м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомУправління Державної служби
охорони при ГУМВС України в
Запорізькій областідо1.Акціонерного
товариства "Брокбізнесбанк"; 2.Фонд
гарантування вкладів фізичних
осібпровизнання кредитором
Суддя Літвінова
Представники сторін:
від позивача: Красняк О.С. -
представ. за довір.;
від відповідача-1: Перетятька С.М. -
представник за дов.;
від відповідача-2: Цуканова С.Г. -
У судовому засіданні 08.09.2014, на підставі
ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Управління Державної служби охорони
при ГУМВС України в Запорізькій
області звернулось до господарського
суду міста Києва до Акціонерного
товариства "Брокбізнесбанк" та Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб про
визнання позивача кредитором першої
черги ПАТ "Брокбізнесбанк" у
відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 52 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб".

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 31.07.14 порушено провадження у
справі №910/15516/14 та призначено розгляд
справи на 27.08.2014.

В судовому засіданні 27.08.2014, відповідно
до ст. 77 ГПК України, оголошено перерву
на 08.09.2014.

У відзиві на позов, відповідач-1
заперечив проти позовних вимог та
зазначив, що положення ст. 52 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" передбачають, що
в першу чергу, до якої себе відноситься
позивач, банком задовольняються
зобов'язання, що виникли внаслідок
заподіяння шкоди життю та здоров'ю
громадян. Однак, матеріальна шкода, яка
можливо була нанесена юридичній особі,
не6 може прирівнюватись до шкоди,
заподіяної здоров'ю та життю
громадянина, навіть якщо специфіка
діяльності юридичної особи полягає в
охороні життя та здоров'я громадян.

Відповідач-2 також заперечив проти
позову та зазначив, що оскільки на
складання реєстру кредиторів
встановлено 90 днів з дня публікації
відомостей про відкликання
банківської ліцензії банку та
призначення уповноваженої особи Фонду
на даний час реєстр кредиторів ще не
складений та не затверджений, тому
звернення з зазначеним позовом до суду
є передчасним.

Стосовно вимоги визнання позивача
кредитором першої черги, слід
зазначити, що пунктом першим частини
першої статті 52 цього Закону
встановлено, що в першу чергу
задовольняються зобов'язання, що
виникли наслідки заподіяння шкоди
життю і здоров'ю громадян.

В судовому засіданні 08.09.2014, на підставі
ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
судового процесу, господарський суд
міста Києва,-

В С Т А Н О В И В:

08.10.2012 між ПАТ "Брокбізнесбанк" (банк) та
Управлінням Державної служби охорони
при ГУМВС України в Запорізькій
області (клієнт) укладений договір №77677
про відкриття банківських рахунків та
здійснення розрахунково-касового
обслуговування (далі -Договір), за
умовами якого, банк відкриває клієнту
поточні рахунки та здійснює їх
розрахунково-касове обслуговування
відповідно до чинного законодавства
України, нормативно-правових актів НБУ
та умов цього Договору.

08.10.2012 сторони уклали додаткову угоду
№1 до Договору, яка долучена до
матеріалів справи.

18.01.2013 та 21.03.2013 до Договору, сторони
уклали додаткові угоди №2.

На підставі цього Договору, банк
відкрив позивачу банківські рахунки
№7005, №7004, №7015,
№7003, №7014, №7002,
№7013, №7001, №7012,
№7011, №7009, №7010,
№7008, №7007, №7006,
№7001 і за яким банк зобов'язався в
порядку п. 2.4 Договору, здійснювати
розрахункові операції за вказаними
рахунками.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11
Цивільного кодексу України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків є, зокрема, договори та інші
правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Спір виник внаслідок того, станом на
16.07.2014 залишки на рахунках становлять 507
111,67 грн., якими банк заволодів за час
процедури тимчасової адміністрації.
Таким чином, позивач з посиланням на
положення п. 1 ч. 1 ст. 52 Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" звернувся до суду з
позовом про визнання його кредитором
банку першої черги.

Відповідачі заперечили проти позовних
вимог, з тих підстав, що вимоги позивача
не відносяться до першої черги.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Виконавчою
дирекцією Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб 28.02.2014 прийнято рішення №
9 про виведення з ринку та здійснення
тимчасової адміністрації, відповідно
до якого на підставі постанови
Правління Національного банку України
від 28 лютого 2014 року №107 «Про
віднесення Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк» до
категорії неплатоспроможних»,
керуючись пунктом 2 частини 5 статті 12
та статтею 34 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" вирішила розпочати процедуру
виведення Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк» з ринку та
запровадити в ньому тимчасову
адміністрацію з 03.03.2014 по 02.06.2014.

Крім того, відповідно до Постанови
Правління Національного банку України
від 10.06.2014 № 339 «Про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію
Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» виконавчою дирекцією
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від
11.06.2014 № 45 про початок здійснення
процедури ліквідації Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» та призначення
уповноваженої особи Фонду на
ліквідацію Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк».

Процедура щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків врегульована
Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
який є спеціальним законом у даних
правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" встановлено, що тимчасова
адміністрація - процедура виведення
банку з ринку, що запроваджується
Фондом стосовно неплатоспроможного
банку в порядку, встановленому цим
Законом, а відповідно до пункту 6 статті
2 Закону ліквідація банку - це процедура
припинення банку як юридичної особи
відповідно до законодавства.

Відтак, у спорах пов'язаних з
виконанням банком, у якому введена
тимчасова адміністрація чи почата
процедура його ліквідації, своїх
зобов'язань перед його кредиторами,
норми Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб" є
спеціальними, а даний Закон є
пріоритетним відносно інших
законодавчих актів України у цих
правовідносинах.

Виходячи зі суті (змісту) та згідно з
частиною 2 статті 1 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" метою цього Закону є захист прав і
законних інтересів вкладників банків,
зміцнення довіри до банківської
системи України, стимулювання
залучення коштів у банківську систему
України, забезпечення ефективної
процедури виведення неплатоспроможних
банків з ринку та ліквідації банків.

Нормами статті 36 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" врегульовані наслідки
запровадження тимчасової
адміністрації.

Крім того, виходячи зі змісту статей 39,
40, 49, 52 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
під час тимчасової адміністрації
складається план врегулювання (рішення
Фонду, що визначає спосіб, економічне
обґрунтування, строки та умови
виведення неплатоспроможного банку з
ринку) у якому визначаються заходи щодо
виведення неплатоспроможного банку з
ринку в один із способів передбачених у
частині 2 статі 39 даного Закону. Фонд
складає реєстр активів і зобов'язань,
які підлягають відчуженню. Під час
відчуження зобов'язань Фонд має
забезпечити неупереджене ставлення до
всіх кредиторів неплатоспроможного
банку, дотримуючись черговості,
передбаченої статтею 52 цього Закону,
при цьому зобов'язання банку за
вкладами фізичних осіб, гарантованими
Фондом, мають найвищий пріоритет і не
можуть бути відчужені частково. Під час
ліквідації банку уповноважена особа
Фонду не має права здійснювати
задоволення вимог кредиторів до
затвердження реєстру акцептованих
вимог кредиторів, за виключенням
погашення за погодженням з виконавчою
дирекцією Фонду вимог за правочинами,
що забезпечують проведення
ліквідаційної процедури. Кошти,
одержані в результаті ліквідації та
реалізації майна банку, спрямовуються
уповноваженою особою Фонду на
задоволення вимог кредиторів у
черговості передбаченій статтею 52
даного Закону. Вимоги кожної наступної
черги задовольняються в міру
надходження коштів від реалізації
майна банку після повного задоволення
вимог попередньої черги. Таким чином,
після запровадження у банку тимчасової
адміністрації (з метою виведення цього
банку з ринку) та переходу до процедури
ліквідації банку, задоволення вимог
кредиторів відбувається у особливому,
передбаченому зазначеним спеціальним
Законом порядку з дотриманням
принципів черговості, передбаченої
статтею 52 цього Закону, та виходячи з
того, що найвищий пріоритет мають
зобов'язання банку за вкладами
фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Як свідчать матеріали справи, позивач
звернувся до банку із заявами про
закриття його рахунків, які долучені до
матеріалів справи.

17.06.202014 позивач звернувся до
Уповноваженої особи Фонду із заявою
№19/1-1197/Рб про задоволення вимог
кредитора - позивача в сумі 504 017,92 грн.,
яка надіслана до банку 19.06.2014.

Представник відповідача-2 повідомив
суду, що статтею 49 Закону передбачені
заходи з підготовки задоволення вимог
кредиторів.

Частина 5 статті 49 Закону передбачає, що
протягом 30 днів з дня опублікування
відомостей про відкликання
банківської ліцензії, ліквідацію банку
та призначення уповноваженої особи
Фонду кредитори мають право заявити
уповноваженій особі Фонду про свої
вимоги до банку.

Таким чином, відповідач-2 зазначив, що
позивач належним чином у встановлений
строк та у передбачений законом спосіб
використав своє право.

Однак, оскільки на складання реєстру
кредиторів встановлено строк 90 днів з
дня опублікування відомостей про
відкликання банківської ліцензії,
ліквідацію банку та призначення
уповноваженої особи Фонду, на даний час
реєстр кредиторів ще не складений та не
затверджений.

Стосовно вимоги позивача про визнання
його кредитором першої черги, слід
зазначити, що п.1 ч. 1 ст. 52 Закону
встановлено, що в першу чергу
задовольняються зобов'язання, що
виникли внаслідок заподіяння шкоди
життю і здоров»ю громадян.

Тому положення цієї статті стосуються
відшкодування шкоди, заподіяної
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я
або смертю, що передбачено ст. 1195 ЦК
України.

В даному випадку йдеться про
зобов'язання юридичної особи (банку) по
відшкодуванню шкоди, завданої
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров»я безпосередньо фізичній особі,
а тому не може бути застосована до
юридичної особи, якою є позивач.

Відповідач в порядку ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України, не спростував заявлені
позовні вимоги.

Таким чином, позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог статті 34 ГПК
України господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи.

Втім ніякі докази не мають для суду
заздалегідь встановленої сили і
оцінюються судом в розумінні вимог
статті 43 ГПК України за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищенаведене в сукупності,
суд дійшов висновку про
безпідставність заявлених вимог щодо
визнання кредитором в першу чергу,
враховуючи, що п. 1 ч. 1 ст. 52 Закону
визначений вичерпний перелік вимог які
відносять до першої черги.

У зв'язку з відмовою у задоволенні
позову, згідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання

повного тексту рішення: 12.09.2014.

Суддя

М.Є. Літвінова