ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року
Справа № 925/4/14

Господарський суд Черкаської
області в складі: головуючого судді
Анісімова І.А., при секретарі судового
засідання Швидкій О.В.

у відкритому судовому засіданні в
приміщенні господарського суду за
адресою: м. Черкаси, бульвар Шевченка,307

за участю представників сторін

від позивача: Гураль С.П. - за
довіреністю від Юдицького О.В.,
Мухінський В.О. - за довіреністю від
Коберника В.М.,

від відповідача 1: не з'явився,

від відповідача 2: Сіденко С.А. - за
довіреністю,

розглядає справу:

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Сван-1"

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Агро Інжинірінг" та
товарної біржі "Черкаська Центральна
товарна біржа"

про визнання недійсним правочину щодо
відчуження автомобіля SKODA OCTAVIA TOUR 1.8I,
державний номерний знак НОМЕР_1 та
застосування наслідків недійсності
правочину,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено вимогу про визнання недійсним
правочину щодо відчуження автомобіля
SKODA OCTAVIA TOUR 1.8I, бежевого кольору, 2005 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1 № двигуна НОМЕР_2, № кузова
НОМЕР_3 та застосування наслідків
недійсності правочину.

25.02.2014 ухвалою Господарського суду
Черкаської області залучено до участі
у справі другого відповідача - товарна
біржа "Черкаська Центральна товарна
біржа" .

18.03.2014 ухвалою господарського суду
Черкаської області припинено
провадження у справі №925/4/14.

24.04.2014 постановою Київського
апеляційного господарського суду
зазначена ухвала скасована. Справу
№925/4/14 направлено до господарського
суду Черкаської області для розгляду
позову ТОВ "Сван-1" до ТОВ "Агро
Інжиніринг" та до товарної біржі
"Черкаська Центральна товарна біржа"
про визнання недійсним правочину та
застосування наслідків недійсності
правочину по суті.

Постановою Вищого господарського суду
України по справі №925/4/14 касаційну
скаргу ТОВ "Сван-1" в особі генерального
директора Коберника В.М. - залишено без
задоволення.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 24.04.2014 -
залишено без змін.

Згідно автоматизованого розподілу
справ Господарського суду Черкаської
області справу передано в моє
провадження.

15.07.2014 ухвалою Господарського суду
Черкаської області справу №925/4/14
прийнято до свого провадження.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач посилається на приписи ст. ст.
203, 215 ЦК України та зазначав, що
оспорюваний правочин є збитковим, а
тому суперечить положенням ст. 79 ГК
України та статуту товариства, крім
того, як зазначав позивач особа, що
підписала договір не мала необхідного
обсягу цивільної дієздатності,
оскільки ОСОБА_6 не призначався
засновниками на посаду генерального
директора товариства з обмеженою
відповідальністю "Сван-1".

Водночас позивач зазначав, що ст. 15
Закону України "Про товарну біржу"
передбачено, що не можуть бути
предметом біржової торгівлі речі,
визначені індивідуальними ознаками,
якщо вони не продаються як партія, а
також будь - які вживані товари,
включаючи транспортні засоби та
капітальні активи. Оскільки проданий
автомобіль на час укладення
оспорюваного правочину був вживаним,
останній не міг бути предметом
біржової торгівлі.

Також позивач стверджував, що при
укладенні біржової угоди мала місце
зловмисна домовленість генерального
директора товариства з обмеженою
відповідальністю "Сван-1" ОСОБА_6 (якого
в подальшому було призначено
директором товариства з обмеженою
відповідальністю "Агро-Інжинірінг") з
покупцем, внаслідок чого транспортний
засіб було продано за ціною нижчою від
ринкової та в результаті чого були
завдані позивачу збитки.

Оскільки при визначенні ціни
реалізації автомобіля до балансової
вартості необхідно було додати і суму
ПДВ, що не було зроблено, позивач також
зазначав, що було порушено і вимоги
Закону України "Про податок на додану
вартість.

Враховуючи конфлікт інтересів
між представниками позивача щодо
особи, яка має право управління ТОВ
"Сван-1", що може бути вирішений лише у
судовому провадженні поза межами
розгляду даної справи (в т.ч. у справі
про банкрутство), судом допущено до
участі у справі обох представників
позивача Мухінського В.О. та Гураль С.П.
за наявними у них довіреностями.

Представник позивача (Гураль С.П. за
довіреністю Юдицького О.В.) в судовому
засіданні позов підтримала повністю та
просить суд задовольнити позовні
вимоги.

Представник позивача (Мухінський В.О.
за довіреністю Коберника В.М.) проти
позову заперечив, просить відмовити
позивачу в задоволенні позову до ТОВ
«Агро Інжиніринг» та товарної біржі
"Черкаська Центральна товарна біржа"
про визнання правочину недійсним.

Відповідач 1 заявою від 10.09.2014
просить застосувати строк позовної
давності та відмовити ТОВ «Сван-1» у
задоволенні позову.

Відповідач 2 відзивом на позов та
його представник в судовому засіданні
проти позову заперечив та зазначив, що
оскаржена біржова угода
купівлі-продажу транспортного засобу,
реєстраційний №18983/3 від 27.11.2010 не
суперечить п.6 ст.15 Закону України «Про
товарну біржу», оскільки в даному
випадку продавалась партія товару, а не
один автомобіль.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав повністю.

В судовому засіданні, яке відбулося 11
вересня 2014 року згідно ст. 85 ГПК України
представникам сторін було оголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши усі обставини, перевіривши
матеріали справи, суд прийшов до
висновку, що позов не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

27.11.2010 між ТОВ «Сван-1» та ТОВ «Агро
Інжиніринг» було укладено біржову
угоду купівлі-продажу транспортного
засобу, реєстраційний №18983/3.

Біржовими торгами є торги, що публічно
і гласно проводяться в торговельних
залах біржі за участі членів біржі по
товарах, допущених до реалізації на
біржі в порядку, встановленому
правилами біржової торгівлі, як це
встановлено ст. 281 ГК України.

Сторонами було досягнуто згоди про
відчуження позивачем на користь
відповідача ряду автомобілів, в тому
числі і легкового автомобіля SKODA OCTAVIA TOUR
1.8I, бежевого кольору, 2005 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1 №
двигуна НОМЕР_2, № кузова НОМЕР_3.

Відповідно до банківських виписок ТОВ
«Сван-1» стосовно руху коштів по
рахунку №9, відкритого в ПАТ АБ
«Укргазбанк» МФО 320478, було встановлено,
що 29.11.2010 на вказаний рахунок від ТОВ
«Агро Інжиніринг» надійшли кошти в
сумі 24249,00 грн.. призначення платежу: за
а/м Шкода з/р 615 від 29.11.2010.

Позивач при зверненні з позовом
зазначив, що вказаний автомобіль було
продано за ціною істотно нижчою від
реальної ціни цього автомобіля,
оскільки ціна продажу за біржовою
угодою становить 24249 грн.00 коп., а згідно
висновку спеціаліста №1847 від 03.12.2010
ринкова вартість автомобіля становить
90539 грн. 82 коп., що є підставою для
визнання договору недійсним та порушує
права позивача на отримання прибутку
від господарської діяльності.

Вищевказаний правочин порушує права,
законні інтереси ТОВ «Сван-1» та
основні принципи його діяльності,
передбачені ст..79 ГК України та
Статутом товариства, оскільки його
укладення направлено не на отримання
прибутку, а навпаки завдало значних
збитків товариству в результаті
продажу майна товариства за ціною,
значно нижчою від ринкової.

Суд відхиляє дані доводи позивача та
погоджується із запереченнями проти
позову інших учасників процесу в цій
частині, виходячи з такого:

- низька ціна продажу певного
товару не є самостійною підставою для
визнання договору недійсним, оскільки
це не передбачено нормами чинного
законодавства;

- неотримання прибутку є ризиком
комерційної діяльності кожного
господарюючого суб'єкта;

- висновок спеціаліста № 1847 від
03.12.2010 не складався для відчуження
автомобіля, а тому не може слугувати
достовірним доказом дійсної ринкової
ціни автомобіля;

- проданий автомобіль був
уживаний, оскільки згідно вказаного
висновку спеціаліста авто мало
пробіг 249198 км, строк експлуатації 5
роки, при тому, що нормативний пробіг
для забезпечення автомобілю технічно
нормального стану за цей час повинен
скласти лише 22600 км., що пояснює
визначену у спірному договорі ціну
продажу автомобіля.

За правовою природою біржова угода є
договором купівлі-продажу та
відповідає вимогам ст. 655 ЦК України,
якою встановлено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності.

Як зазначалося вище, позивач вказував,
що оспорюваний правочин був підписаний
особою у якої був відсутній необхідний
обсяг цивільної дієздатності.

Так, в обґрунтування зазначених
обставин, позивач зазначав наступне:

Протокол №10/06/07 загальних зборів
учасників товариства з обмеженою
відповідальністю "Сван-1" від 07 червня
2010 року, яким було призначено на посаду
директора товариства з обмеженою
відповідальністю "Сван-1" ОСОБА_6
підписаний не учасниками товариства -
громадянами ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а
невідомими особами.

Позивач вважає, що підписи засновників
товариства - ОСОБА_9 та ОСОБА_7 при
укладенні установчого договору
товариства з обмеженою
відповідальністю "Сван-1" від 22 лютого
2002 року суттєво відрізняються від
підписів під тими ж прізвищами на інших
документах, створених після 2002 року, а
саме на протоколі №10/06/07 загальних
зборів учасників товариства з
обмеженою відповідальністю "Сван-1" від
07 червня 2010 року.

В зв'язку з чим позивач стверджує, що
підписи під прізвищами засновників
товариства на протоколі загальних
зборів учасників товариства з
обмеженою відповідальністю "Сван-1", а
саме: на протоколі №10/06/07 загальних
зборів учасників товариства з
обмеженою відповідальністю "Сван-1" від
07 червня 2010 року є підробленими.

Позивач вказував, що при з'ясуванні
обставин підписання ОСОБА_7 протоколів
зборів засновників, зокрема, №10/06/07 від
07 червня 2010 року, яким на посаду
генерального директора товариства з
обмеженою відповідальністю "Сван-1"
було призначено ОСОБА_6, останній
зазначив, що ніяких протоколів
останнім часом він не підписував.

Крім того позивач зазначав, що станом
на дату створення протоколу №10/06/07 від
07 червня 2010 року, а також на даний час
печаткою та документами товариства
володіють невідомі особи, оскільки
арбітражний керуючий-розпорядник
майна, виконуючий обов'язки керівника
боржника не отримав печатки та
документів від жодного із
представників товариства з обмеженою
відповідальністю "Сван-1", у зв'язку з
чим опублікував оголошення в
друкованих засобах масової інформації
про визнання втраченої печатки
недійсною та виготовити іншу печатку.

Водночас, як з'ясовано судом під час
розгляду справи, рішення загальних
зборів учасників (оформлене протоколом
№10/06/07 від 07 червня 2010 року), про
призначення на посаду генерального
директора позивача ОСОБА_6 є чинним та в
установленому законом порядку не було
визнано недійсним.

Наведене вище рішення загальних зборів
учасників товариства не є предметом
розгляду даного спору.

Будь-яких трудових спорів з цього
питання також не було, а тому посилання
позивача про те, що оспорюваний договір
підписаний не уповноваженою особою є
безпідставним та необґрунтованим.

Письмовий правочин може бути вчинений
від імені юридичної особи її
представником на підставі довіреності,
закону або адміністративного акта.

Особа, призначена повноважним
органом виконуючим обов'язки керівника
підприємства, установи чи організації,
під час вчинення правочинів діє у межах
своєї компетенції без довіреності.

Позивачем не надано доказів, що
ОСОБА_6 діяв зловмисно. В матеріалах
справи відсутні докази, в т.ч. судові
рішення із висновками про те, що
біржова угода була результатом
зловмисної згоди представників її
сторін та укладалася на шкоду
інтересам продавця.

Як зазначається в постанові пленуму
Вищого господарського суду України,
від 29 червня 2013 року, № 11 "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
зловмисна домовленість - це умисна
змова представника однієї сторони
правочину з другою стороною, внаслідок
чого настають несприятливі наслідки
для особи, від імені якої вчинено
правочин. У визнанні правочину
недійсним з відповідної підстави
доведенню підлягає не наявність волі
довірителя на вчинення правочину, а
існування умислу представника, який
усвідомлює факт вчинення правочину
всупереч інтересам довірителя,
передбачає настання невигідних для
останнього наслідків та бажає чи
свідомо допускає їх настання.
Наслідком такого визнання, крім
загальних наслідків, визначених
статтею 216 ЦК України, є виникнення у
довірителя права вимагати від свого
представника і другої сторони, зокрема,
солідарного відшкодування збитків. При
цьому представником не може вважатися
орган юридичної особи, в тому числі її
керівник, навіть якщо він діяв всупереч
інтересам цієї особи.

Таким чином суд не вважає
переконливими доводи позивача про те,
що при укладенні біржової угоди мала
місце зловмисна домовленість одного
представника з іншим.

З приводу доводів позивача про
порушення при укладенні біржової угоди
положень Закону України "Про товарну
біржу", суд погоджується із їх
обґрунтованістю, виходячи з
наступного:

Відповідно до ст. 279 ГК України
товарна біржа є особливим суб'єктом
господарювання, який надає послуги в
укладенні біржових угод, виявленні
попиту і пропозицій на товари, товарних
цін, вивчає, упорядковує товарообіг і
сприяє пов'язаним з ним торговельним
операціям.

Товарна біржа є юридичною особою,
діє на засадах самоврядування і
господарської самостійності, має
відокремлене майно, самостійний
баланс, рахунки в установах банку,
печатку зі своїм найменуванням.

Товарна біржа створюється на
основі добровільного об'єднання
заінтересованих суб'єктів
господарювання.

У відповідності до ч. 6 ст. 15 Закону
України "Про товарну біржу" не можуть
бути предметом біржової торгівлі речі,
визначені індивідуальними ознаками,
якщо вони не продаються як партія, а
також будь-які вживані товари,
включаючи транспортні засоби, та
капітальні активи. Таке обмеження не
поширюється на майно, яке відчужується
з податкової застави, а також майно,
конфісковане відповідно до закону.

Суд вважає, що за змістом цієї
норми продаж вживаних товарів на біржі
заборонений у будь-якому випадку, крім
продажу майна, що відчужується з
податкової застави, а також майно,
конфісковане відповідно до закону. Ця
норма не допускає об'єднання вживаних
товарів у партію для їх продажу,
виходячи із прямого змісту ст. 15 Закону.

Всіма учасниками процесу не
заперечується, що всі автомобілі, в
тому числі і автомобіль SKODA OCTAVIA TOUR 1.8I,
бежевого кольору, 2005 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1 №
двигуна НОМЕР_2, № кузова НОМЕР_3, на час
продажу були вживаними.

У відповідності до ст. 215, ч. 1 ст. 203
ЦК України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам, а

встановлення такої обставини є
підставою для визнання договору
недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що 25
жовтня 2011 року ухвалою господарського
суду Черкаської області зі справи
№10/5026/2337/2011 було порушено провадження у
справі про визнання банкрутом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Сван-1".

Розпорядником майна призначено
арбітражного керуючого Юдицького
Олександра Вікторовича.

Ухвалою суду від 09 лютого 2012 року
керівника боржника Вінника Сергія
Васильовича - голову ліквідаційної
комісії відсторонено від посади та
покладено на розпорядника майна
Юдицького Олександра Вікторовича
виконання обов'язків керівника
товариства з обмеженою
відповідальністю "Сван-1".

Згідно абзаців 2 та 3 п. 11 розділу X
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (у редакції
Закону України від 22 грудня 2011 року N
4212-VI)" положення цього Закону, що
регулюють продаж майна в провадженні у
справі про банкрутство, застосовуються
господарськими судами під час розгляду
справ про банкрутство, провадження у
яких порушено до набрання чинності цим
Законом.

Положення цього Закону, що регулюють
ліквідаційну процедуру,
застосовуються господарськими судами
під час розгляду справ про банкрутство,
провадження у яких порушено до
набрання чинності цим Законом, якщо на
момент набрання ним чинності
господарським судом не було прийнято
постанову про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури.

Оскільки на даний час у справі
№10/5026/2337/2011 триває процедура
розпорядження майном боржника, то
застосовуються положення Закону, без
врахування змін внесених Законом
України від 22 грудня 2011 року N 4212-VI, яким
Закон України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" викладено у
новій редакції.

З урахуванням вищенаведеного також не
підлягають задоволенню вимоги
позивача про визнання недійсним
спірного договору з підстав порушення
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку та вимог Закону України "Про
податок на додану вартість".

Позивач вказував, що у зв'язку з не
включенням до вартості товару суми ПДВ
було порушено законодавство та
заподіяно додаткові майнові збитки.

Водночас при цьому необхідно
зазначити, що порушення підприємством
податкового законодавства є підставою
для донарахування контролюючим
органом такому підприємству сум
несплачених податків та застосування
додаткових штрафних санкцій після
проведення необхідних перевірок. Для
захисту інтересів держави в такому
випадку звертаються уповноважені
контролюючі органи.

Крім того у відзивах на позов
відповідач 1 та 2 просять застосувати до
позовних вимог строк позовної
давності.

Як зазначив Конституційний Суд України
у абзаці п'ятому підпункту 2.1 пункту 2
мотивувальної частини Рішення від 22
лютого 2012 року N 4-рп/2012, строки
звернення до суду як складова
механізму реалізації права на судовий
захист є однією з гарантій
забезпечення прав і свобод учасників
правовідносин

Загальні положення щодо позовної
давності та порядку її обчислення, що
підлягають застосуванню під час
вирішення спорів між сторонами у
зобов'язаннях, визначені у главі 19
Цивільного кодексу України.

Під позовною давністю розуміється
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу
(стаття 256 Цивільного кодексу України).

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 256 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного
кодексу України перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Загальний трирічний строк позовної
давності щодо визнання біржової угоди
від 27.11.2010 недійсною сплив 27.11.2013.

В той же час позивач звернувся з
позовом до суду лише 30.12.2013 (згідно
поштового штемпеля).

В даному випадку для оцінки перебігу
строку позовної давності слід
враховувати, що стороною спірного
біржового договору є ТОВ "Сван-1", а не
арбітражний керуючий Юдицький О.В.,
який в певний період почав виконувати
функцію керівника товариства в ході
розгляду справи про банкрутство. Також
і зміна керівництва на підприємстві не
є підставою для зміни обрахунку строку
позовної давності, оскільки таке не
передбачено нормами ЦК України.

Посилання позивача на те, що
арбітражний керуючий Юдицький О.В. не
знав про укладання оспорюваного
договору не може бути прийнято судом в
якості поважного обґрунтування причин
пропуску строку позовної давності із
зазначених вище причин.

За змістом ч. 3-5 ст. 267 Цивільного
кодексу України, позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Суд вважає, що порушення строку
позовної давності є підставою для
відмови у позові.

Стаття 32 ГПК України встановлює, що
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких, господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін.

В статті 33 ГПК України зазначено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Відповідно до ст. 84 ГПК України, якщо у
справі беруть участь кілька позивачів
і відповідачів, в рішенні вказується,
як вирішено спір щодо кожного з них.

Звертаючись до суду позивач самостійно
визначає особу до якої пред'являє свою
вимогу, тобто визначає відповідача.

Проте, відповідач 2 - товарна біржа
"Черкаська Центральна товарна біржа" не
є стороною спірного договору
купівлі-продажу, а є суб'єктом
господарювання, що лише надавало
послуги при укладанні біржової угоди.

За таких обставин позов товариства з
обмеженою відповідальністю "Сван-1" до
другого відповідача заявлено
безпідставно.

З урахуванням викладеного, в
задоволенні позову слід відмовити
повністю, оскільки позов ні до першого,
ні до другого відповідача задоволенню
не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись
ст..49, ст. ст.82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю

Рішення може бути оскаржене до
Київського апеляційного
господарського суду в порядки та
строки передбачені розділом XII ГПК
України.

Повне рішення складено 17 вересня 2014
року.

Суддя
І.А.Анісімов