ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2014 р.
Справа № 907/515/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого судді
Орищин Г.В.

суддів
Галушко Н.А.

Новосад Д.Ф.

розглянув апеляційні скарги: 1)
комунального підприємства "Виробниче
управління
водопровідно-каналізаційного
господарства міста Ужгорода" від
27.08.2014р. №1212; 2) Ужгородського
міжрайонного прокурора від 02.09.2014р.
№109-164-14(3322) вих.14

на рішення господарського суду
Закарпатської області від 12.08.2014р.

у справі № 907/515/14

за позовом комунального підприємства
"Виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства міста Ужгорода", м.Ужгород

до відповідача Коритнянської
сільської ради Ужгородського району
Закарпатської області, с.Коритняни,
Ужгородський район

про стягнення 1216147,03 грн.

за участю представників сторін:

прокурор - Яворський Я.Т.,

від позивача - Король А.Ю.,

від відповідача - не з'явився.

Права та обов'язки сторін, передбачені
ст.ст. 20, 22, 29 ГПК України роз'яснено.

Рішенням господарського суду
Закарпатської області від 12.08.2014р.
(суддя Васьковський О.В.) частково
задоволено позов комунального
підприємства "Виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства міста Ужгорода" (надалі -
КП «Водоканал м.Ужгорода», стягнуто з
Коритнянської сільської ради на
користь позивача 1086934,40 грн.
заборгованості, в решті позову
відмовлено.

При прийнятті рішення суд виходив з
того, що матеріалами справи
підтверджується розмір основної
заборгованості відповідача за
договором про водопостачання та
водовідведення. Щодо стягнення трьох
відсотків річних та інфляційних
нарахувань, то в задоволенні вимог в
цій частині судом відмовлено у зв'язку
з недоведеністю факту прострочення
сплати вартості послуг.

Дане рішення оскаржив позивач та
Ужгородський міжрайонний прокурор в
інтересах держави в особі
Коритнянської сільської ради. В своїй
апеляційній скарзі позивач зазначив,
що рішення суду першої інстанції
прийнято з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи,
з порушенням норм матеріального права
та невідповідністю висновків
обставинам справи, у зв'язку з чим
просив його скасувати та прийняти нове
рішення, яким позов задоволити
повністю. Позивач при цьому вказав, що
суд безпідставно відмовив у стягненні
трьох відсотків річних та інфляційних
нарахувань та не врахував при
вирішенні спору висновків, наведених в
рішенні господарського суду
Закарпатської області від 19.10.2004р. у
справі №13/174 щодо встановлення
середньомісячного обсягу наданих
послуг.

Ужгородський міжрайонний прокурор
оскаржив рішення покликаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим просив його скасувати та
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.
Прокурор, зокрема, зазначив, що
відповідач не є суб'єктом
господарювання, а також безпосереднім
споживачем послуг з водопостачання та
водовідведення. В суму боргу позивачем
було включено вартість послуг, які
надавались жителям села Часлівці, а,
отже, вартість таких повинна
стягуватись не з відповідача, а з
сільської ради відповідного
населеного пункту. Скаржник також
вказав на необґрунтованість тарифів,
недослідження місцевим господарським
судом умов договору щодо строку його
дії, ціни та предмету договору та про
відкрите кримінальне провадження по
факту підроблення договору від 11.04.1997р.

Не погоджуючись із апеляційною скаргою
прокурора, КП «Водоканал м.Ужгорода»
подало до суду відзив, у якому просило
апеляційну скаргу прокурора залишити
без задоволення у зв'язку з
необґрунтованістю його вимог та
законністю оскаржуваного рішення у
відповідній частині.

Відповідач явки повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив, хоча належним чином був
повідомлений про час і місце розгляду
справи, що підтверджується поштовим
повідомленням про вручення йому ухвал
суду від 03.09.2014р. та від 09.09.2014р. (а.с. 64, 77).
Оскільки в справі достатньо матеріалів
для розгляду апеляційних скарг по суті,
судова колегія вважає за можливе
розглянути справу без представника
відповідача.

З матеріалів справи та апеляційних
скарг вбачається наступне:

11.07.1997р. між виробничим управлінням
водопровідно-каналізаційного
господарства м.Ужгорода (водоканал) та
Коритнянською сільською радою
(абонент) на підставі Правил
користування системами комунального
водопостачання і каналізації в містах
і селах України (надалі - Правила) було
укладено договір з надання послуг
водопостачання та водовідведення
(надалі - договір, а.с. 9-10).

Відповідно до першого розділу
предметом договору є зобов'язання
водоканалу поставляти абоненту воду,
відводити господарсько-побутові і
дощові стоки та зобов'язання абонента
щомісячно оплачувати за споживання
води у відповідності з показниками
водомірів по тарифу: за 1 м куб. води по 0
крб.21 коп.; за пропуск стічних
господарсько - побутових, виробничих і
дощових вод - тариф у договорі не
вказано. В додаткових умовах договору
зазначено, що тарифи за воду і
каналізацію можуть змінюватись
залежно від цін на енергоресурси,
реагенти.

В першому розділі також передбачено, що
договір укладається на об'єкти у
відповідності зі списком, що додається;
списки будинків і осіб, що в них
проживають, уточняються не рідше 2-х
разів у рік.

Розділом другим договору передбачено,
що облік води, господарсько-побутових і
виробничих стічних вод проводиться в
кубометрах за показами водомірів, а при
їх відсутності по нормах
водоспоживання у відповідності з
Правилами, облік дощових стічних вод
проводиться виходячи з площ твердого
покриття і кількості опадів. У розділі
третьому договору закріплено, зокрема,
обов'язок абонента оплачувати рахунки
у строки, встановлені Правилами.

В період з листопада 2011 року по жовтень
2012 року позивач виставляв відповідачу
рахунки по оплаті наданих послуг з
водопостачання та водовідведення (а.с.
12-23), які відповідач не оплачував, у
зв'язку з чим у нього виникла
заборгованість перед КП «Водоканал
м.Ужгорода» у сумі 1086934,40 грн.

13.12.2012р. позивач направив відповідачу
претензію №1931 про погашення
заборгованості за період з 01.11.2011р. по
13.12.2012р. на суму 1271012,00 грн. (а.с. 28-29).

Подальша несплата заборгованості за
послуги, надані в період з листопада 2011
року по жовтень 2012 року, стали
підставою для звернення позивача до
господарського суду з позовом про
стягнення основного боргу, трьох
відсотків річних та інфляційних
нарахувань.

Судова колегія, заслухавши пояснення
прокурора та представника позивача,
оцінивши подані сторонами докази на
відповідність їх фактичним обставинам
і матеріалам справи, вважає, що
підстави для задоволення апеляційних
скарг та, відповідно, скасування
оскаржуваного рішення - відсутні, з
огляду на наступне:

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
питну воду та питне водопостачання»
послуги з питного водопостачання
надаються споживачам підприємством
питного водопостачання на підставі
договору, який укладається
безпосередньо між підприємством
питного водопостачання або
уповноваженою ним юридичною чи
фізичною особою і споживачем. Порядок
надання споживачам послуг з питного
водопостачання встановлюється
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері житлово-комунального
господарства.

Статтею 32 цього Закону встановлено, що
за надання послуг з питного
водопостачання споживач вносить плату
за нормами і тарифами, що регулюються у
встановленому законодавством порядку,
а ст.41 передбачає, що у разі відсутності
технічних засобів, облік питної води
тимчасово здійснюється розрахунковим
шляхом згідно з установленими нормами.

Згідно до ст. 32 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», плата за
житлово-комунальні послуги
нараховується щомісячно відповідно до
умов договору в порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п 2.1. Правил користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України, затверджених наказом
Мінжитлокомунгоспу 27.06.2008р. №190
(діючими в період спірних
правовідносин), договірні відносини
щодо користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення
здійснюються виключно на договірних
засадах відповідно до Законів України
„Про питну воду та питне
водопостачання" та „Про
житлово-комунальні послуги". Пунктом 3.7
цих Правил встановленою, що розрахунки
за спожиту питну воду та скид стічних
вод здійснюються усіма споживачами
щомісячно відповідно до умов
договору.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується сторонами, протягом
спірного періоду позивач надавав
відповідачу обумовлені договором
послуги. Обсяг та вартість наданих
послуг підтверджується рахунками,
виставленими згідно розділу 3 договору
(а.с. 12-23) та розрахунком заборгованості
(а.с. 11).

Як вбачається з пояснень позивача,
нарахування вартості наданих послуг
проводилось із врахуванням тарифів,
затверджених постановами НКРЕ України
від 24.02.2011р. №274 (а.с. 24) та від 10.02.2012р. №71
(а.с. 26) та із врахуванням норм
водоспоживання, через відсутність у
відповідача лічильників. Вказані
обставини не заперечуються позивачем
та відповідачем, узгоджуються з
положеннями ст.ст. 32, 41 Закону України
«Про питну воду та водопостачання» та
спростовують твердження Ужгородського
міжрайонного прокурора про
недопустимість застосування тарифів,
передбачених розділом 1 договору. Крім
того, як зазначалось вище, додаткові
умови договору передбачають
можливість зміни тарифів.

Обов'язок відповідача оплатити надані
послуги випливає з ст.ст. 525, 526 ЦК
України, ст.193 ГК України, ст.32 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги», п. 3.7 Правил користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України, розділів 1 та 3 договору.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про стягнення
основної суми заборгованості за
послуги по водопостачанню та
водовідведенню з листопада 2011р. по
жовтень 2012р. на загальну суму 1086934,40 грн.

Стосовно тверджень Ужгородського
міжрайонного прокурора про те, що
відповідач не є суб'єктом
господарювання та безпосереднім
споживачем послуг з водопостачання та
водовідведення, про недоліки умов
договору та відкрите кримінальне
провадження по факту підроблення
договору, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

З рішення господарського суду
Закарпатської області від 26.12.2003р. у
справі №13/251 (а.с. 37-38) за участю тих же
сторін вбачається, що сільська рада не
є кінцевим споживачем всього обсягу
послуг по водопостачанню сіл, що
входять до її складу, а виступає
основним абонентом, в свою чергу
укладаючи договори із субабонентами
(юридичними та фізичними особами, що
розташовані на території ради),
здійснюючи самостійне нарахування за
воду та одержуючи грошові кошти на
спеціальний рахунок сільської ради за
водопостачання та обслуговування
водопровідних мереж на території
сільської ради.

Можливість надання Коритнянською
сільською радою вищезазначених послуг
субспоживачам випливає і з положень пп.
8 п.«а» ст.27, пп.5 п.«а» ст.30 Закону
України «Про місцеве самоврядування».

Крім того, в провадженні
господарського суду Закарпатської
області перебувала справа №4/177 за
позовом Коритнянської сільської ради
до КП «Водоканал м.Ужгорода» про
розірвання договору від 11.04.1997р. та про
визнання його недійсним (враховуючи
заяву сільської ради в порядку ч.1 ст. 83
ГПК України). Рішенням суду від 14.09.2009р.
(а.с. 39-41) в позові та в заяві сільської
ради було відмовлено, при цьому судом
було встановлено, що укладення
договору сільським головою
відбувалось відповідно до статей 8, 23, 31,
п.9 ст. 35 Закону України «Про місцеві
ради народних депутатів та місцеве та
регіональне самоврядування», який діяв
на час укладення договору.

Обставини, що встановлені у
вищевказаних рішеннях, колегія суддів
вважає за можливе врахувати в порядку
ст.35 ГПК України.

Щодо відкритого кримінального
провадження, то в порядку цієї ж ст.35
ГПК України, вказана обставина без
наявності відповідного вироку суду в
кримінальному провадженні не є
підставою для її врахування
господарським судом при вирішенні
справи.

Інші твердження прокурора є
документально необґрунтованими і не
можуть бути підставою для скасування
рішення суду першої інстанції.

Стосовно доводів апеляційної скарги КП
«Водоканал м.Ужгорода» про
безпідставність відмови в стягненні
трьох відсотків річних та інфляційних
нарахувань, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Розділ третій договору від 11.07.1997р.
передбачає такий порядок розрахунків,
при якому оплата за надані послуги
проводиться відповідачем згідно
виставлених рахунків у строки,
встановлені Правилами. Судом першої
інстанції було встановлено
відсутність доказів виставлення
відповідних рахунків, а позивачем в
ході апеляційного провадження не
подано жодних доказів, які
підтверджували б факт вручення
(надіслання) відповідачу зазначених
рахунків. Таким чином, вірним є
висновок місцевого господарського
суду про неможливість встановити факт
прострочення сплати вартості послуг, а
відтак відсутні підстави для
застосування положень ст.625 ЦК України.
Підставою для виникнення прострочення
у даному випадку є надіслання
відповідачу претензії від 13.12.2012 р. №1931,
до якої додані рахунки-фактури за
період з листопада 2011 р. по жовтень 2012 р.
на загальну суму 1086934,40 грн.

Покликання скаржника на рішення
господарського суду Закарпатської
області від 19.10.2004р. у справі №13/174 про
стягнення заборгованості за період з
вересня 2003 року по червень 2004 року
судова колегія вважає таким, що не має
значення при розгляді даної справи,
оскільки це рішення не встановлює
жодних фактичних обставин, які мають
значення для вирішення даного спору і,
крім того, стосується іншого часового
періоду.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія,
прийшла до висновку про
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, як такого, що прийнято
відповідно до обставин та матеріалів
справи з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Судовий збір за перегляд рішення в
апеляційному порядку, відповідно до
вимог ст. 49 ГПК України, слід покласти
на скаржників.

Як вбачається зі ст.4 Закону України
«Про судовий збір» ставка судового
збору за подання апеляційної скарги на
рішення визначається, в тому числі,
виходячи з оспорюваної суми. Як
вбачається зі змісту апеляційної
скарги КП «Водоканал м.Ужгорода»,
рішення першої інстанції
оскаржувалось ним в частині відмови в
стягненні інфляційних нарахувань та
трьох відсотків річних в сумі 129212,63
грн., проте судовий збір (12161,47грн.) був
сплачений виходячи також і з основної
суми боргу. Відповідно до ст.7 Закону
України «Про судовий збір», сплачена
сума судового збору повертається за
ухвалою суду в разі внесення судового
збору в більшому розмірі, ніж
встановлено законом. Зважаючи на це,
надмірно сплачена сума судового збору
(10869,34 грн.) підлягає поверненню КП
«Водоканал м.Ужгорода».

Відповідно до п. 4.6 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013р. №7, приймаючи рішення зі справи,
провадження в якій порушено за заявою
прокурора, господарський суд у разі ж
повної або часткової відмови в позові
стягує судовий збір з визначеного
прокурором позивача (так само повністю
або пропорційно задоволеним вимогам),
за винятком випадків, коли останнього
звільнено від сплати судового збору, та
коли позивачем у справі є сам прокурор.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу
Ужгородського міжрайонного прокурора
подано в інтересах держави в особі
Коритнянської сільської ради, то у
зв'язку із залишенням рішення суду
першої інстанції без змін, судовий збір
за розгляд цієї апеляційної скарги
підлягає стягненню з відповідача.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський
апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Закарпатської області від 12.08.2014р. у
справі №907/515/14 залишити без змін, а
апеляційні скарги комунального
підприємства "Виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства міста Ужгорода" та
Ужгородського міжрайонного прокурора
- без задоволення.

Повернути комунальному підприємству
"Виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства міста Ужгорода"
(Закарпатська область, м. Ужгород, вул.
Митна, 1, ідентифікаційний код 03344326)
10869,34 грн. зайво сплаченого судового
збору (згідно платіжного доручення №863
від 27.08.2014р.).

Стягнути з Коритнянської сільської
ради Ужгородського району
Закарпатської області (Закарпатська
область, Ужгородський район, с.
Коритняни, вул. Духновича, 66-В,
ідентифікаційний код 04349768) в доход
державного бюджету 10869,34 грн. судового
збору за подання апеляційної скарги.

Місцевому господарському суду видати
наказ на виконання даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Справу повернути в місцевий
господарський суд.

Повний текст постанови складений
23.09.2013р.

Головуючий суддя
Орищин Г.В.

суддя
Галушко Н.А.

Новосад Д.Ф.