КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2014 р. Справа№ 910/7781/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шевченка Е.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Синиці О.Ф.

при секретарі
Грабінській Г.В.

За участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

від третьої особи 1: не з'явився

від третьої особи 2: не з'явився

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ілан
Агро»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 14.04.2014р.

у справі №910/7781/14 (головуючий суддя
Літвінова М.Є., судді Босий В.П.,
Полякова К.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ілан Агро»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Український
промисловий банк»

треті особи 1. ОСОБА_2

2. Мале приватне підприємство
«Елегія»

про визнання недійним правочину

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ілан Агро»
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Український промисловий банк», треті
особи ОСОБА_2, Мале приватне
підприємство «Елегія» про визнання
Кредитного договору №05/К-06 від 16.06.2006р.
із змінами та доповненнями до нього
недійсним з дати його вчинення.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 14.04.2014р. у справі №910/7781/13 у
позові Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ілан Агро»
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
суду, позивач подав апеляційну скаргу,
згідно якої просить скасувати рішення
Господарського суду міста Києва від
14.04.2014р. та прийняти нове, яким
задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Апелянт вважає, що Кредитний договір
№05/К-06 від 16.06.2006р. укладений з
порушенням норм законодавства, а саме
ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, ст.
55 Закону України «Про банки та
банківську діяльність», ст. 6 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг», а тому має бути
визнаний недійсним у судовому порядку.
Також, на думку скаржника, підставами
для визнання цього Кредитного договору
недійсним є те, що в ньому при укладенні
не було досягнуто згоди щодо такої
визначеної законом істотної умови, як
строк дії договору, та відсутні умови,
які б визначали відповідальність
відповідача, як банка, за невиконання
зобов'язань за Кредитним договором.

Відповідач та треті особи у справі не
скористались правом, наданим ст. 96 ГПК
України, та не направили до
апеляційного господарського суду
письмові відзиви чи заперечення на
апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 06.08.2014р.
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ілан
Агро» було прийнято до провадження
колегією суддів у складі головуючий
суддя Шевченко Е.О., судді Зеленін В.О.,
Синиця О.Ф. та призначено її до розгляду
на 18.08.2014р.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 18.08.2014р.
розгляд справи було відкладено
відповідно до ст. 77 ГПК України, у
зв'язку з неявкою в судове засідання
представників сторін.

В судове засідання, призначене на
15.09.2014р., представники сторін повторно
не з'явились, хоча про час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином. Клопотань про відкладення
розгляду справи від представників
сторін до суду не надходило.

Судова колегія апеляційного
господарського суду вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
представників сторін, враховуючи їх
повторне не з'явлення в судове
засідання, а також обмеження строку
розгляду апеляційної скарги,
встановлені ст. 102 ГПК України.

Крім того, апеляційний суд відзначає,
що явка представників сторін згідно
ухвали про призначення справи до
розгляду не визнавалась обов'язковою.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
Київський апеляційний господарський
суд зазначає наступне.

16 червня 2006р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Український промисловий банк», як
кредитором, та Фермерським
господарством «Сінельник Валерій
Дем'янович», правонаступником всіх
прав та обов'язків якого є Товариством
з обмеженою відповідальністю «Ілан
Агро», як позичальником був укладений
Кредитний договір №05/К-06, за умовами
якого кредитор надає позичальнику
кредит в грошовій формі на наступних
умовах: сума кредиту - 845 100,00 грн., термін
кредитування - 48 місяців, кінцева дата
повернення кредиту - 15.06.2010р., мета
використання кредиту - придбання
вантажних автомобілів КАМАЗ в
кількості 3 одиниць та причепів НЕФАЗ в
кількості 3 одиниці згідно Договору
№141/05-06 купівлі -продажу з залученням
клієнтом банківського кредиту від
19.05.2006р., процентна ставка - 19% річних,
одноразова комісія за надання кредиту -
одноразово 1% від суми кредиту, комісія
за підготовку та оформлення Договору -
150,00 грн.

Згідно з п. 2.3. Кредитного договору
строк користування кредитом
починається з моменту перерахування
коштів з позичкового рахунку.

Статтею 4 Кредитного договору
визначено, що повернення кредиту
позичальником здійснюється шляхом
перерахування коштів із свого
поточного рахунку на позичковим
рахунок. Заборгованість за кредитом
повертається позичальником у
відповідності до графіка повернення
заборгованості (Додаток №1 до цього
Договору), а у випадку, якщо такий не був
укладений - не пізніше кінцевої дати
повернення кредиту, передбаченої п. 1.1.
цього Договору. Проценти за
користування кредитом нараховуються
за період з дня надання кредиту до дня
його повернення на суму фактичної
заборгованості за кредитом, виходячи з
фактичної кількості днів у місяці та
році. Нарахування та сплата процентів
за користування кредитом здійснюються
у валюті кредиту. Нарахування
процентів кредитором здійснюється
щомісячно за період з 28 числа минулого
місяця по 27 число поточного місяця
включно та у день остаточного
повернення кредиту. День повернення
кредитних коштів в часовий інтервал
при розрахунку процентів не
включається. Якщо 28 числа поточного
місяця припадає на вихідний, святковий
або інший неробочий день, нарахування
здійснюється напередодні. Сплата
позичальником процентів здійснюється
щомісячно в строк до 28 числа по
останній робочий день поточного
місяця.

Додатком №1 до Кредитного договору
сторонами визначений графік погашення
заборгованості.

Додатком №2 до Кредитного договору був
встановлений графік погашення кредиту.

Додатком №3 до Кредитного договору
визначений графік зменшення ліміту
кредитування.

Крім того, до Кредитного договору
сторонами укладались додаткові
договори, а саме: Додатковий договір
№05/1 від 26.06.2006р., Додатковий договір
№05/2 від 07.09.2006р., Додатковий договір
№05/3 від 28.09.2006р., Додатковий договір
№05/3 від 22.12.2006р., Додатковий договір
№05/4 від 15.05.2007р., Додатковий договір
№05/5 від 26.06.2007р., Додатковий договір
№05/6 від 31.07.2007р., Додатковий договір від
14.09.2007р., Додатковий договір №05/8 від
01.10.2008р., Додатковий договір №05/9,
Додатковий договір №05/10, Додатковий
договір №05/11.

Предметом розгляду у даній справі є
вимоги про визнання недійсним
Кредитного договору №05/К-06 від 16.06.2006р.
зі змінами та доповненнями до нього з
підстав невідповідності цього
Кредитного договору ст. 1056-1 Цивільного
кодексу України, ст. 55 Закону України
«Про банки та банківську діяльність»,
ст. 6 Закону України «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг». А також з підстав
недосягнення сторонами при укладенні
договору всіх істотних умов (строку дії
договору) та відсутні умови, яка
визначає відповідальність
відповідача, як банка, за невиконання
зобов'язань за Кредитним договором.

Так, у відповідності до ч. 1- 3 ст. 1056-1
Цивільного кодексу України процентна
ставка за кредитом може бути
фіксованою або змінюваною. Тип
процентної ставки визначається
кредитним договором. Розмір процентів,
тип процентної ставки (фіксована або
змінювана) та порядок їх сплати за
кредитним договором визначаються в
договорі залежно від кредитного
ризику, наданого забезпечення, попиту і
пропозицій, які склалися на кредитному
ринку, строку користування кредитом,
розміру облікової ставки та інших
факторів. Фіксована процентна ставка є
незмінною протягом усього строку
кредитного договору. Встановлений
договором розмір фіксованої
процентної ставки не може бути
збільшено банком в односторонньому
порядку. Умова договору щодо права
банку змінювати розмір фіксованої
процентної ставки в односторонньому
порядку є нікчемною.

Також ч. 4 ст. 55 Закону України «Про
банки і банківську діяльність»
визначає, що банкам забороняється в
односторонньому порядку змінювати
умови укладених з клієнтами договорів,
зокрема, збільшувати розмір процентної
ставки за кредитними договорами або
зменшувати її розмір за договорами
банківського вкладу (крім вкладу на
вимогу), за винятком випадків,
встановлених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
фінансовим установам забороняється в
односторонньому порядку збільшувати
розмір процентної ставки або інших
платежів, передбачених кредитним
договором або графіком погашення
боргу, за винятком випадків,
встановлених законом.

Як встановлено вище, позивачеві
надавався кредит зі сплатою процентної
ставки 19% (п. 1.1. Кредитного договору),
тобто умовами Кредитного договору
передбачена фіксована процентна
ставка.

Пунктом 4.6. Кредитного договору
встановлено, що у разі несвоєчасного
повернення заборгованості по кредиту
позичальник у строку, передбачені п. 4.4.
цього Договору, сплачує проценти з
розрахунку 35% річних, що нараховуються
на суму простроченої заборгованості з
дати її виникнення до дати її повного
погашення.

Отже, пунктом 4.6. сторони за взаємною
згодою передбачили випадок, в разі
настання якого, позичальник має
сплачувати проценти за кредит з
розрахунку 35% річних.

Відповідно до п. 9.1. Кредитного договору
у випадку зміни порядку кредитування
та/або умов придбання кредитних
ресурсів кредитор має право
переглянути умови кредитування,
встановлені цим Договором (в т.ч.
встановлену п. 1.1. цього Договору
процентну ставку за користування
кредитом), про що повідомляє
позичальника в письмовій формі за 10
календарних днів до їх змін.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 58
Конституції України та ст. 5 Цивільного
кодексу України акти цивільного
законодавства регулюють відносини, які
виникли з дня набрання ними чинності, і
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують цивільну відповідальність
особи.

Судова колегія відмічає, що на час
укладення оспорюваного Кредитного
договору та змін до нього норми права, а
саме ст. 1056-1 Цивільного кодексу
України, ст. 55 Закону України «Про банки
і банківську діяльність», ст. 6 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг», на які посилається
позивача були відсутніми.

Крім того, слід зазначити, що п 9.1.
Кредитного договору викладений в новій
редакції Додаткового договору від
15.05.2007р. №05/4, яка зазначає, що у випадку
зміни умов придбавання кредитних
ресурсів або порядку виконання
зобов'язань сторін за цим Договором - за
погодженням з позичальником та його
поручителями (в т.ч. майновими
поручителями, гарантами, тощо)
вносяться зміни до цього Договору та
договорів, укладених в забезпечення
цього Договору, протягом 10 календарних
днів з моменту надіслання банком
позичальнику відповідної пропозиції.

Як правильно зазначив суд першої
інстанції, зміна розміру фіксованої
процентної ставки залежно від зміни
обставин кредитного ризику, якщо в
кредитному договорі визначено
обставини, за якими застосовується
інша фіксована процентна ставка, та її
розмір, не є односторонньою зміною
процентної ставки.

Кредитний договір оспорюється також
позивачем з підстав недосягнення, на
думку позивача, при укладенні договору
всіх істотних його умов.

Так, у відповідності до ст. 638
Цивільного кодексу України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Частини 1-3 Господарського кодексу
України передбачають, що зміст
господарського договору становлять
умови договору, визначені угодою його
сторін, спрямованою на встановлення,
зміну або припинення господарських
зобов'язань, як погоджені сторонами,
так і ті, що приймаються ними як
обов'язкові умови договору відповідно
до законодавства. Господарський
договір вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнути згода.
При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Згідно з ч. 8 ст. 181 Господарського
кодексу України у разі, якщо сторони не
досягли згоди з усіх істотних умов
господарського договору, такий договір
вважається неукладеним (таким, що не
відбувся).

Отже, з аналізу наведених вище норм
вбачається, що відсутність у договорі
істотної умов є підставою вважати
такий договір неукладеним, а не
визнавати його недійсним.

Разом з тим, апеляційний суд не
погоджується з позивачем стосовно
того, що у спірному Кредитному договорі
відсутня така його умова як строк його
дії.

У відповідно до ст. 631 Цивільного
кодексу України строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до п. 10.1 Кредитного договору
даний Договір набуває чинності з
моменту підписання його сторонами і
діє до повного виконання взаємних
зобов'язань. При цьому, в п. 1.1., Додатку
№1 та додаткових договорах до
Кредитного договору сторони визначили
кінцеву дату повернення кредиту
15.06.2010р.

Стосовно відсутності в Кредитному
договорі умови, яка визначає
відповідальність відповідача, як
банка, за невиконання зобов'язань за
Кредитним договором слід зазначити
наступне.

У відповідності ч. 1 ст. 628 Цивільного
кодексу України зміст договору (як дво-,
або багатостороннього правочину)
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Отже, у зміст договору, крім погоджених
сторонами умов, входять і ті положення,
які приймаються ними як обов'язкові в
силу чинного цивільного законодавства.
Тобто, в договорі немає потреби
дублювати положення, які є загальними
для даного виду договору і передбачені
у відповідних нормативних актах,
оскільки сторони повинні керуватися
ними незалежно від того, включені вони
в договір чи ні. Тому визнавати договір
недійсним з тих підставі, що він не
містить певних умов, зокрема
відповідальності банку, не можна.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Частина ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу
України передбачає, що зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актами цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін, яка,
зокрема, проявляється в тому, що, і
встановлено нормою ч. 1 ст. 33 ГПК
України. Розподіл тягаря доказування
визначається предметом спору. За
загальним правилом обов'язок (тягар)
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. При цьому доказування
полягає не лише в поданні особами
доказів, а й у доведенні їх
переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Частина 2 ст. 34 ГПК України містить
відомий процесуальному праву принцип
допустимості доказів (засобів
доказування). Допустимість доказів
означає, що у випадках, передбачених
нормами матеріального права, певні
обставини повинні підтверджуватися
певними засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

Позивачем не доведено належними
засобами доказування обставин, з якими
закон пов'язує можливість визнання
договорів недійсними.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що рішення Господарського суду
міста Києва від 14.04.2014р. у даній справі є
таким, що відповідає нормам
матеріального і процесуального права,
фактичним обставинам та матеріалам
справи, у зв'язку з чим підстави для
його скасування та задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103,
ст. 105 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ілан
Агро» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 14.04.2014р. у справі №910/7781/13
залишити без змін.

3. Справу №910/7781/13 повернути до
Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня її
прийняття.

Головуючий суддя
Е.О. Шевченко

Судді
В.О. Зеленін

О.Ф. Синиця