КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2014 р. Справа№ 910/6226/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Лобаня О.І.

при секретарі судового засідання
Марчуку О.Л.,

за участю представників сторін, згідно
протоколу судового засідання від 27.08.2014
року

розглянувши матеріали апеляційної
скарги комунального підприємства
"Житлосервіс "Куренівка" Оболонського
району у місті Києві

на рішення господарського суду міста
Києва від 18.06.2014 року

у справі №910/6226/14 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом комунального підприємства
"Житлосервіс "Куренівка" Оболонського
району у місті Києві

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

третя особа без самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
ОСОБА_3

про стягнення 5 104,02 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 18.06.2014 року у справі №910/6226/14 в
позові відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням,
позивач подав до Київського
апеляційного господарського суду
скаргу, в якій просить скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 18.06.2014 року у справі №910/6226/14
повністю та прийняти нове рішення, яким
стягнути з відповідача на користь
позивача 5 104,02 грн.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 17.07.2014 року у
справі №910/6226/14 апеляційну скаргу КП
"Житлосервіс "Куренівка" Оболонського
району у місті Києві прийнято до
провадження та призначено розгляд
справи за участю уповноважених
представників сторін.

Представник позивача у судовому
засіданні 27.08.2014 року надав пояснення,
якими підтримав доводи викладені в
апеляційній скарзі та просив скаргу
задовольнити. Представник відповідача
та третьої особи у судовому засіданні
27.08.2014 року надав пояснення, якими
заперечив проти доводів викладених в
апеляційній скарзі та просив скаргу
залишити без задоволення.

Перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, 01.12.2011 року між КП
"Житлосервіс "Куренівка" Оболонського
району у м. Києві (далі - виконавець) та
ФОП ОСОБА_2 (далі - споживач) було
укладено договір №29 про надання послуг
з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій (далі -
договір), предметом якого є
забезпечення виконавцем надання
послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій (далі -
послуги) у житловому будинку АДРЕСА_1, а
споживачем - забезпечення своєчасної
оплати таких послуг за встановленим
тарифом у строк та на умовах, що
передбачені цим договором.

Згідно з п.3 договору розмір щомісячної
плати за надані послуги на дату
укладення договору становить 127,11 грн. з
ПДВ, згідно додатку, що є невід'ємною
частиною цього договору.

Пунктами 4, 5 договору встановлено, що
розрахунковим періодом є календарний
місяць, а оплата проводиться щомісячно
до 10 числа наступного за звітним
місяцем згідно виставлених рахунків.

Відповідно до п.п. 7, 8 договору
встановлено, що виконавцем щомісячно
надаються акти наданих послуг, які
повинні підписуватись споживачем не
пізніше 3-х календарних днів після їх
одержання. У випадку, якщо споживач
протягом 3-х календарних днів не
повернув виконавцю підписаний зі свого
боку акт наданих послуг та не надав
письмового обґрунтування зауважень до
наданих послуг, такий акт підписаний
тільки виконавцем вважається дійсним
та підлягає оплаті.

Договір набирає чинності з 01.12 2011 року і
діє до 31.12.2012 року включно (п. 21
договору).

Як слідує із матеріалів справи,
позивачем заявлено вимоги про
стягнення заборгованості, яка як
вбачається з розрахунку наданого
позивачем з урахуванням здійснених
відповідачем оплат (платіжні доручення
№1 від 13.04.2012 року на суму 254,20 грн., №2
від 03.05.2012 на суму 127,10 грн., №5 від 06.03.2012
на суму 127,10 грн., №2 від 24.01.2012 на суму
127,10 грн.) виникла за послуги надані з
травня 2012 по лютий 2014 року.

При цьому, 01.05.2011 року між ОСОБА_3 (далі -
орендодавець, третя особа) та ФОП
ОСОБА_2 (далі - орендар, відповідач) було
укладено договір оренди нежитлового
приміщення, відповідно до умов якого
орендодавець передає, а орендар
приймає у користування магазин, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 98,1 кв.м.

Нежитлове приміщення площею 98,1 кв.м. в
АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на підставі
договору купівлі-продажу від 06.01.1999
року, що зареєстрований Київським
міським бюро технічної інвентаризації
18.01.1999 року за № 1557-П.

Відповідно до розділу 4 договору оренди
від 01.05.2011 року орендар самостійно
укладає договори на користування
телефоном, на забезпечення приміщення
електроенергією, водою, опаленням і
т.д., на санітарне обслуговування та
прибирання прилеглої території, на
охорону приміщення та здійснює
розрахунки за вказані послуги з
підприємствами та організаціями.

Згідно з розділом 6 договору оренди
останній вступає в силу з моменту його
підписання та діє протягом 11 місяців.
Після закінчення строку дії договору
приміщення повертається орендодавцю в
стані, придатному для його подальшої
експлуатації.

01.04.2012 року за актом прийому-передачі
нежитлового приміщення орендар
передав, а орендодавець прийняв з
орендного користування нежитлове
приміщення по АДРЕСА_1.

Отже, як слідує із наведеного, з 01.04.2012
року відповідач втратив статус
орендаря приміщення в АДРЕСА_1, про що
неодноразово повідомляв позивача
листами від 03.05.2012 року, від 02.07.2013 року
та від 10.07.2013 року, а отже і статус
споживача житлово-комунальних послуг.

Разом з тим, як вірно встановлено судом
першої інстанції, відхиляються доводи
скаржника щодо автоматичної
пролонгації дії договору №29 про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій на
наступні періоди, виходячи з
наступного.

Відповідно до п. 21 договору №29 від
01.12.2011 року сторонами передбачено, що у
разі коли за місяць до закінчення дії
цього договору однією із сторін не
заявлено у письмовій формі про
розірвання договору або необхідність
його перегляду, цей договір вважається
щороку продовженим.

Згідно з п. 22 договору він може бути
розірваний достроково у разі
невиконання його сторонами умов цього
договору.

Статтями 20, 21 "Про житлово-комунальні
послуги" визначено обов'язки споживача
та виконавця житлово-комунальних
послуг, і в розумінні положень Закону
позивач є виконавцем
житлово-комунальних послуг, а
відповідач є їх споживачем. Так, згідно
з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону, споживач
зобов'язаний укласти договір на
надання житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору.

Форма та зміст (умови) типового
договору затверджені постановою
Кабінету Міністрів України від 20.05.2009
року №529 "Про затвердження Типового
договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій"

Відповідно до п. 21 Типового договору
про надання послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій договір може бути розірваний
достроково у разі переходу права
власності (користування) на квартиру
(житлове приміщення у гуртожитку),
нежитлове приміщення у житловому
будинку (гуртожитку) до іншої особи.

Відповідно ст. 630 Цивільного кдексу
України договором може бути
встановлено, що його окремі умови
визначаються відповідно до типових
умов договорів певного виду,
оприлюднених у встановленому порядку.
Якщо у договорі не міститься посилання
на типові умови, такі типові умови
можуть застосовуватись як звичай
ділового обороту.

Згідно з п. 38 листа Вищого
господарського суду України від 07.04.2008
року №01-8/211 "Про деякі питання практики
застосування норм Цивільного та
Господарського кодексів України"
зазначено, що згідно з абз. 4 ч. 4 ст. 179
Господарського кодексу України
сторони не можуть відступати від
змісту типового договору, але мають
право конкретизувати його умови. При
цьому слід враховувати, що укладення
договору спрямоване на набуття, зміну
або припинення прав та обов'язків. Тому
викладення умов договору у спосіб,
відмінний від застосованого у типовому
договорі (приміром, викладення умов
договору іншими словами), не є
відступом від змісту типового
договору. Під таким відступом слід
розуміти включення сторонами до
господарського договору умов, які
створюють регулювання, що за змістом
прав і обов'язків сторін суперечить
відповідному регулюванню,
передбаченому типовим договором.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 630
Цивільного кодексу України, якщо в
договорі не міститься посилання на
типові умови, то такі типові умови
можуть застосовуватись як звичай
ділового обороту в разі їх
відповідності вимогам ст. 7 Цивільного
кодексу України. Оскільки типові умови
розробляються, як правило, на підставі
узагальненої практики ділового
обороту у певній сфері договірних
відносин, то можливість їх
застосування не обмежується випадками,
коли про це прямо зазначено в договорі.
Такі типові умови можуть
застосовуватись як звичаї ділового
обороту, зокрема з метою усунення
прогалин, які виникають в процесі
правового регулювання взаємовідносин
сторін, для тлумачення договору тощо,
але за умови їх відповідності
положенням ст. 7 Цивільного кодексу
України.

Таким чином, враховуючи викладене,
місцевий господарський суд дійшов
вірно висновку щодо розірвання
договору №29 про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій у зв'язку із
втратою відповідачем з 01.04.2012 року
права користування нежитловим
приміщенням (магазин) в АДРЕСА_1 та
поверненням вказаного приміщення за
актом його власнику ОСОБА_3

Отже, із наведеного слідує про
відсутність підстав стягнення з
відповідача на користь позивача
вартості житлово-комунальних послуг.

Крім того, як вірно встановлено судом
першої інстанції, позивачем не було
надано доказів направлення
відповідачу рахунків на оплату та
актів наданих за договором №29 від
01.12.2011 року послуг, що передбачено п. 5, 7
вказаного договору.

Також, позивачем не надано суду доказів
надання саме відповідачу послуг за
договором №29 від 01.12.2011 року в період з
01.04.2012 року по 28.02.2014 року на суму 4 945,57
грн.

Тобто, заявлені позовні вимоги в
частині стягнення 4 945,57 грн. основної
заборгованості не підлягають
задоволенню через їх недоведеність та
необґрунтованість, як вірно
встановлено місцевим господарським
судом.

Одночасно, оскільки заявлені позивачем
вимоги про стягнення з відповідача 39,25
грн. втрат від інфляції та 119,20 грн. 3%
річних втрат є похідними, які пов'язані
з наявністю прострочення грошового
зобов'язання у відповідача, яка, в свою
чергу, судом спростована, то відсутні
підстави для задоволення вказаних
вимог.

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Доводи скаржника зводяться до намагань
надати їм перевагу над встановленими
судом першої інстанції обставинами, та
переоцінити ці обставини, що не впливає
на результат розгляду справи.

Таким чином, судовою колегією
встановлено відсутність належних
доказів щодо обставин, передбачених ст.
104 Господарського процесуального
кодексу України, які підтверджували б
наявність підстав для задоволення
апеляційної скарги.

Отже, враховуючи наведене, колегія
суддів апеляційного господарського
суду дійшла висновку про те, що рішення
господарського суду міста Києва від
18.06.2014 року у справі №910/6226/14 відповідає
обставинам справи, є законним та
обгрунтованим, а тому не підлягає
скасуванню. У зв'язку з цим апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу комунального
підприємства "Житлосервіс "Куренівка"
Оболонського району у місті Києві на
рішення господарського суду міста
Києва від 18.06.2014 року у справі №910/6226/14
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 18.06.2014 року у справі
№910/6226/14 залишити без змін.

3. Справу №910/6226/14 повернути до
господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного
господарського суду набирає законної
сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України у порядку,
передбаченому ст. 109 Господарського
процесуального кодексу України.

Головуючий суддя
Р.В. Федорчук

Судді
А.Г. Майданевич

О.І. Лобань