номер провадження справи 13/65/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2014
Справа № 908/2980/14

За позовом: Концерну "Міські теплові
мережі" в особі філії Крнцерну "МТМ"
Ленінського району, м. Запоріжжя

до: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вепес, ЛТД" , м.
Запоріжжя

про стягнення 23 690,86 грн.

Суддя Серкіз В.Г.

Представники:

від позивача: Коновалов Д.В,
довіреність № 9117/27 від 30.12.2013р.

від відповідача: не прибув.

Концерн "Міські теплові мережі" в особі
філії Концерну "Міські теплові мережі"
Ленінського району звернувся до
господарського суду з позовом про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вепес, ЛТД" 23 690,86 грн.
заборгованості за поставлену теплову
енергію за договором про постачання
теплової енергії в гарячій воді № 438
від 01.10.2002р., а саме 20 387,36 грн. основної
заборгованості, 1 320,47 грн. пені, 255,31 грн.
3% річних та 1 727,72 грн. інфляційних
витрат.

Ухвалою суду від 19.08.2014р. позовну заяву
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі № 908/2980/13,
присвоєно справі номер провадження
13/65/14 та призначено судове засідання на
17.09.2014р.

До початку розгляду справи представник
позивача заявив клопотання щодо
відмови від здійснення технічної
фіксації судового процесу.

17.09.2014р. справу розглянуто, спір
вирішено, прийнято рішення у справі,
вступну та резолютивну частини якого
оголошено в судовому засіданні згідно
із приписами ст. 85 ГПК України.

В судовому засіданні 17.09.2014р.
представник позивача підтримав
позовні вимоги, викладені в позовній
заяві № 3568-ю від 06.08.2014р., в якій просить
суд стягнути з відповідача 23 690,86 грн.
заборгованості за поставлену теплову
енергію за договором про постачання
теплової енергії в гарячій воді № 438
від 01.10.2002р., а саме 20 387,36 грн. основної
заборгованості, 1 320,47 грн. пені, 255,31 грн.
3% річних та 1 727,72 грн. інфляційних
витрат. Позовні вимоги засновані на
приписах ст.ст. 11, 15, 16, 96, 258, 509, 526, 530, 629 ЦК
України, ст.ст. 1, 2, 193, 232, 276 ГК України,
умовами Договору, Законом України «Про
теплопостачання» від 02.06.2005р. за № 2633-IV,
«Правилами користування тепловою
енергією» затвердженими Постановою
Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р.
за № 1198, Законом України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань», ст.ст.
1, 2, 54-57, 66, 67, 82 ГПК України.

Відповідач в судові засідання не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив. Клопотань про розгляд
справи без участі його представника
або про відкладення розгляду справи на
адресу суду не надходило. Письмовий
відзив та документи, витребувані
ухвалою господарського суду
Запорізької області від 19.08.2014р.
відповідачем не надано. Про дату, час та
місце призначеного судового засідання
відповідач був повідомлений своєчасно
та належним чином, шляхом направлення
на його адресу відповідних ухвал.

Згідно з ч. 1 ст. 64 ГПК України, ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам, прокурору, якщо
він є заявником, за повідомленою ними
господарському суду поштовою адресою.
У разі ненадання сторонами інформації
щодо їх поштової адреси, ухвала про
відкриття провадження у справі
надсилається за адресою
місцезнаходження (місця проживання)
сторін, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. У разі
відсутності сторін за такою адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
належним чином.

Відповідно до підпункту 3.1. пункту 3
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№ 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" місцезнаходження
юридичної особи або місце проживання
фізичної особи - підприємця
визначається на підставі відомостей,
внесених до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців (стаття 17 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців").

Ухвала суду про порушення провадження
у справі № 908/2980/14 від 19.08.2014р.
направлена Товариству з обмеженою
відповідальністю "Вепес, ЛТД" за
адресою: 69035, м. Запоріжжя, пр.
Леніна, буд. 176 повернулась на адресу
суду з відміткою пошти: «відсутня така
організація».

Також, в судовому засіданні 17.09.2014р.
представник позивача надав витяг з
Єдиного державного реєстру юридичних
та фізичних осіб-підприємців від
17.09.2014р. в якому місцезнаходження
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вепес, ЛТД" зазначено
як: 69035, м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 176.
Таким чином, у суду є достатні підстави
вважати, що відповідач про дату, час та
місце розгляду даної справи був
повідомлений належним чином у
відповідності із приписами закону.
Підстави неявки відповідача суду не
відомі.

Суд визнав за можливе розглянути
справу по суті без участі представника
відповідача, за наявними у справі
матеріалами та поясненнями
представника позивача в порядку ст. 75
ГПК України.

Розглянувши та дослідивши матеріали
справи, заслухавши пояснення
представника позивача, суд

В С Т А Н О В И В:

01.10.2002р. між Концерном «Міські теплові
мережі» в особі філії Концерну «Міські
теплові мережі» Ленінського району
(Енергопостачальна організація) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Вепес, ЛТД" (Споживач)
був укладений договір № 438 про
постачання теплової енергії в гарячій
воді (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.2 Договору,
Енергопостачальна організація бере на
себе зобов'язання постачати
Споживачеві теплову енергію в гарячій
воді в потрібних йому обсягах, згідно п.
1.3, а Споживач зобов'язується
оплачувати одержану теплову енергію
разом з втратами теплової енергії на
теплотрасі, що перебуває на балансі
Споживача за встановленими тарифами
(цінами) в терміни передбачені цим

Згідно із Договором, теплова енергія
відпускається до
вбудовано-прибудованих приміщень
розташованих за адресами: м. Запоріжжя,
бул. Вінтера, 42, прим. № 7 та м. Запоріжжя,
вул. Ладозька, 40-А, прим. № 76, що належать
відповідачу на праві власності згідно
Свідоцтв № 112 та № 113 від 28.10.1996р.

Споживач має право виконувати умови та
порядок оплати теплової енергії в
обсягах згідно рахунків за теплову
енергію і в терміни, які передбачені
розділом VI договору ( п. 3.2.2 Договору).

Відповідно до п. 6.2 Договору,
розрахунковим періодом є календарний
місяць.

Енергопостачальна організація після
7-го числа місяця, наступного за
розрахунковим, надає Споживачу рахунок
за фактично спожиту теплову енергію,
акт надання послуг і податкову
накладну. Споживач зобов'язаний
оформити акт надання послуг і до 25
числа місяця, наступного за
розрахунковим, повернути його
Енергопостачальній організації (п. 6.3
Договору).

Підставою для розрахунків Споживача з
Енергопостачальною організацією є Акт
надання послуг, підписаний обома
Сторонами (п. 6.4 Договору).

Споживач зобов'язаний до 20 числа
поточного місяця перерахувати на
розрахунковий рахунок
Енергопостачальної організації суму
заборгованості за фактично спожиту
теплову енергію і передоплату (п. 6.6
Договору).

Як свідчать матеріали справи, зокрема,
акти приймання-передачі та виставлені
рахунки, позивач на виконання умов
Договору за період з жовтня 2013 року по
квітень 2014 року поставив відповідачу
теплову енергію в гарячій воді на
загальну суму 20 387,36 грн.

Відповідач, в свою чергу, не виконав
умови договору та не здійснив оплату за
поставлену теплову енергію в гарячій
воді на загальну суму 20 387,36 грн.

Рахунки за теплову енергію та акти
приймання-передачі теплової енергії за
вказаний період (копії вказаних
документів містяться в матеріалах
справи) направлялись на адресу
відповідача.

Як свідчать надані суду документальні
докази, відповідач договірних
зобов'язань належним чином не виконав,
оплату за спожиту теплову енергію у
встановлений договором строк та у
повному обсязі не здійснив, чим порушив
умови договору № 438 від 01.10.2002р.

Отже, у зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем умов договору, згідно
розрахунку позивача сума боргу за
використану теплову енергію за період
з жовтня 2013 року по квітень 2014 року
склала 20 387,36 грн.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу
України визначено, що однією із підстав
виникнення цивільних прав і обов'язків
(зобов'язань), які мають виконуватись
належним чином і в установлений строк,
є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським Кодексом
України.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Статтею 218 ГК України встановлено, що
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання, якщо не доведе, що ним
вжито усіх залежних від нього заходів
для недопущення господарського
правопорушення.

Відповідач не надав суду доказів
належного виконання зобов'язання за
договором постачання теплової енергії
у гарячій воді № 438 від 01.10.2002р. та
сплати суми боргу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Господарський суд зазначає, що
відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу
України особа є невинуватою, якщо вона
доведе, що вжила всіх залежних від неї
заходів щодо належного виконання
зобов'язання. Відсутність своєї вини
доводить особа, яка порушила
зобов'язання.

Відповідачем не надано жодного доказу
в підтвердження відсутності вини та
доказів вжиття всіх залежних від нього
заходів щодо належного виконання
зобов'язання.

Борг відповідача в сумі 20 387,36 грн.
підтверджується детальним і
обґрунтованим розрахунком позивача,
який перевірений господарським судом.

Враховуючи те, що Товариство з
обмеженою відповідальністю "Вепес, ЛТД"
не виконало грошові зобов'язання перед
позивачем за договором поставки
теплової енергії в гарячій воді № 438
від 01.10.2002р., вимоги про стягнення з
відповідача суми боргу в розмірі 20 387,36
грн. є обґрунтованими і підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Також, позивач просить суд стягнути з
відповідача 1 320,47 грн. пені 255,31 грн. 3%
річних та 1 727,72 грн. інфляційних витрат.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позивачем надано суду розрахунки суми 3
% річних та інфляційних витрат, згідно
за якими відповідачу нараховано до
сплати суму 3 % річних у розмірі 255,31 грн.
та суму інфляційних витрат у розмірі 1
727,72 грн. за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань по не сплаті боргу
за використану теплову енергію за
період з жовтня 2013 року по квітень 2014
року.

Перевіривши додані позивачем до
матеріалів справи розрахунки 3% річних
та інфляційних витрат за вказані вище
періоди, суд дійшов висновку про
вірність їх нарахування. У зв'язку з
чим, вимоги позивача про стягнення з
відповідача 3% річних у розмірі 255,31 грн.
та суму інфляційних витрат у розмірі 1
727,72 грн., суд визнає доведеними,
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Як визначено ст. 230 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити штрафні
санкції (неустойку, штраф, пеню) у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

В п.7.2.8 Договору сторони обумовили, що
Споживач несе відповідальність за
несвоєчасне виконання розрахунків за
теплову енергію - пеня в розмірі 0,5 % від
належної до сплати суми за кожен день
прострочення, але не більше подвійної
облікової ставки НБУ.

Згідно приписів ст. 3 Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Судом встановлено факт прострочення
виконання відповідачем зобов'язання по
сплаті за поставлену теплову енергію у
період з жовтня 2013 року по квітень 2014
року.

За розрахунком позивача, розмір пені за
прострочення виконання зобов'язання за
період прострочення з жовтня 2013 року по
квітень 2014 складає 1 320,47 грн.

Судом перевірено правильність
розрахунку позивача, у зв'язку із чим
позовні вимоги в цій частині судом
визнаються обґрунтованими, доведеними
та підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України
судовий збір в сумі 1 827,00 грн.
покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82 - 85 ГПК України,
суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вепес, ЛТД" (69035, м.
Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 176, на користь Концерну "Міські
теплові мережі" (69091, м. Запоріжжя, бул.
Гвардійський, 137, , на п/р
зі спеціальним режимом використання №
1951 у філії Запорізьке обласне
управління ВАТ «Державний ощадний банк
України», МФО 313957) 20 387 (двадцять тисяч
триста вісімдесят сім) грн. 36 коп.
заборгованості за спожиту теплову
енергію, 1 320 (одна тисяча триста
двадцять) грн. 47 коп. пені, 255 (двісті
п'ятдесят п'ять) грн. 31 коп. 3% річних, 1
727 (одна тисяча сімсот двадцять сім) грн.
72 коп. інфляційних витрат та 1 827 (одна
тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00
коп. судового збору. Видати наказ.

Суддя
В.Г. Серкіз

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
підписання.

Рішення оформлено і підписано згідно з
вимогами ст. 84 ГПК України 22.09.2014р.