ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року Справа № 915/480/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого судді суддівДобролюбової
Т.В., Гоголь Т.Г., Швеця В.О.
(доповідач)розглянувши касаційну
скаргу Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4на постановуОдеського
апеляційного господарського суду від
17.07.14у справі№ 915/480/14 Господарського
суду Миколаївської області за
позовомФізичної особи-підприємця
ОСОБА_4доДержавного підприємства
"Миколаївське лісове господарство"за
участюПрокурора міста
Миколаєвапростягнення 58 739,19 грн.

Згідно з Розпорядженням Вищого
господарського суду України № 03-05/1830
від 17 вересня 2014 року для
розгляду касаційної скарги у цій
справі сформовано колегію суддів у
складі: Добролюбової Т.В. (головуючого),
Гоголь Т.Г., Швеця В.О.

У судовому засіданні 18.09.14 у справі було
оголошено перерву до 25.09.14. до 12 год. 40
хв.

за участю представників сторін від:

позивача: ОСОБА_5 (дов. від 12.05.14),

відповідача: з'явилися, належно
повідомлені про час та місце розгляду
касаційної скарги,

прокуратури: Гудименко Ю.В. (посв. № 014715)

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
звернувся з позовом до Державного
підприємства "Миколаївське лісове
господарство" про зобов'язання
повернути 58 739,19 грн.
безпідставно набутих грошових коштів.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
вказана сума була сплачена позивачем у
2008 році за вилучення у відповідача
земельної ділянки площею 0,47 га. Позивач
вказував на те, що станом на 24.10.13 йому
стало відомо, що відведення земельної
ділянки не відбудеться, а тому, на думку
позивача, відповідач безпідставно
користується вказаними грошовими
коштами і зобов'язаний їх повернути.
При цьому позивач посилався на приписи
статті 1212 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду
Миколаївської області від 10.06.14,
ухваленим суддею Бездоля Д.О., позов
задоволено. Вмотивовуючи рішення,
місцевий господарський суд виходив з
того, що оскільки позивач не отримав в
оренду спірну земельну ділянку,
відповідно ця земельна ділянка не була
вилучена у відповідача, а відтак
підстава, по якій були сплачені грошові
кошти, відпала. При цьому суд керувався
приписами статей 530, 1212 Цивільного
кодексу України.

Одеський апеляційний господарський
суд, колегією суддів у складі: Величко
Т.А. - головуючий, Бойко Л.І., Гладишева
Т.Я., постановою від 17.07.14 перевірене
рішення місцевого господарського суду
скасував, прийняв нове рішення, яким у
позові відмовив. Вмотивовуючи
оскаржувану постанову, апеляційний суд
дійшов висновку про те, що відповідач
набув майно за існування достатніх
правових підстав, у спосіб, що не
суперечить цивільному законодавству, з
метою можливого відведення земельної
ділянки площею 0,47 га під будівництво
центру сімейного дозвілля. Водночас
апеляційним судом були враховані
обставини щодо чинності як рішення
Миколаївської міської ради, яким
позивачу надано дозвіл на виготовлення
проекту відведення цієї земельної
ділянки, так і висновків
Миколаївського обласного управління
лісового та мисливського господарства
та Державного підприємства
"Миколаївське лісове господарство",
яким відповідачу також погоджено
відведення земельної ділянки
державного лісового фонду. При цьому
апеляційний суд керувався приписами
статей 11, 1212 Цивільного кодексу
України, статей 156, 157 Земельного
кодексу України.

Не погоджуючись з прийнятою у справі
постановою, Фізична особа-підприємець
ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою
до Вищого господарського суду України,
в якій просить постанову апеляційного
суду скасувати, а рішення суду першої
інстанції залишити в силі.
Обґрунтовуючи доводи касаційної
скарги, скаржник зазначає про
неврахування апеляційним судом того,
що спірні кошти були отримані
відповідачем за вилучення земельної
ділянки, яке в подальшому через зміни в
законодавстві не відбулося. З огляду на
що, на думку скаржника, підстава для
утримання коштів за вилучення
земельної ділянки відпала. Наголошує
скаржник і на тому, що комісії по
визначенню розміру збитків відповідно
до вимог законодавства не
створювались, актів не складалось та не
затверджувалось. При цьому посилається
на порушення апеляційним судом
приписів статті 1212 Цивільного кодексу
України, статті 156, 157 Земельного
кодексу України.

На адресу Вищого господарського суду
України від прокурора міста Миколаєва
та Державного підприємства
"Миколаївське лісове господарство"
надійшли відзиви на касаційну скаргу, в
яких прокурор та позивач вказали про
законність та обґрунтованість
оскаржуваної постанови, у зв'язку з чим
просять залишити її без змін, а
касаційну скаргу відповідача - без
задоволення.

Вищий господарський суд України,
заслухавши доповідь судді Швеця В.О.,
пояснення прокурора та представника
позивача, переглянувши матеріали
справи і доводи касаційної скарги,
перевіривши правильність застосування
господарськими судами приписів
чинного законодавства, відзначає
наступне.

Судами попередніх інстанцій
установлено та підтверджується
матеріалами справи, що рішенням
Миколаївської міськради від 29.11.07 № 18/24
позивачу було: погоджено місце
розташування центру сімейного
дозвілля по вул. Північний ріг пров.
Туристів у мкр. Варварівка на земельній
ділянці орієнтовною площею 0,47 га, за
рахунок земель відповідача; дозволено
виконання проектно-вишукувальних
робіт строком на 1 рік на даній
земельній ділянці; зарезервовано
вказану земельну ділянку строком на 1
рік, на термін проведення
проектно-вишукувальних робіт. Також
судами установлено, що 08.02.08 відповідач
надав позивачу висновок № 157, в якому
погодив відведення позивачу земельної
ділянки площею 0,47 га у тому числі за
умови відшкодування останнім збитків у
вигляді недоотриманого доходу згідно з
доданими розрахунками в сумі 58 739,19 грн.
Платіжними дорученнями від 12.02.08 № 01 та
від 13.02.08 № 02 вказані кошти були
сплачені позивачем на рахунок
відповідача та включені до складу
Реєстру надходження до відповідача
коштів недоотриманого доходу від
вилучення земельних ділянок, по яким
надано дозвіл Миколаївського
обласного управління лісового та
мисливського господарства. Рішенням
Миколаївської міськради від 19.09.08 № 27/84
позивачу було надано дозвіл на
складання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
орієнтовною площею 4700 кв.м., за рахунок
земель відповідача, з метою її передачі
в оренду на 1 рік для будівництва центру
сімейного дозвілля по вул. Північний
ріг вул. Туристів у мкр.
Варварівка. Установлено судами і те, що
у процесі складання вказаного проекту
землеустрою позивач отримав висновок
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Миколаївській області від 30.07.09 №
01-04/4929-05 про відмову в погодженні
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки на підставі
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 10.04.08 від 610-р "Деякі питання
розпорядження земельними лісовими
ділянками". Вказана відмова в
погодженні проекту землеустрою була
оскаржена позивачем у судовому
порядку, за результатами якого
постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 10.11.11,
залишеною без змін ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
24.10.13 у позові відмовлено. На вимогу
позивача від 27.01.2014 № 01 відповідач
спірні кошти не повернув, що і стало
підставою для звернення із позовом до
суду. Як убачається з матеріалів
справи, предметом судового розгляду є
вимога Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 про зобов'язання Державне
підприємство "Миколаївське лісове
господарство" повернути 58 739,19 грн.
грошових кошів. Підставою позову, з
посиланням на приписи статті 1212
Цивільного кодексу України, визначено
порушення відповідачем зобов'язання з
повернення грошових коштів, підстава
набуття яких відпала. Відповідно до
приписів статті 1212 Цивільного кодексу
України особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала. Положення цієї глави
застосовується незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб
чи наслідком події. Положення цієї
глави застосовується також до вимог
про: повернення виконаного за
недійсним правочином; витребування
майна власником із чужого незаконного
володіння; повернення виконаного
однією із сторін у зобов'язанні;
відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.
Вищезазначене дає підстави для
висновку, що цей вид позадоговірних
зобов'язань породжують такі юридичні
факти як: набуття особою майна або його
збереження за рахунок іншої особи та
відсутність для цього правових підстав
або якщо такі відпали. Оскільки, як
установлено судом першої інстанції,
позивачем не було отримано в оренду
земельну ділянку через зміни в
законодавстві, а відтак земельна
ділянка у відповідача не вилучалась, а
отже підстава, на якій були сплачені
спірні грошові кошти відповідачу,
відпала. Виходячи з того, що місцевим
судом установлений факт порушення
відповідачем зобов'язань з повернення
спірних грошових коштів, висновок суду
про задоволення позову визнається
правомірним. Проте, скасовуючи рішення
у справі, суд апеляційної інстанції
наведеного не врахував, що призвело до
безпідставного скасування законного
рішення у справі. Відтак доводи,
викладені в касаційній скарзі знайшли
своє підтвердження, тому постанова
суду апеляційної інстанції підлягає
скасуванню із залишенням в силі
рішення у справі. Судові витрати за
розгляд касаційної скарги відносяться
на скаржника.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 17.07.14 у справі
№ 915/480/14 Господарського суду
Миколаївської області скасувати.

Рішення Господарського суду
Миколаївської області від 10.06.14
залишити в силі.

Головуючий суддя:
Т. Добролюбова

Судді:
Т. Гоголь

В. Швець