р.,
№ 140 від 20.12.2012р. передбачено, що
передача товару здійснюється на складі
замовника.

Відповідач у відзиві на позов № СО-63-241
від 23.06.2014р. проти позову заперечив з
тих підстав, що відповідно до частини
другої статті 22 ЦК України збитками
визнаються витрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Зі змісту статей 614, 623 ЦК України та
статті 226 ГК України вбачається, що для
застосування такої міри
цивільно-правової відповідальності, як
відшкодування збитків, необхідною є
наявність всіх чотирьох умов
відповідальності, а саме:

- протиправна поведінка боржника,
яка проявляється у невиконанні або
неналежному виконанні ним
зобов'язання;

- наявність збитків;

- причинний зв'язок між
протиправною поведінкою та завданими
збитками, що означає, що збитки мають
бути наслідком саме даного порушення
боржником зобов'язання, а не якихось
інших обставин, зокрема дій самого
кредитора або третіх осіб;

- вина боржника (оглядовий лист
ВГСУ від 14.01.2014р. №01-06/20/2014).

Зазначає, що необхідною підставою для
настання цивільно-правової
відповідальності за заподіяння шкоди
(збитків) є наявність складу
правопорушення, що складається, як уже
зазначалося вище, з протиправної
поведінки (дії чи бездіяльності) особи;
настання шкідливого результату такої
поведінки (шкоди); причинного зв'язку
між протиправною поведінкою і шкодою;
вини особи, яка заподіяла шкоду.
Відсутність хоча б одного з цих
елементів складу правопорушення
виключає відповідальність особи за
завдану майнову шкоду.

Вказує, що між сторонами протягом 2011-2013
років мали місце договірні відносини
поставки, про що свідчать договори про
закупівлю товарів за державні кошти.

Зокрема, пунктом 5.1 названих договорів
встановлено триденний строк поставки,
а відповідно до п. 5.2 договорів місцем
поставки визначався склад позивача.
Окрім того, відповідно до п. 6.1
договорів учасник (постачальник)
зобов'язаний забезпечити поставку
товарів у строки, встановлені
договором.

Сторони договору в усній формі з
ініціативи позивача погодили, що
останній забиратиме товар у
відповідача, і самостійно доставлятиме
до себе на склад, про що свідчать
письмові пояснення відповідних
працівників, що додані до відзиву.
Тобто, позивач з власної ініціативи, не
даючи можливості виконати відповідачу
у триденний термін зобов'язання з
поставки, забирав продукцію на
власному транспорті і доставляв до
себе на склад.

Даний факт також стверджується
системністю та тривалістю відносин
поставки між сторонами, в ході яких
протягом трьох років у відповідача не
виникало жодної претензії чи питань
відносно поставки продукції.

Таким чином, виключається такий
елемент складу цивільного
правопорушення, як протиправність дій
(порушення зобов'язань щодо доставки
продукції), оскільки позивач навіть не
надав можливості виконати дане
зобов'язання, оскільки самостійно
приїздив і забирав на власному
транспорті продукцію.

В даному випадку позивачем не наведено
обставин та не доведено належними та
допустимими доказами, що мала місце
протиправна поведінка відповідача у
вигляді порушення договірного
зобов'язання, яка спричинила шкідливий
результат для позивача, а відтак не
може вважатися доведеним причинний
зв'язок між заподіяною шкодою та
поведінкою особи.

Тому вважає, що у викладених в позові
обставинах відсутній склад
цивільно-правової відповідальності за
заподіяння шкоди, а відтак - і склад
збитків, що не дає правових підстав для
задоволення позову.

Викликаний у судове засідання ухвалою
суду від 02.09.2014р. в порядку ст. 30 ГПК
України представник Ладижинської
об'єднаної Державної фінансової
інспекції пояснив, що позовні вимоги
вважає правомірними, такими, що
ґрунтуються на порушенні відповідачем
договірних зобов'язань з доставки
товару до покупця за рахунок продавця.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
подані сторонами докази, заслухавши
представників сторін, суд встановив
наступне.

09.02.2011р. Ладижинський дитячий
будинок-інтернат (Замовник) та Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 (Учасник)
уклали договір про закупівлю товарів
за державні кошти.

За вказаним договором Учасник
зобов'язується у 2011р. поставити
Замовникові товари, зазначені в
накладних, а Замовник прийняти та
оплатити такі товари.

Відповідно до п. 1.2. Договору
найменування (номенклатура,
асортимент) товару продукція рибна.

Відповідно до п. 5.1. Договору строк
(термін) поставки на протязі 3-х
календарних днів (передача товарів
здійснюється за адресою: м. Ладижин,
вул. Троянда, 1).

Відповідно до п. 5.2. Договору передача
товару здійснюється на складі
Замовника: центральний склад
будинку-інтернату.

Відповідно до п. 6.1. Договору Учасник
зобов'язаний забезпечити поставку
товарів у строки, встановлені
договором.

Аналогічні умови також були
передбачені у договорах про закупівлю
товарів за державні кошти № 6 від
06.01.2011р., № 56 від 05.03.2011р., № 207 від
21.12.2011р., № 6 від 12.01.2012р., № 33 від 01.03.2012р.,
№ 140 від 20.12.2012р.

В період з 01.09.2011 року по 01.06.2013 року
Замовник власним транспортом
отримував товар на складі ФОП ОСОБА_1

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно п. 5.3.2.1 Плану
контрольно-ревізійної роботи на ІІ
квартал 2013 року Ладижинською
об'єднаною державною фінансовою
інспекцією було проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
Інтернату за період з 01.09.2011 року по
01.06.2013 року, якою виявлено ряд істотних
порушень чинного законодавства,
викладених в акті за № 04-15/103 від 27.09.2013
року. Зокрема ревізією встановлено, що
в порушення вимог ст.ст. 629, 662, 664 ЦК
України, ч. 1 ст. 3, п. 8 ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", пп. 2.14-2.15
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88, та п. 1 Порядку
складання, розгляду, затвердження та
основних вимог до виконання кошторисів
бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28.02.2002 року № 228, за період з 01.09.2011
року по 01.06.2013 року Інтернатом зайво
списано пальне на доставку продуктів
харчування (риби свіжомороженої та
рибних продуктів) від ФОП ОСОБА_1 на
склад Інтернату на суму 11 298,51 грн.

Судом встановлено, що постановою
заступника начальника СВ
Тульчинського РВ УМВС України у
Вінницькій області майора міліції
Гаврилюка В. М. від 28.12.2013р. кримінальне
провадження, внесене до Єдиного
реєстру досудових розслідувань за №
0000911, від 13.11.2013р., закрито у зв'язку
із відсутністю в даному діянні складу
кримінального правопорушення
передбаченого ст. 191 КК України та
будь-якого іншого кримінального
правопорушення передбаченого
кримінальним кодексом України.

Позивач стверджує, що йому завдано
збитків на суму 11298,51 грн., а тому
просить стягнути вказану суму з
відповідача на підставі ст. 224
Господарського Кодексу України .

Таким чином предметом позову в даній
справі є стягнення з відповідача на
користь позивача збитків, завданих
порушенням господарського
зобов'язання.

Підставами позову відповідач зазначив
обставини, відповідно до яких за період
з 01.09.2011 року по 01.06.2013 року Інтернатом
зайво списано пальне на доставку
продуктів харчування (риби
свіжомороженої та рибних продуктів)
від ФОП ОСОБА_1 на склад Інтернату на
суму 11 298,51 грн., що було встановлено
актом ревізії № 04-15/103 від 27.09.2013 року
при перевірці позивача, чим спричинено
йому збитки.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема є
договори та інші правочини; завдання
майнової (матеріальної) та моральної
шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Згідно п.1 ч.2 ст.1, ч.2 ст. 509 ЦК України,
абз.3 ч.2 ст. 174 ГК України, укладення між
сторонами договору є однією з підстав
виникнення зобов'язання.

Статтею 626 ЦК України визначено, що
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну, припинення
цивільних прав та обов'язків.

Характер зобов'язань, що виникли між
сторонами свідчить про те, що між
сторонами виникли правовідносини, які
регулюються главою 54 ЦК України
(купівля-продаж).

Згідно ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 532 ЦК України Місце
виконання зобов'язання встановлюється
у договорі.

Якщо місце виконання зобов'язання не
встановлено у договорі, виконання
провадиться:

1) за зобов'язанням про передання
нерухомого майна - за
місцезнаходженням цього майна;

2) за зобов'язанням про передання товару
(майна), що виникає на підставі договору
перевезення, - за місцем здавання
товару (майна) перевізникові;

3) за зобов'язанням про передання товару
(майна), що виникає на підставі інших
правочинів, - за місцем виготовлення
або зберігання товару (майна), якщо це
місце було відоме кредиторові на
момент виникнення зобов'язання;

4) за грошовим зобов'язанням - за місцем
проживання кредитора, а якщо
кредитором є юридична особа, - за її
місцезнаходженням на момент
виникнення зобов'язання. Якщо кредитор
на момент виконання зобов'язання
змінив місце проживання
(місцезнаходження) і сповістив про це
боржника, зобов'язання виконується за
новим місцем проживання
(місцезнаходженням) кредитора з
віднесенням на кредитора всіх витрат,
пов'язаних із зміною місця виконання;

5) за іншим зобов'язанням - за місцем
проживання (місцезнаходженням)
боржника.

Положеннями ст.ст. 6, 627 ЦК України
визначено, що сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Обов'язок відшкодування збитків є
загальною формою цивільно-правової
відповідальності, яка настає для
боржника внаслідок порушення ним
зобов'язання.

Відшкодування збитків може бути
покладено на відповідача лише при
наявності передбачених законом умов,
сукупність яких створює склад
правопорушення, яке є підставою для
цивільної відповідальності відповідно
до ст. 22 ЦК України та ст. 224 ГК України.

Обов'язковими умовами покладення
відповідальності на винну сторону є
наявність збитків, протиправність дій
цієї особи, причинного зв'язку між
діями особи та збитками, які складають
об'єктивну сторону правопорушення, та
вини особи, внаслідок дій якої
спричинено збитки.

Відповідно до ст.225 ГК України та ст.22 ЦК
України, до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються, зокрема:
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства; додаткові
витрати (вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною, доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушено (упущена вигода).

Обов'язковою умовою покладення
відповідальності має бути
безпосередній причинний зв'язок між
неправомірними діями і збитками.
Збитки є наслідком, а невиконання
зобов'язань причиною. Підставою для
відшкодування понесених збитків є
спричинення їх внаслідок неналежного
виконання зобов'язання за договором,
тобто наявності прямого
причинного-наслідкового зв'язку між
неправомірними діями однієї сторони та
зменшення майнових прав іншої.

Відсутність хоча б одного з елементів
складу правопорушення, звільняє
боржника від відповідальності за
невиконання або неналежне виконання
зобов'язань (виключає його
відповідальність).

Позивачу слід довести, що протиправні
дії чи бездіяльність відповідача є
причиною, а збитки, які виникли у
потерпілої особи -наслідком такої
протиправної поведінки.

Досліджуючи питання наявності збитків
у позивача, суд не встановив обставин,
достатніх для покладання
відповідальності на відповідача.

Предметом доказування в даній справі,
враховуючи зміст позовних вимог, є
встановлення наявності або
відсутності факту порушення
відповідачем договірних зобов'язань.

Проаналізувавши умови договорів № 6
від 06.01.2011р., № 39 від 09.02.2011р., № 56 від
05.03.2011р., № 207 від 21.12.2011р., № 6 від 12.01.2012р.,
№ 33 від 01.03.2012р., № 140 від 20.12.2012р., суд
встановив, що у них відсутні умови про
зобов'язання продавця доставити за
свій рахунок товар до покупця.
Внаслідок цього у договорах відсутні
будь-які умови, які регламентують
порядок доставки, її терміни (графік
завозу), ціну з урахуванням
перевезення, відповідальність за
відмову від вчинення дій по доставці
товару до покупця.

Також із матеріалів справи вбачається,
що позивач на протязі дії договорів
жодного разу не звертався до
відповідача з вимогою доставити йому
придбаний товар, відсутні також
будь-які документальні докази про
наявність претензій з приводу
невиконання відповідачем договорів у
цій частині.

Суд також бере до уваги встановлені у
постанові заступника начальника СВ
Тульчинського РВ УМВС України у
Вінницькій області майора міліції
Гаврилюка В. М. про закриття
кримінального провадження від 28.12.2013р.
обставини про визнання працівниками
позивача факту допущення ними помилки
при укладанні договорів з відповідачем
щодо умов про місце передачі товару.

Отже при укладанні договорів обидві
сторони спрямовували їх на настання
реальних наслідків у вигляді виконання
зобов"язань по доставці товару
позивачем.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

За змістом ст. 33 ГПК України, обов'язок
доказування та подання доказів
розподіляється між сторонами, виходячи
з того, хто посилається на юридичні
факти, які обґрунтовують його вимоги і
заперечення.

Проаналізувавши подані позивачем
докази суд дійшов висновку , що Акт
ревізії Ладижинської об'єднаної
державної фінансової інспекції № 04-15/103
від 27.09.2013 р. не є належним і допустимим
доказом порушення відповідачем
зобов'язань за договором і завдання
позивачеві збитків.

Будь-яких інших доказів, які
стверджували б наявність у позивача
збитків у сумі 11298,51 грн., неналежного
виконання відповідачем договірних
зобов'язань сторони суду не надали.

На підставі викладеного суд дійшов
висновку про відмову у позові .

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 43, 49, 69, 82-85, 115
Господарського процесуального кодексу
України

ВИРІШИВ :

В позові відмовити.

Повне рішення складено 22 вересня 2014 р.

Суддя Говор Н.Д.

віддрук. прим.:

1 - до справи