ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23 вересня 2014 р. Справа №
903/764/14

за позовом Волинської обласної спілки
споживчих товариств, м. Луцьк

до відповідача: підприємця ОСОБА_1, с.
Зміїнець, Волинська область

про стягнення 28 080 грн. 00 коп. неустойки

Суддя Шум М. С.

за участю представників сторін:

від позивача: Данилік Ф. Я., довіреність
від 10.01.2014 року №17, Сорока В. Г.,
довіреність від 03.02.2013 року №1-48/1

від відповідача: ОСОБА_4, довіреність
від 01.07.2013 року

Суть спору: Волинська обласна спілка
споживчих товариств звернулася до
господарського суду з позовом до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення 28 080 грн. 00 коп. неустойки за
прострочення виконання обов'язку
повернення торговельного місця за
період з 11.02.2014 року по 11.08.2014 року у
відповідності до ч.2 ст.785 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог
Волинська обласна спілка споживчих
товариств зазначає, що рішенням
господарського суду Волинської
області від 29.05.2014 року у справі №903/427/14,
яке залишене без змін постановою
Рівненського апеляційного
господарського суду від 12.08.2014 року
встановлено, що договір оренди №1041,
укладений між сторонами 14.02.2009 року є
припиненим з 01.01.2014 року.

Проте, відповідач обов'язок в частині
звільнення торговельного місця, який
встановлено п. п. 1.1, 2.2 договору та ч. 1
ст. 785 ЦК України, не виконав,
торговельне місце не звільнив.

Ухвалою суду від 02.09.2014 року
розгляд справи відкладено, відповідача
повторно зобов'язано надати суду
пояснення по суті позовних вимог,
докази в їх обгрунтування, належно
засвідчену копію свідоцтва про
державну реєстрацію суб'єкта
підприємницької діяльності.

Відповідач та його представник в
поясненнях від 09.09.2014 року та в судових
засіданнях в задоволенні позовних
вимог просять відмовити. При цьому
зазначають, що позивачем не надано
жодних доказів на підтвердження того,
що торгове місце перебуває в
користуванні підприємця ОСОБА_1 Крім
того, повідомляють, що позивач вже
звертався до суду з позовом про
повернення торговельного місця, яке
передавалося в оренду згідно договору
№1041, провадження у даній справі
припинено у зв'язку з відмовою від
позову (№903/172/14). Відтак, відповідач
вважає, що це свідчить про відсутність
претензій Волинської облспоживспілки
до підприємця ОСОБА_1 стосовно
повернення торговельного місця.

Ухвалою суду від 09.09.2014 року
розгляд справи відкладено на 23.09.2014
року для надання сторонам можливості
мирного врегулювання спору.

В судовому засіданні 23.09.2014 року
представники позивача позовні вимоги
підтримали повністю, зазначили, що
відповідач протягом дії договору
оренди №1041 від 14.02.2009 року вчасно та у
повному обсязі сплачував встановлену
договором та додатковою угодою орендну
плату, проте договір оренди
торговельного місця №1041 від 14.02.2009 року
є припиненим. Відповідач в порушення
умов договору (п. 1.2) та вимог чинного
законодавства (ст. 785 ЦК України)
продовжує здійснювати підприємницьку
діяльність, торговельне місце не
звільнив та орендодавцеві не повернув.

Представник відповідача в судовому
засіданні 23.09.2014 року у позові просить
відмовити, оскільки вважає, що
підприємцю ОСОБА_1 згідно договору
оренди торговельного місця №1041 від
14.02.2009 року в оренду відповідного
торговельного місця не надавалося,
тому відповідачу не має що повертати
Волинській облспоживспілці.

Заявою №5 від 22.09.2014 року відповідач та
його представник долучили до
матеріалів справи рішення
господарського суду Волинської
області, постанову Рівненського
апеляційного господарського суду та
постанову Вищого господарського суду
України по справі №4/47-42 про відмову в
позові приватної фірми
«Скорпіон-сервіс» до підприємця ОСОБА_5
про стягнення 267 330 грн. неустойки.

Господарський суд, визнавши зібрані
докази достатніми для розгляду спору
за наявними в справі матеріалами
відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України,
заслухавши представників сторін та
дослідивши долучені до справи докази, -

ВСТАНОВИВ:

14.02.2009 року між Волинською
облспоживспілкою та ФОП ОСОБА_1 було
укладено договір оренди торговельного
місця №1041 (а.с. 6-7).

Відповідно до пункту 1.1 розділу 1
договору позивач надає, а відповідач
приймає у тимчасове платне
користування торговельне місце,
розташоване на Завокзальному ринку за
адресою: вул. К.Карого, 1 площею 39 м2 для
розміщення об'єкту торгівлі (малої
архітектурної площі) за НОМЕР_2, яка не є
власністю позивача.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що
вступ відповідача у користування
орендованим торговельним місцем
настає одночасно з підписанням
сторонами даного договору.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що
після закінчення його дії або
достроковому розірванні, відповідач
протягом 10 днів після дати припинення
дії договору зобов'язаний звільнити
торговельне місце від малої
архітектурної форми та повністю
розрахуватися з позивачем за усіма
борговими зобов'язаннями.

Додатковою угодою до договору від
19.02.2011 року сторони узгодили орендну
плату за торговельне місце за місяць
оренди в розмірі 2 340 грн. 00 коп.

Крім того, на підтвердження
відповідного розміру орендної плати
позивач долучив до матеріалів справи
банківську виписку про орендні
платежі, здійснені відповідачем, за
січень-травень 2013 року.

Договір оренди торговельного місця від
14.02.2009 року №1041 та додаткова угода до
нього недійсними в судовому порядку не
визнавалися.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відтак, суд бере до уваги умови
підписаного сторонами договору та
вважає, що він створює певні юридичні
наслідки.

Рішенням господарського суду
Волинської області від 29.05.2014 року у
справі №903/427/14, яке залишено без змін
постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 12.08.2014 року
встановлено, зокрема, що укладений між
Волинською обласною спілкою споживчих
товариств та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 договір від
14.02.2009 року №1041 оренди торговельного
місця з додатковою угодою від 09.02.2011
року припинив свою дію з 01 січня 2014 року
у зв'язку із закінченням строку на який
його було укладено, небажанням
Орендодавця продовжувати термін дії
угоди на наступний період часу,
повідомленням про це Орендаря,
здійсненим у встановленому порядку
Орендодавцем.

Згідно ст. 35 ГПК України обставини,
встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Згідно п. 2.6 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011 року №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" не потребують
доказування преюдиціальні обставини,
тобто встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, - при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини. При цьому не має значення,
в якому саме процесуальному статусі
виступали відповідні особи у таких
інших справах - позивачів,
відповідачів, третіх осіб тощо.

Припинення дії договору оренди від
14.02.2009 року №1041 з 01.01.2014 року
встановлено рішенням господарського
суду Волинської області від 29.05.2014 року
№903/427/14, яке набрало законної сили
12.08.2014 року.

Листом від 27.12.2013 року №1-631/1 (а.с. 8)
Волинська ОССТ повідомила підприємця
ОСОБА_1 про те, що 31.12.2013 року
закінчується строк дії договору оренди
торговельного місця від 14.02.2009 року
№1041. Відповідно до ст. 785 Цивільного
кодексу України, у разі припинення
договору найму наймач зобов'язаний
негайно повернути наймодавцеві річ у
стані, у якому вона була одержана, з
урахуванням нормального зносу, або у
стані, який було обумовлено в договорі.
Також при цьому позивачем було
повідомлено підприємця ОСОБА_1 про те,
що оскільки об'єкт торгівлі (мала
архітектурна форма) НОМЕР_2 розміщений
на орендованому торговельному місці з
порушенням Правил безпеки систем
газопостачання України, договір оренди
торговельного місця від 14.02.2009 року між
договірними сторонами на 2014 рік
поновлено не буде. У зв'язку із
припиненням договірних відносин з
31.12.2013 року, відповідно до п. 2.2 угоди
повідомлено Орендаря про його
зобов'язання в десятиденний строк
передати торговельне місце Волинській
ОССТ та звільнити його від належної
суб'єкту підприємницької діяльності
малої архітектурної форми.

Зазначений лист було направлено
підприємцю-відповідачу та отримано
останнім особисто 01.02.2014 року, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення (а. с.
9).

Відповідні обставини встановлені
також рішенням господарського суду
Волинської області від 29.05.2014 року
№903/427/14.

Позивачем нараховано до стягнення
неустойку за період з 11.02.2014 року по
11.08.2014 року в подвійному розмірі плати
за користування торговельним місцем в
сумі 28 080 грн. 00 коп. (2 340 х 2 х 6).

Згідно з ч.6 ст.283 ГК України до відносин
оренди застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом.

Статтею 291 ГК України передбачено, що
договір оренди припиняється, зокрема, у
разі закінчення строку, на який його
було укладено. Правові наслідки
припинення договору оренди
визначаються відповідно до умов
регулювання договору найму ЦК України.

Статтею 785 ЦК України встановлено
обов'язок наймача негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі.

Згідно ч. 2 цієї статті, якщо наймач не
виконує обов'язку щодо повернення речі,
наймодавець має право вимагати від
наймача сплати неустойки у розмірі
подвійної плати за користування річчю
за час прострочення.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 ГК України,
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим кодексом,
іншими законами і договором.

Згідно ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними
санкціями у цьому Кодексі визначаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання, а
згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо
предметом неустойки (штрафу, пені) є
грошова сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства.

Частиною 6 статті 232 ГК України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Неустойка, стягнення якої передбачено
частиною другою статті 785 ЦК України, є
самостійною майновою відповідальністю
у сфері орендних правовідносин і
визначається законодавцем як подвійна
плата за користування річчю за час
прострочення.

Законодавством, що регулює орендні
правовідносини, встановлено
можливість стягнення неустойки за весь
час прострочення виконання
зобов'язання щодо повернення об'єкта
оренди.

Вказана правова позиція викладена у
постановах Верховного Суду України від
26.12.2011р. № 5005/2712/2011, від 20.03.2012р. №40/117.

Відповідно до ч. 1 ст. 11128 ГПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України.

Відтак, оскільки п. 1.2 договору оренди
торговельного місця №1041 від
14.02.2009 року передбачено, що відповідач
протягом 10 днів після дати припинення
дії договору зобов'язаний звільнити
торговельне місце від малої
архітектурної форми, а судом
встановлено, що відповідний договір
припинив свою дію 01.01.2014 року, суд
вважає вимогу позивача про стягнення з
відповідача неустойки за період з
11.02.2014 року по 11.08.2014 року в
подвійному розмірі плати за
користування торговою площею виходячи
з орендної плати, встановленої
додатковою угодою до договору від
09.02.2011 року, у розмірі 2 340 грн. 00 коп.
щомісячно підставною та такою, що
підлягає до задоволення.

Крім того, суд зазначає, що відповідач в
судовому засіданні 09.09.2014 року
підтвердив, що продовжує здійснювати
підприємницьку діяльність на
Завокзальному ринку.

Долучені представником відповідача
рішення господарського суду
Волинської області, постанова
Рівненського апеляційного
господарського суду та постанова
Вищого господарського суду України по
справі №4/47-42 про відмову в позові
приватної фірми «Скорпіон-сервіс» до
підприємця ОСОБА_5 про стягнення 267 330
грн. неустойки не беруться судом до
уваги, оскільки відповідний спір
розглядався між іншими сторонами,
відтак обставини справи не є
аналогічними, а факти встановлені
відповідними судовими актами не носять
преюдиційного характеру для розгляду
даного спору.

Клопотання представника відповідача
про необхідність припинення
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору, оскільки
позивач вже звертався до суду з позовом
про повернення торговельного місця,
яке передавалося в оренду згідно
договору №1041, проте відмовився від
позову (№903/172/14), а відтак у Волинської
облспоживспілки відсутні претензії до
підприємця ОСОБА_1 є безпідставними і
судом відхилено.

Волинська обласна спілка
споживчих товариств при розгляді
справи №903/172/14 відмовилася від
позовних вимог до підприємця ОСОБА_1 в
частині повернення торговельного
місця, яке передавалося в оренду згідно
договору №1041, тому в даному випадку при
розгляді спору про стягнення неустойки
за неповернення торговельного місця не
має підстав стверджувати про
відсутність предмету спору чи про
відмову позивача від позову, чи
наявність рішення господарського суду
між тими ж сторонами, про той же предмет
і з тих же підстав.

Господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань (п. 4.4 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції").

Згідно ст. ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Звільнення та передача орендованого
торговельного місця відповідачем не
доведено.

Оскільки спір до суду доведений з вини
відповідача, витрати по сплаті
судового збору в сумі 1 827 грн. 00 коп.
слід віднести на нього відповідно до
ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 216, 230, 231, 283, 291 ГК
України, ст.ст. 549, 551, 611, 785 ЦК України,
ст.ст. 35, 82-85 ГПК України, господарський
суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1 на користь
Волинської обласної спілки споживчих
товариств, м. Луцьк, вул. Ковельська, 13,

- 28 080 грн. 00 коп. неустойки, 1 827 грн. 00 коп.
в повернення витрат по сплаті судового
збору, а всього: 29 907 грн. 00 коп. (двадцять
дев'ять тисяч дев'ятсот сім грн. 00 коп.)

3. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повний текст рішення

складено 24.09.2014 року

Суддя
М. С. Шум