РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2014 р.
Справа № 903/416/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючої судді
Олексюк Г.Є.

суддів
Маціщук А.В.

суддів
Гудак А.В.

при секретарі судового засідання
Юрчук Ю.М.

розглянувши апеляційну скаргу
відповідача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення
господарського суду Волинської
області від 02.07.14 р.

у справі № 903/416/14 (суддя Якушева Інна
Олександрівна )

позивач Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
"Приватбанк"

відповідач Фізична особа-підприємець
ОСОБА_2

про стягнення 50 600,85 грн.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не поступало, заяв про
відвід суддів не надходило.

Розпорядженням Голови Рівненського
апеляційного господарського суду від 16
вересня 2014 року у справі №903/416/14 у
зв'язку із зайнятістю судді Гулової А.Г.
у розгляді інших справ та відповідно до
затверджених складів колегій, внесено
зміни до складу колегії суддів, окрім
заміни головуючого судді та визначено
колегію суддів у складі: головуючий
суддя Олексюк Г.Є., суддя Маціщук А.В. ,
суддя Гудак А.В..

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Волинської області від 02 липня 2014 року
у справі № 903/416/14 (суддя Якушева
І.О.)позов Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"Приватбанк" до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 про стягнення 50 600,85
грн. задоволено повністю.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 на користь публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" 39500 грн.
заборгованості за кредитом, 11100 грн. 85
коп. заборгованості за відсотками за
користування кредитом, 1550 грн. 94 коп.
витрат, пов'язаних з оплатою судового
збору.

Задовольняючи позов та застосовуючи
положення ст. ст.193, 232 Господарського
кодексу України, ст. ст.212, 526, 599, 610, 611, 612,
634, 639, 651, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу
України, місцевий господарський суд
вказав, що враховуючи невиконання
відповідачем договірних зобов'язань,
вимога позивача про стягнення з
відповідача 39 500 грн. заборгованості за
кредитом, 11 100,85 грн. заборгованості за
процентами за користування кредитом
підлягає до задоволення. (відповідно до
заяви про зменшення позовних вимог).

При цьому суд дійшов висновку, що
позивач мав право відповідно до
п.3.18.4.10.Умов і правил надання
банківських послуг зарахувати
перераховані відповідачем кошти
спочатку в рахунок погашення пені,
потім комісії, потім відсотків за
користування кредитом, а тому не
вбачав підстав для відмови в позові про
стягнення 10000 грн. заборгованості за
кредитом.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2
звернувся з апеляційною скаргою, в
якій вказує, що не погоджується із
рішенням суду першої інстанції в
частині стягнення заборгованості за
кредитом в сумі 10 000 грн. і вважає його
неправомірним та таким, що не
відповідає чинному законодавству
України.

Зазначає, що під час винесення рішення
по справі мало місце недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд визнав встановленими.

Апелянт звертає увагу, що у відповідь
на претензію позивача 14.04.2014р. сплатив
частину заборгованості у розмірі 10000
грн. При цьому ,в призначенні платежу
жодного слова про погашення пені та
комісії не було зазначено. Водночас ПАТ
КБ "Приватбанк" самовільно списав з
рахунку кошти ,з яких : 4239,62 грн.
спрямував на погашення пені, 3199,50 грн. -
на погашення комісії, 2560,88 грн. - на
погашення відсотків за користування
кредитом,що є неправомірним.

Вважає, що сума заборгованості ФОП
ОСОБА_2 за кредитом станом на дату
подання позову становила 29500 грн.

Просить скасувати рішення
Господарського суду Волинської
області від 02 липня 2014 року по справі №
903/416/14 в частині стягнення
заборгованості за кредитом в сумі 10 000
грн. та ухвалити нове рішення, яким
відмовити ПАТ КБ "Приватбанк" в
стягненні зазначеної суми.

Відзиву на апеляційну скаргу від ПАТ КБ
"Приватбанк" не надійшло, що відповідно
до ч.2 ст.96 ГПК України не перешкоджає
перегляду рішення місцевого
господарського суду.

Сторони не скористалися правом участі
під час апеляційного перегляду справи
та не забезпечили явку своїх
представників у судове засідання
апеляційного господарського суду, хоча
про час та місце апеляційного
перегляду справи повідомлялись
заздалегідь та належним чином, на що
вказують зворотні повідомлення
відділення поштового зв'язку (а.с.95-97).

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами. Оскільки явка
в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених статтею 69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Оскільки сторони належним чином
повідомлялись про час та місце
апеляційного перегляду справи,
враховуючи обмеженість строків
вирішення спору, явка сторін
обов'язковою не визнавалась, судова
колегія не вбачає підстав для
відкладення розгляду справи та визнала
за можливе розглянути справу у
відсутність представників сторін.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. У
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши повноту з'ясування та
доведеність всіх обставин, що мають
значення для справи, дослідивши
правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм процесуального та матеріального
права при винесенні оскарженого
рішення , судова колегія вважає, що
апеляційна скарга Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
14.03.2011р. відповідачем було підписано із
ПАТ "КБ "Приватбанк" заяву про відкриття
поточного рахунку.

Як зазначено в тексті заяви, підписавши
цю заяву, сторони погоджуються із
Умовами та правилами надання
банківських послуг, у тому числі з
Умовами та правилами обслуговування за
розрахунковими картками (що розміщені
на сайті банку), тарифами банку, які
разом з цією заявою та карткою зі
зразками підписів і відбитками печатки
складають договір банківського
обслуговування.

Відповідно до умов укладеного договору
б/н від 14.03.2011р., який складається із
заяви фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 про відкриття поточного рахунку
та Умов і правил надання банківських
послуг, відповідачу встановлювалися
кредитні ліміти на поточний рахунок №
НОМЕР_1 в електронному вигляді через
встановлені засоби електронного
зв'язку банку і клієнта, що визначено і
врегульовано Умовами та правилами
надання банківських послуг, розмір
останнього кредитного ліміту - 39500 грн.,
що підтверджується довідкою позивача
(а.с.41).

Пунктом 3.18.1.16. Умов та правил надання
банківських послуг (надалі - Умов)
передбачено, що при укладанні
договорів і угод, чи вчиненні інших дій,
що свідчать про приєднання клієнта до
цих Умов (або у формі "Заяви про
відкриття поточного рахунку та картки
із зразками підписів і відбитка
печатки" або у формі авторизації
кредитної угоди в системах клієнт-банк
/Інтернет клієнт-банк, або у формі
обміну паперовій або електронній
інформацією, або в будь-якій іншій
формі), Банк і клієнт допускають
використання підписів клієнта у
вигляді електронно-цифрового підпису
та/або підтвердження через пароль,
спрямований банком через
верифікований номер телефону, який
належить уповноваженій особі клієнта з
правом "першого" підпису. Підписання
договорів і угод таким чином
прирівнюється до укладання договорів
та угод у письмовій формі.

Відповідно до п. 3.18.1.1. Умов кредитний
ліміт на поточний рахунок надається на
поповнення обігових коштів та
здійснення поточних платежів клієнта,
в межах кредитного ліміту. Про розмір
ліміту банк повідомляє клієнта на свій
вибір або в письмовій формі, або через
встановлені засоби електронного
зв'язку банка та клієнта.

Згідно із п. 3.18.1.3. Умов кредит надається
в обмін на зобов'язання клієнта щодо
його повернення, сплаті процентів та
винагороди.

Відповідно до п. 3.18.1.8 Умов проведення
платежів клієнта у порядку
обслуговування кредитного ліміту
проводиться банком протягом одного
року з моменту підписання угоди про
приєднання клієнта до Умов і правил
надання банківських послуг (або у формі
"Заяви про відкриття поточного рахунку
та картки із зразками підписів і
відбитка печатки" або у формі
авторизації кредитної угоди в системах
клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у
формі обміну паперовій або електронній
інформацією, або в будь-якій іншій
формі). У разі порушення клієнтом
будь-якого зобов'язання, передбаченого
Умовами, банк в односторонньому
порядку має право змінити умови
кредитування, встановив інший строк
повернення кредиту.

Відповідно до п. 3.18.1.6. Умов ліміт може
бути змінений банком в односторонньому
порядку, передбаченому Умовами і
правилами надання банківських послуг,
у разі зниження надходжень грошових
коштів на поточний рахунок або
настання інших факторів, передбачених
внутрішніми нормативними документами
банку. Підписавши Угоду, клієнт
висловлює свою згоду на те, що зміна
ліміту проводиться банком в
односторонньому порядку шляхом
повідомлення клієнта на свій вибір або
в письмовій формі, або через
встановлені засоби електронного
зв'язку банку і клієнта (системи
клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms -
повідомлення або інших).

За час користування кредитом в період з
дати виникнення дебетового сальдо на
поточному рахунку клієнта при закритті
банківського дня клієнт виплачує
проценти, виходячи з процентної ставки,
розмір якої залежить від строку
користування кредитом
(диференційована процентна ставка).
Порядок розрахунку процентів
затверджений розділом 3.18.4 Умов.

За період користування кредитом з
моменту виникнення дебетового сальдо
до дати обнулення дебетового сальдо в
одну з дат з наступного 20-го до 25-го
числа місяця (надалі - період, в який
дебетове сальдо підлягає обнуленню),
розрахунок процентів здійснюється за
процентною ставкою в розмірі 0% річних
від суми залишку непогашеної
заборгованості.

При необнуленні дебетового сальдо в
одну з дат періоду, в якому дебетове
сальдо підлягає обнуленню, протягом 90
днів з останньої дати періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнуленню,
клієнт виплачує банку за користування
кредитом проценти в розмірі 24% річних,
починаючи з останньої дати періоду, в
яку дебетове сальдо підлягало
обнуленню.

У випадку непогашення кредиту протягом
90 днів з дати закінчення періоду, в
якому дебетове сальдо підлягало
обнуленню, починаючи з 91-го дня після
дати закінчення періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнуленню,
кредит вважається простроченим, а
грошові зобов'язання клієнта щодо
погашення заборгованості вважаються
порушеними. При порушенні клієнтом
будь-якого з грошового зобов'язання
клієнт сплачує банку відсотки за
користування кредитом у розмірі 48%
річних від суми залишку непогашеної
заборгованості. У разі порушення
клієнтом будь-якого з грошових
зобов'язань і при реалізації права
банку на встановлення іншого строку
повернення кредиту, передбаченого
Умовами і правилами надання
банківських послуг, клієнт сплачує
банку пеню у розмірі 0,1315% від суми
залишку непогашеної заборгованості за
кожен день прострочення. Сплата пені
здійснюється з дня, наступного за датою
порушення зобов'язань.

Непогашенням кредиту є не виникнення
на поточному рахунку нульового
дебетового сальдо при закритті
банківського дня.

Розрахунок відсотків за користування
кредитом проводиться щодня, починаючи
з моменту утворення на поточному
рахунку дебетового сальдо при закритті
банківського дня, за кількість днів
користування кредитними коштами,
виходячи з 360 днів у році. Розрахунок
відсотків проводиться до повного
погашення заборгованості за кредитом,
на суму залишку заборгованості за
кредитом. День повернення кредиту в
часовий інтервал нарахування
відсотків не включається. Нарахування
відсотків здійснюється в дату сплати.

При несплаті винагороди, відсотків у
відповідні їм дати сплати, вони
вважаються простроченими.

Згідно з п. 3.18.4.4. Умов клієнт сплачує
банку винагороду за користування
лімітом у відповідності з п.п. 3.18.1.6.,
3.18.2.3.2. 1-го числа кожного місяця в
розмірі 0,9% від суми максимального
сальдо кредиту, що існував на кінець
банківського дня за попередній місяць,
в порядку, передбаченому Умовами і
правилами надання банківських послуг.
Клієнт доручає банку здійснювати
списання винагороди зі своїх рахунків.
Сплата винагороди здійснюється в
гривні. У випадку, якщо кредит
видається в іноземній валюті,
винагорода сплачується в гривневому
еквіваленті по курсу НБУ на дату
сплати.

При зміні ліміту протягом одного
місяця більше одного разу:

- у випадку, якщо заново встановлений
ліміт по величині перевищує ліміт,
встановлений раніше на поточний місяць
згідно з п.п. 3.18.1.6., 3.18.2.3.2., то банк може
вимагати сплати винагороди від різниці
між заново встановленим лімітом і
лімітом, що був раніше. Строк сплати
винагороди: не пізніше 3-х днів з дати
встановлення нового ліміту.

- у випадку, якщо заново встановлений
ліміт по величині менше ліміту,
встановленого раніше на поточний
місяць згідно з п.п. 3.18.1.6., 3.18.2.3.2., то
винагорода за заново встановлений на
поточний місяць ліміт не сплачується.

Відповідно до п. 3.18.2.3.4. Умов банк має
право при порушенні клієнтом
будь-якого із зобов'язань,
передбаченого Умовами, змінити умови
кредитування - вимагати від клієнта
дострокового повернення кредиту,
сплати відсотків за його користування,
виконання інших зобов'язань за
кредитом в повному обсязі.

Позивач свої зобов'язання за договором
виконав в повному обсязі, надавши
відповідачу кредитний ліміт в розмірі
39500 грн., проте відповідач в порушення
зазначених норм закону та умов
договору свої зобов'язання за
договором належним чином не виконав, що
спричинило звернення позивача з
позовом до суду про стягнення з
останнього.

Позивач звертався до відповідача з
претензією № 10221VOO0S04W від 03.03.2014р. про
перерахування суми заборгованості.
Факт надіслання претензії
підтверджується описом вкладення до
цінного листа, списком згрупованих
поштових відправлень, фіскальним чеком
від 11.03.2014р. Проте, відповідач відповіді
на претензію на наддав.

14.04.14р. відповідач перерахував позивачу
10 000 грн., що підтверджується квитанцією
№1804.158.1 (а.с. 55).

02.07.14р. позивач надав розрахунок
заборгованості за відсотками за
користування кредитом, розрахунок
заборгованості за комісією, розрахунок
пені, які існували у відповідача на час
проплати, який ,як правильно встановив
місцевий господарський суд, є заявою
про зменшення позовних вимог.

Також, з матеріалів справи вбачається,
що банк відповідно до п. 3.18.4.10. Умов та
правил надання банківських послуг з 10
000 грн., перерахованих відповідачем
14.04.2014р., 4239,62 грн. спрямував на
погашення пені, 3199,50 грн. - на погашення
комісії, 2560,88 грн. - на погашення
відсотків за користування кредитом.

Таким чином, на час розгляду справи
судом першої інстанції, у відповідача
існувала непогашена заборгованість
перед позивачем у сумі 39500 грн.
заборгованості за кредитом, 11100,85 грн.
заборгованості за процентами.

Аналізуючи встановлені обставини
справи, Рівненський апеляційний
господарський суд вважає за необхідне
застосувати наступні положення
чинного законодавства .

За приписами статті 184 Господарського
кодексу України при укладенні
господарського договору на основі
вільного волевиявлення сторін проект
договору може бути розроблений за
ініціативою будь-якої із сторін у
строки, погоджені самими сторонами.
Укладення договору на основі вільного
волевиявлення сторін може відбуватися
у спрощений спосіб або у формі єдиного
документа, з додержанням загального
порядку укладення договорів,
встановленого статтею 181 цього Кодексу.

У статті 181 Господарського кодексу
України визначено, що господарський
договір за загальним правилом
викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Згідно зі статтею 180 Господарського
кодексу України зміст господарського
договору становлять умови договору,
визначені угодою його сторін,
спрямованою на встановлення, зміну або
припинення господарських зобов'язань,
як погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.
Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до статті 638 Цивільного
кодексу України договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди. Договір укладається шляхом
пропозиції однієї сторони укласти
договір (оферти) і прийняття пропозиції
(акцепту) другою стороною.

Договір є укладеним з моменту
одержання особою, яка направила
пропозицію укласти договір, відповіді
про прийняття цієї пропозиції (частина
1 статті 640 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 207 Цивільного
кодексу України правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо його зміст зафіксований в одному
або кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку. Правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами). Використання при вчиненні
правочинів факсимільного відтворення
підпису за допомогою засобів
механічного або іншого копіювання,
електронного підпису або іншого
аналога власноручного підпису
допускається у випадках, встановлених
законом, іншими актами цивільного
законодавства, або за письмовою згодою
сторін, у якій мають міститися зразки
відповідного аналога їхніх
власноручних підписів.

Враховуючи викладене та зважаючи на
встановлені обставини стосовно того,
що відповідач після підписання заяви
від 14.03.2011р. про відкриття поточного
рахунку та картки із зразками підписів
і відбитка печатки приєднався до "Умов
та Правил надання банківських послуг"
та "Тарифів Банку", суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що між сторонами у справі фактично було
укладено договір банківського
обслуговування від 14.03.2011р., у тому
числі щодо встановлення кредитного
ліміту.

Відповідно до розділу 1 Умов та Правил,
розміщених на web-сайті банку www.privatbank.ua,
ці правила є публічною офертою, що
містять умови та правила надання
послуг банком його клієнтам. Таким
чином, клієнт отримує доступ до всіх
без виключення послуг Банку.

Розділом 3.18 Умов та Правил передбачено
надання послуги щодо встановлення
кредитного ліміту на поточний рахунок
корпоративного клієнта.

У підпункті 3.18.6.1 пункту 3.18 Умов та
Правил зазначено, що обслуговування
кредитного ліміту на поточному рахунку
Клієнта здійснюється з моменту подачі
Клієнтом до Банку заяви на приєднання
до "Умов та Правил надання банківських
послуг" (або у формі "Заяви про
відкриття поточного рахунку та картки
із зразками підписів і відбитка
печатки" або у формі авторизації
кредитної угоди в системах клієнт-банк
/ інтернет клієнт-банк, або у формі
обміну паперовій або електронною
інформацією, або в будь-якій іншій
формі) та/або з моменту надання
Клієнтом розрахункових документів на
використання коштів у рамках кредитної
ліміту в межах зазначених у них сум, і
діє в обсязі перерахованих засобів до
повного виконання зобов'язань
сторонами.

Як встановлено місцевим господарським
судом, позивач надав відповідачу
кредитний ліміт в розмірі 39 500,00 грн.
(виписка по рахунку, а.с. 45), яким
відповідач в свою чергу користувався,
що ним не заперечується.

Зобов'язанням, згідно зі статтею 509
Цивільного кодексу України, є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу,
зокрема договорів та інших правочинів.

За приписами статті 1069 Цивільного
кодексу України якщо відповідно до
договору банківського рахунка банк
здійснює платежі з рахунка клієнта,
незважаючи на відсутність на ньому
грошових коштів (кредитування рахунка),
банк вважається таким, що надав
клієнтові кредит на відповідну суму
від дня здійснення цього платежу. Права
та обов'язки сторін, пов'язані з
кредитуванням рахунка, визначаються
положеннями про позику та кредит
(параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу),
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Згідно зі статтею 1054 Цивільного
кодексу України за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до статті 1049 Цивільного
кодексу України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

В силу положень статей 525, 526 Цивільного
кодексу України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Вказані норми кореспондуються з
положеннями статті 193 Господарського
кодексу України.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу
України).

Згідно статті 530 Цивільного кодексу
України, якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Відповідно до підпунктів 3.18.2.2.2, 3.18.2.2.3
та 3.18.2.2.5 пункту 3.18 Умов та Правил
клієнт зобов'язується проводити
погашення кредитного ліміту не пізніше
строку закінчення періоду
безперервного користування кредитним
лімітом, сплатити відсотки за весь час
фактичного користування кредитом та
повністю повернути кредит в строки,
передбачені Правилами.

Згідно з пункту 3.18.4 Умов та Правил, яким
затверджений порядок розрахунків, за
користування кредитом в період з дати
виникнення дебетового сальдо на
поточному рахунку Клієнта при закритті
банківського дня Клієнт сплачує
відсотки, виходячи з процентної ставки,
розмір якої залежить від терміну
користування кредитом
(диференційована процентна ставка).

За період користування кредитом з
моменту виникнення дебетового сальдо
до дати обнуління дебетового сальдо в
одну з дат з наступного 20-го до 25-го
числа місяця (далі - "період, в який
дебетове сальдо підлягає обнулінню"),
розрахунок відсотків здійснюється за
процентною ставкою у розмірі 0 % річних
від суми залишку непогашеної
заборгованості (підпункт 3.18.4.1.1 Умов та
Правил).

При необнуленні дебетового сальдо в
одну з дат періоду, в якому дебетове
сальдо підлягає обнулінню, клієнт
сплачує банку за користування кредитом
відсотки в розмірі 24 % річних, починаючи
з останньої дати періоду, в яку
дебетове сальдо підлягає обнулінню
(підпункт 3.18.4.1.2 Умов та Правил).

Згідно підпунктом 3.18.4.1.3 Умов та Правил
у разі непогашення кредиту впродовж 90
днів з дати закінчення періоду, в який
дебетове сальдо підлягало обнулінню,
кредит вважається простроченим, а
грошові зобов'язання клієнта з
погашення заборгованості - порушеними.
При порушенні клієнтом будь-якого з
грошового зобов'язання клієнт сплачує
банку відсотки за користування
кредитом у розмірі 48 % річних від суми
залишку непогашеної заборгованості. У
разі порушення клієнтом будь-якого з
грошових зобов'язань і при реалізації
права банку на встановлення іншого
строку повернення кредиту,
передбаченого Умовами і Правилами
надання банківських послуг, клієнт
сплачує банку пеню у розмірі 0,1315 % від
суми залишку непогашеної
заборгованості за кожен день
прострочення. Сплата пені здійснюється
з дня, наступного за датою порушення
зобов'язань.

Відповідно до підпункту 3.18.4.4 Умов та
Правил клієнт сплачує банку винагороду
за використання ліміту (щомісячна
комісія) відповідно до п.п. 3.18.1.6, 3.18.2.3.2,
1-го числа кожного місяця в розмірі 0,9 %
від суми максимального сальдо кредиту,
що існував на кінець банківського дня
за попередній місяць, у порядку,
передбаченому Умовами та Правилами
надання банківських послуг. Клієнт
доручає банку здійснювати списання
винагороди зі своїх рахунків. Сплата
винагороди здійснюється в гривні.

Відповідно до статей 610, 612 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Судом попередньої інстанції на
підставі наявних в матеріалах справи
доказів встановлено, що відповідач в
порушення взятих на себе зобов'язань за
договором банківського обслуговування
від 14.03.2011р., з урахуванням Умов та
Правил надання банківських послуг,
здійснив прострочення повернення
кредитних коштів і сплату процентів та
комісії за користування кредитом, у
зв'язку з чим у нього виникла
заборгованість за кредитом у розмірі 39
500,00 грн., заборгованість по процентам
за користування кредитом у розмірі 11
100,85 грн.

Вказані обставини відповідачем під час
розгляду справи в місцевому суді не
були спростовані належними і
допустимими доказами.

Враховуючи вищевикладене, на думку
колегії суддів, місцевий господарський
суд правомірно вважає, що позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"Приватбанк" в частині стягнення з
відповідача 39 500,00 грн. заборгованості
по простроченому кредиту, 11 100,85 грн.
заборгованості по простроченим
відсоткам обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів апеляційної
інстанції зазначає, що твердження
апелянта про неправомірність
спрямування сплачених 10 000грн. на
погашення 4239,62 грн. пені, 3199,50 грн. -
комісії, 2560,88 грн. - відсотків за
користування кредитом не заслуговує на
увагу з огляду на наступне.

Відповідно до п.3.18.4.10. Умов передбачено,
що зобов'язання виконуються в такій
послідовності: кошти, отримані від
клієнта, а також від інших
уповноважених органів/осіб для
погашення заборгованості, перш за все
направляються для відшкодування
затрат/збитків банку згідно з
п.п.3.18.2.2.16., 3.18.2.3.15., потім - для погашення
неустойки згідно з розділом 5 цього
розділу Умов, потім - простроченої
винагороди. потім - винагороди, потім -
прострочених процентів, потім -
процентів, потім простроченого
кредиту, потім - кредиту, а тому суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про те, що позивач мав право
відповідно до п.3.18.4.10.Умов зарахувати
перераховані відповідачем кошти
спочатку в рахунок погашення пені,
потім комісії, потім відсотків за
користування кредитом.

З матеріалів справи вбачається, що у
квитанції №1804.158.1 від 14.04.2014р. зазначено
призначення платежу: "Готівкові
надходження власних коштів" (а.с. 55).

Отже, апеляційний господарський суд
погоджується із висновком суду першої
інстанції, що відповідач,
перераховуючи 14.04.2014р. кошти, не
визначив чітко призначення платежу, не
вказав, що кошти перераховуються саме
на погашення заборгованості за
кредитом.

А тому, підстав для скасування рішення
суду першої інстанції в частині
стягнення 10000 грн. заборгованості за
кредитом немає.

За таких обставин, колегія суддів
апеляційної інстанції погоджується з
висновком місцевого господарського
суду щодо стягнення з відповідача - 39500
грн. заборгованості за кредитом, 11 100
грн. 85 коп. заборгованості за
відсотками за користування кредитом.

В силу ст.ст. 33, 38, 43,47 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
коли кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень, а
суд, оцінивши подані по справі докази
за своїм внутрішнім переконанням, яке
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, повинен
прийняти рішення за результатами
обговорення усіх цих обставин.

Апеляційний господарський суд вважає,
що судом першої інстанції в порядку
статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
всебічно, повно і об'єктивно досліджено
матеріали справи та вірно застосовані
норми процесуального і матеріального
права, у зв'язку з чим відсутні правові
підстави для задоволення апеляційної
скарги та скасування чи зміни рішення
господарського суду Волинської
області від 02 липня 2014 року у справі №
903/416/14.

Судовий збір за подачу апеляційної
скарги відповідно до ст. 49 ГПК України
в зв'язку з відмовою в її задоволенні
покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103,105 ГПК
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Волинської області від 02 липня 2014 року
у справі №903/416/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку

Головуюча суддя
Олексюк Г.Є.

Суддя
Маціщук А.В.

Суддя
Гудак А.В.