ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2014 року Справа №
904/2963/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого: судді Дарміна М.О.
(доповідача),

суддів: Подобєд І.М., Чус О.В.

секретар судового засідання: Литвин
А.П.

Представники сторін:

від позивача: Плахотній С.В.
представник, довіреність №10/3-144 від
30.12.13;

від відповідача: ОСОБА_2 представник,
довіреність №624 від 05.06.14;

від відповідача: ОСОБА_3 директор,
паспорт НОМЕР_3 від 14.04.98;

від третьої особи: Євстигнеєв А.О.
представник, довіреність №19 від 08.01.14;

розглянувши у відкритому судовому
засідання апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення
господарського суду
Дніпропетровської області від 29.05.14р.
у справі № 904/2963/14

за позовом Департаменту корпоративних
прав та правового забезпечення
Дніпропетровської міської ради,
м.Дніпропетровськ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.
Дніпропетровськ

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача: Комунальне підприємство
"Бюро обліку майнових прав та
діяльності з нерухомістю"
Дніпропетровської міської ради, м.
Дніпропетровськ

про розірвання договору оренди,
виселення та стягнення 35 530,93 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад суті рішення місцевого
господарського суду :

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 29.05.14р. у
справі №904/2963/14 (суддя Петренко Н.Е.)
позов задоволено у повному обсязі,
стягнуто з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 на користь Департаменту
корпоративних прав та правового
забезпечення Дніпропетровської
міської ради до міського бюджету
збитки у сумі 35 530,93 грн., витрати по
сплаті судового збору у розмірі 4 263,00
грн., розірвано договір оренди
нерухомого майна, що належить до
комунальної власності територіальної
громади міста № 228-УКВ/09 від 01.09.09р.
укладений між Управлінням комунальної
власності Дніпропетровської області
та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3,
фізичну особу-підприємця ОСОБА_3
виселено з нежитлових приміщень
загальною площею 48,6 кв.м. (у тому числі
магазин - 36,7 кв.м, ґанок - 11,9 кв.м), що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на
першому поверсі 16-ти поверхового
будинку на користь Комунального
підприємства "Бюро обліку майнових
прав та діяльності з нерухомістю"
Дніпропетровської міської ради.

Приймаючи рішення, господарський
суд виходив з того, що вимоги позивача в
частині стягнення збитків у сумі 35 530,93
грн. є обґрунтованими та доведеними, у
зв'язку з чим підлягають задоволенню у
повному обсязі, оскільки позивачем
доведено факт наявності порушення
відповідачем свого зобов'язання по
Договору оренди, наявність та розмір
понесених збитків, а також
причинно-наслідковий зв'язок між
правопорушенням і збитками. Судом
першої інстанції встановлено, що
відповідач не належним чином виконував
свої зобов'язання по Договору оренди, у
зв'язку з чим суд задовольнив позовні
вимоги в частині розірвання Договору
оренди і виселення відповідача.

Підстави з яких порушено питання про
перегляд рішення:

Не погодившись з вказаним рішенням,
фізична особа-підприємець ОСОБА_3
звернулася до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій з
посиланням на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 29.05.14р.
у справі № 904/2963/14 скасувати та прийняти
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог
Департаменту корпоративних прав та
правового забезпечення
Дніпропетровської міської ради до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про
розірвання договору оренди, виселення,
стягнення збитків у сумі 35 530, 93 грн.

В апеляційній скарзі скаржник
зазначає, що суд першої інстанції не
з'ясував наявність у позивача права на
звернення з заявленими позовними
вимогами та не надав оцінку доказам
правонаступництва, наданим позивачем.
На думку відповідача, господарським
судом не досліджувалось питання
строку дії договору оренди № 228-УКВ/09
від 01.09.2009 p., що впливає на правильне
вирішення спору в частині вимог про
розірвання цього договору. Скаржник
вважає, що позивачем належними та
допустимими доказами не доведена
протиправна поведінка відповідача, а
саме використання орендованого
нежитлового приміщення не за цільовим
призначенням. Насамперед, акт
обстеження від 16.12.2013 р. не підтверджує
використання відповідачкою об'єкта
оренди не за цільовим призначенням (під
торгівлю спиртними напоями). Зазначає,
що акт від 27.12.2013 р. № 08-22/20 ревізії
законності використання земель міста
та управління майном, що належить
термальній громаді міста, в
Департаменті корпоративних прав та
правового забезпечення
Дніпропетровської міської ради за
період з 01.01.2011 р. по 01.10.2013 p., складений
Державною фінансовою інспекцією в
Дніпропетровській області, не є
доказом використання відповідачем
орендованого нежитлового приміщення
не за цільовим призначенням, оскільки в
цьому взагалі акті не наведено
будь-яких конкретних даних стосовно
фізичної особи - підприємця ОСОБА_3.
Також, на думку відповідача, позивачем
належними та допустимими доказами не
доведено понесення збитків у розмірі
заявленому до стягнення. Таким чином,
рішення суду першої інстанції в
частині стягнення з відповідача
збитків - недоотриманої орендної плати
за період 01.01.2012 р. - 15.12.2013 р. на
жодному доказі, дослідженому судом, не
ґрунтується. Відповідач відмічає, що
господарський суд стягнув на користь
позивача збитки (недоотриману орендну
плату) залишивши поза своєю увагою ту
обставину, що 50% орендної плати за
умовами договору оренди повинен
отримувати балансоутримувач. Також суд
безпідставно стягнув з відповідача на
користь позивача витрати по сплаті
судового збору у розмірі 4 263,00 грн., не
переконавшись, що відповідач дійсно
оплатив цей судовий збір за подання
позову до ФОП ОСОБА_3

Доводи, викладені у відзиві на
апеляційну скаргу:

Департамент корпоративних прав та
правового забезпечення
Дніпропетровської міської ради надав
відзив на апеляційну скаргу, в якому
просить рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 29.05.14р.
у справі № 904/2963/14- залишити без змін,
апеляційну скаргу - без задоволення. У
відзиві зазначає, що посилання
відповідача у апеляційній скарзі на те,
що судом нібито не з'ясовано наявності
у позивача права на звернення з
заявленими позовними вимогами не
відповідають дійсності, оскільки суд,
дослідивши всі наявні в матеріалах
справи докази, дійшов правомірного
висновку про те, що позивач є
правонаступником прав та обов'язків
Управління комунальної власності
Дніпропетровської міської ради. Хибною
є думка відповідача, що судом
безпідставно задоволено вимоги щодо
розірвання спірного договору, оскільки
як зазначає відповідач договір
припинив свою дію, оскільки жодних заяв
про припинення терміну дії договору
оренди сторони одна одній не надсилали,
а отже договір вважаться продовженим
на підставі прямої норми закону. Не
підлягають увазі посилання
відповідача на те, що не було
встановлено продажу товарів
підакцизної групи, оскільки позивач не
має розрахункового документа щодо
придбаного товару підакцизної групи,
оскільки відповідач, здійснюючи
торгівлю товаром робить пропозицію
невизначеній кількості осіб та має
обов'язок продати товар будь-якій
особі, яка звернеться до нього, а, отже
,сама пропозиція є торговельною
діяльністю відповідача. Не підлягають
увазі посилання відповідача, що у
зв'язку з тим, що в акті не зафіксовано
спосіб у який відповідач реалізує
товари підакцизної групи неможливо
встановити за якою ставкою має
розраховуватися орендна плата,
оскільки у орендованому приміщенні
розміщено саме магазин з продажу
непродовольчих товарів у якому
здійснюється продаж товарів
підакцизної групи. Відповідач
помилково вважає, що судом було
стягнуто 100% недоотриманої орендної
плати на користь міського бюджету, тоді
як відповідно до умов договору орендна
плата сплачується: 50% до міського
бюджету, 50% на рахунок
балансоутримувача. Відповідач
намагається уникнути відповідальності
за нецільове використання
орендованого майна, вказуючи на те, що
акт обстеження комунального майна,
яким було зафіксовано нецільове
використання складався представниками
Орендодавця без залучення
представників балансоутримувача.
Твердження відповідача, що обстеження
орендованого відповідачем приміщення
взагалі не проводилось є хибними, та
такими, що мають на меті ввести суд в
оману щодо фактичних обставин справи.
Намагаючись уникнути відповідальності
за порушення умов договору оренди,
відповідач стверджує, що позивачем
нібито не надано доказів завдання
збитків у заявленому розмірі, проте в
матеріалах справи наявний акт
обстеження комунального майна
територіальної громади м.
Дніпропетровська, розпорядження яким
здійснює Дніпропетровська міська рада
від 16.12.2013 року встановлено, що ФОП
ОСОБА_3 використовує орендоване
приміщення не за призначенням, а саме
під торгівлю спиртними напоями, а за
договором оренди - торговельний об'єкт
з продажу продовольчих товарів, крім
товарів підакцизної групи. Не
підлягають увазі твердження
відповідача щодо того, що позивачем
надано платіжні доручення про
перерахування судового збору в яких не
вказано прізвище інших осіб, а не
прізвище відповідача, що, на думку
Відповідача, може свідчити, що позивач
із вказаними платіжними дорученнями
вже звертався до суду, подаючи позови
до інших осіб. Однак, зважаючи на те, що
позивачем було додано до позовної
заяви оригінали платіжних доручень №
799, 794, 792 про сплату судового збору,
виключається можливість звернення з
даними платіжними дорученнями до суду
у інших справах.

У судовому засіданні представники
сторін надали суду додаткові усні
пояснення по апеляційній скарзі.

У судовому засіданні була оголошена
вступна та резолютивна частина
постанови Дніпропетровського
апеляційного господарського суду.

Обставини справи, встановлені
апеляційною інстанцією:

Відповідно до п.1.1 Положення про
Департамент корпоративних прав та
правового забезпечення
Дніпропетровської міської ради в
редакції затвердженій рішенням
Дніпропетровської міської ради VІ
скликання від15.12.10.№ 12/5 (а.с. 116-117)
Департамент прав та правового
забезпечення Дніпропетровської
міської ради згідно з рішенням міської
ради від 01.12.10 № 3/3 є виконавчим органом
Дніпропетровської міської ради і
правонаступником прав та обов'язків
земельного управління
Дніпропетровської міської ради та
управління комунальної власності
Дніпропетровської міської ради в
зв'язку з їх реорганізацією шляхом
злиття та приєднання юридичного
управління департаменту забезпечення
діяльності міської ради - апарату
Дніпропетровської міської ради.

Відповідно до п.1.1 Положення про
Департамент корпоративних прав та
правового забезпечення
Дніпропетровської міської ради в
редакції , затвердженій рішенням
Дніпропетровської міської ради VІ
скликання від 26.06.2013р № 37/36, Департамент
прав та правового забезпечення
Дніпропетровської міської ради згідно
з рішенням міської ради від 30.01.2013 № 29/13,
від 27.03.2013р № 22/33, від 24.04.2013р. є
виконавчим органом Дніпропетровської
міської ради і правонаступником прав
та обов'язків (у тому числі майнових,
фінансових, немайнових та
корпоративних)управління охорони
культурної спадщини Дніпропетровської
міської ради в зв'язку з його
реорганізацією шляхом приєднання до
Департаменту (а.с. 41-42).

01.09.09р. між управлінням комунальної
власності Дніпропетровської міської
ради та фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_3, укладено договір № 228-УКВ/09
оренди нерухомого майна, що належить до
комунальної власності територіальної
громади міста. (а.с. 15-18), відповідно до
умов п.1.1. якого, з метою ефективного
використання комунального майна
орендар на підставі рішення міської
ради від 21.03.07р. № 41/11 із змінами та
доповненнями передає, а відповідач
приймає в строкове платне користування
комунальне нерухоме майно - нежитлові
приміщення загальною площею 48,6 кв.м (у
тому числі магазин - 36,7 кв.м, ґанок - 11,9
кв.м) розміщене за адресою: АДРЕСА_1 на
першому поверсі 16-ти поверхового
будинку, вартість якого, згідно з
незалежною оцінкою становить 357 480 грн.
без ПДВ, що перебувають на балансі КЖЕП
"Південне" (балансоутримувач), для
використання під розміщення магазину з
продажу продовольчих товарів, крім
товарів підакцизної групи.
Використання об'єкту оренди не за
цільовим призначенням забороняється.

Згідно з п. 3.2. Договору оренди, розмір
орендної плати відповідно до
розрахунку орендної плати, що є
невід'ємною частиною цього договору,
становить 2 407,00 грн. без ПДВ/ базова за
липень місяць 2009 рік./ Нарахування ПДВ
на суму орендної плати здійснюється
згідно з чинним законодавством та в
повному обсязі спрямовується
відповідачем на рахунок
балансоутримувача. Орендна плата за
перший місяць оренди коригується на
індекс інфляції, починаючи з серпня
місяця 2009 року. У платіжному дорученні
обов'язково зазначити, номер договору
оренди, дату укладання та назву
орендаря.

Пунктом 3.3. Договору оренди зазначено
про те, що за користування об'єктом
оренди відповідач сплачує орендну
плату, яку спрямовує:

- 50% від загальної суми орендної плати
до загального фонду міського бюджету м.
Дніпропетровська на розрахункові
рахунки, які відкриті управліннями
Державного казначейства за місцем
реєстрації відповідача, як платника
податків та зборів, в районних
податкових інспекціях м.
Дніпропетровська, відповідно з кодом
бюджетної класифікації 22080401 у розмірі 1
203,50 грн.;

- 50% від загальної суми орендної плати у
розмірі 1 203,50 грн. на рахунок
балансоутримувача об'єкта оренди.

Згідно до п. 9.1. Договору оренди, за
невиконання або неналежне виконання
зобов'язань за цим договором сторони
несуть відповідальність згідно з
умовами цього договору та чинним
законодавством України.

Пунктом. 9.8. Договору оренди
передбачено, у разі невиконання або
порушення однією зі сторін умов цього
Договору та з інших підстав,
передбачених законодавством, цей
договір може бути розірвано достроково
за погодженням сторін та/або на вимогу
однієї із сторін за рішенням суду.

В п. 10.1. Договору зазначено , що цей
Договір діє з 01.09.09р. до 01.09.11р. включно.

У п. 10.2. Договору оренди зазначено про
те, що після закінчення терміну
договору оренди відповідач, який
належним чином виконував свої
обов'язки, має переважне право, за інших
рівних умов, на переукладання договору
оренди на новий термін. Умови договору
оренди на новий строк встановлюється
за домовленістю сторін. У разі
недосягнення домовленості щодо умов
договору переважне право відповідача
на переукладання договору
припиняється.

Пунктом 10.3. Договору оренди
передбачено, що у разі відсутності
протягом одного місяця заяви від
відповідача про переукладання
договору оренди на новий термін після
отримання листа від орендодавця про
закінчення терміну дії договору,
договір оренди вважається припиненим з
наслідками, передбаченими п. 5.5. цього
договору.

01.09.09р. на виконання умов
вищезазначеного Договору оренди між
орендодавцем, відповідачем та
балансоутримувачем був підписаний акт
приймання - передачі, відповідно до
умов якого орендодавець передав, а
відповідач прийняв об'єкт оренди в
комплекті та у стані, що відповідають
істотним умовам договору оренди.(а.с. 19)

01.09.09р. між сторонами було укладено
Додаткову угоду до Договору оренди,
відповідно до якої сторони домовились
доповнити Договір оренди пунктом 3.2.1.
виклавши його у наступній редакції:
"3.2.1. Орендна плата, визначена у п. 3.2. та
п. 3.4. цього договору в період до 31.12.09р.
включно сплачується відповідачем в
обсязі 45% встановленого розміру". Крім
того, сторони визначили, що з 01.01.10р.
орендна плата сплачується
відповідачем у повному обсязі
відповідно до умов Договору оренди.(а.с.
20)

26.04.10р. між вищезазначеними сторонами
було укладено Додаткову угоду до
Договору оренди, відповідно до умов
якої сторони визначили, що термін змін
щодо розміру орендної плати
передбачений п. 3.2.1. Договору, внесений
додатковою угодою від 01.09.09р. вважати
продовженим до 01.01.11р. з дня внесення. З
01.01.11р. орендна плата сплачується
відповідачем у повному обсязі
відповідно до умов Договору оренди.(а.с.
20)

31.12.11р. між вищезазначеними сторонами
було укладено Додаткову угоду до
Договору оренди, відповідно до умов
якої було змінено слова "... що перебуває
на балансу КЖЕП "Південне" на слова "...
що перебуває на балансі КП "Бюро обліку
майнових прав та діяльності з
нерухомістю" Дніпропетровської
міської ради".

Відповідно до відповіді Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області № 5566/10/04-36-11
від 11.08.2014 р., згідно інформаційної бази
даних ФОП ОСОБА_3 (ідент.№ НОМЕР_2)
управлінням видані в тому числі
наступні ліцензії:

- на право здійснення роздрібної
торгівлі алкогольними напоями, серія
НОМЕР_4 рег.№ 21 терміном дії з
27.08.11р. по 27.08.12р. місце торгівельної
діяльності : АДРЕСА_1 ;

- на право здійснення роздрібної
торгівлі алкогольними напоями, серія
АЕ 086919 рег.№ 16 терміном дії з
27.08.12р. по 27.08.13р. місце торгівельної
діяльності : АДРЕСА_1 (а.с. 148-149).

Мотиви з яких суд апеляційної
інстанції виходив при прийнятті
постанови:

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представників сторін, обговоривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
правильність юридичної оцінки
встановлених фактичних обставин
справи, застосування господарським
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при прийнятті ним рішення, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 101
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі.

Згідно з Положенням про
Департамент корпоративних прав та
правового забезпечення
Дніпропетровської міської ради в
редакції затвердженій рішенням
Дніпропетровської міської ради VІ
скликання від15.12.10.№ 12/5, Департамент
корпоративних прав та правового
забезпечення Дніпропетровської
міської ради є правонаступником
Орендодавця за договором № 228-УКВ/09. В
подальшому , у зв'язку з реорганізацією
шляхом приєднання управління охорони
культурної спадщини Дніпропетровської
міської ради до Департаменту
корпоративних прав та правового
забезпечення Дніпропетровської
міської ради, останній став ще й
правонаступником прав і обов'язків
управління охорони культурної
спадщини Дніпропетровської міської
ради, що в свою чергу не скасовує
взаємовідносини з правонаступництва
які виникли у Департаменту
корпоративних прав та правового
забезпечення Дніпропетровської
міської ради раніше.

Предметом розгляду даної справи
є матеріально - правова вимога позивача
про розірвання договору оренди
нерухомого майна з підстав
використання відповідачем
орендованого майна не за цільовим
призначенням, стягнення заподіяних
збитків у вигляді недоотриманої
орендної плати і виселення наймача з
орендованого приміщення.

Згідно зі ст. 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку ( ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Як зазначено в ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору (ст.
174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно зі статтею 283 Господарського
кодексу України до відносин оренди
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

На спірні правовідносини, враховуючи,
що предметом оренди є комунальне майно,
розповсюджується також дія Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна".

Статтею 759 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором
найму (оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк. Законом можуть бути передбачені
особливості укладення та виконання
договору найму (оренди).

Відповідно до частини 1 статті 773
Цивільного кодексу України, наймач
зобов'язаний користуватися річчю
відповідно до її призначення та умов
договору.

Пунктом 1.1 Договору № 228 - УКВ/09 від 1.09.2009
року передбачено, що об'єкт оренди -
магазин, розміщений за адресою місто
Дніпропетровськ , Запоріжське шосе 60 б.1
був переданий фізичній особі
підприємцю ОСОБА_3 під розміщення
магазину з продажу продовольчих
товарів крім товарів підакцизної
групи.

Відповідно до пункту 215.1 статті 215
Податкового кодексу України від 2
грудня 2010 року № 2755-IV до підакцизних
товарів в тому числі належать: спирт
етиловий та інші спиртові дистиляти,
алкогольні напої, пиво.

Як встановлено в судовому засіданні
Головним управління Міндоходів у
Дніпропетровській області
відповідачеві були видані ліцензії -
на право здійснення роздрібної
торгівлі алкогольними напоями в
магазині за адресою АДРЕСА_1 терміном
дії з 27.08.11р. по 27.08.13р..

Таким чином колегія суду вважає
доведеним факт використання ФОП
ОСОБА_3 орендованого приміщення
магазину за адресою АДРЕСА_1 всупереч
умовам п.1.1 договору для розміщення
магазину з продажу алкогольними
напоями в період часу з 28.08.2011р. по 28.08.
2013р.

Відповідно до частини 2 статті 773
Цивільного кодексу України, якщо
наймач користується річчю, переданою
йому у найм, не за її призначенням або з
порушенням умов договору найму,
наймодавець має право вимагати
розірвання договору та відшкодування
збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" орендою є
засноване на договорі строкове платне
користування майном, необхідним
орендареві для здійснення
підприємницької та іншої діяльності.

Однією з істотних умов договору є
орендна плата, яка встановлюється
згідно з методикою розрахунку орендної
плати.

Методикою розрахунку і порядку
використання плати за оренду
комунального нерухомого майна (а.с. 45-47),
затвердженою рішенням
Дніпропетровської міської ради № 3/21
від 29.02.2012р. (а.с. 44) визначений розмір
орендної ставки 18 % за використання
комунального майна під розміщення
торгівельний об'єктів з продажу
непродовольчих товарів, алкогольних та
тютюнових виробів.

При цьому колегією суддів з
аналізу змісту досліджених доказів
вбачається, що на об'єкті, що
орендується було розміщено саме
торгівельний об'єкт з продажу
алкогольних виробів, оскільки доказів
того, що орендоване приміщення
використовувалося для розміщення кафе,
бару, закусочної, буфету чи кафетерію
відповідачем у відповідності до вимог
статей 33,34 Господарського
процесуального кодексу України не
надано.

Відповідно до приписів ст. 22
Цивільного кодексу України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Статтею 224 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Згідно із ст. 611 Цивільного
кодексу України відшкодування збитків
та моральної шкоди є одним із наслідків
порушення зобов'язання.

Вичерпний перелік складу збитків,
що підлягають відшкодуванню особою,
яка допустила господарське
правопорушення, визначений ст. 225
Господарського кодексу України, до
складу якого в тому числі входять
неодержаний прибуток (втрачена вигода),
на який сторона, яка зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі
належного виконання зобов'язання
другою стороною.

Згідно з розрахунком позивача,
збитки розраховуються останнім за
період січень 2012 року - серпень 2013 року
як різниця між орендною платою , що мала
нараховуватися у разі застосування
орендної ставки у розмірі 18% у
відповідності до Методики розрахунку і
порядку використання плати за оренду
комунального нерухомого майна - 38
407,01грн. (в 2012 році) та відповідно 25 548,66
грн. ( за 8 місяців 2013 року) і фактично
була нарахована та сплачена
відповідачем 21 337,23 грн. (в 2012 році) та 11
354,96 грн. (за 8 місяців 2013року). Таким
чином, використання відповідачем
об'єкту оренди не за цільовим
призначенням в порушення умов п.1.1
договору , завдало позивачеві, який є у
відповідності до Положення
правонаступником орендодавця збитків
в розмірі 35 530,93 (21 337,23 грн. + 11 354,23 грн).

Згідно зі ст. 614 ЦК України особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Особа є невинуватою, якщо вона
доведе, що вжила всіх залежних від неї
заходів щодо належного виконання
зобов'язання.

В силу вимог цивільного
законодавства для застосування такої
міри відповідальності як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
(господарського) правопорушення, а
саме: протиправна поведінка особи;
шкідливий результат такої поведінки
(збитків); причинний зв'язок між
протиправною поведінкою боржника та
збитками; вина особи, яка заподіяла
збитки.

Як вище встановлено апеляційним
господарським судом, відповідач з
порушенням умов договору
використовував об'єкт оренди, який
належить до комунальної власності
територіальної громади міста не за
цільовим призначенням, що завдало
позивачеві збитків у вигляді
неодержаного доходу. Відсутність вини
у завданні позивачу збитків відповідач
суду не довів.

Доводи апеляційної скарги в
частині посилань позивача на хибність
наведеного позивачем розрахунку
відхиляються колегією суддів як
необґрунтовані і такі, що протирічать
фактично встановленим обставинам
справи.

Як зазначено у ч. 1 ст. 783
Цивільного кодексу України,
наймодавець має право вимагати
розірвання договору найму, якщо наймач
користується річчю всупереч договору
або призначенню речі.

Пунктом 9.8. Договору оренди та ч. 3
ст. 26 Закону України "Про оренду
державного і комунального майна"
передбачено, що договір може бути
розірвано достроково на вимогу однієї
із сторін за рішенням суду у разі
порушення однією із сторін умов цього
договору.

Обов'язок наймача у разі
припинення договору найму негайно
повернути наймодавцеві річ у стані, в
якому вона була одержана з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі,
передбачений частиною 1 статті 785
Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України
"Про оренду державного і комунального
майна", у разі розірвання договору
оренди орендар зобов'язаний повернути
орендодавцеві об'єкт оренди на умовах,
зазначених у договорі оренди.

Враховуючи вищезазначені норми
чинного законодавства України та умови
Договору оренди, колегія суду
встановила, що відповідач порушивши
умови договору, користувався об'єктом
оренди не за його цільовим
призначенням, а тому позовні вимоги про
виселення відповідача з орендованого
приміщення також підлягають
задоволенню.

Таким чином колегія суду погоджується
з висновком місцевого господарського
суду, який повно та об'єктивно з'ясував
всі обставини справи, правильно
застосувавши норми процесуального та
матеріального права і дійшовши
висновку про задоволення позовних
вимог про розірвання договору оренди з
причин порушення відповідачем умов
договору, стягнення заподіяних збитків
і виселення відповідача і задовольнив
позовні вимоги, що у відповідності до
п.1 ч.1 ст.103 ГПК України є підставою для
залишення рішення місцевого
господарського суду без змін, а скарги -
без задоволення.

При прийнятті рішенні колегією суддів
не було взято до уваги Акт обстеження
комунального майна територіальної
громади м. Дніпропетровська,
розпорядження, яким здійснює
Дніпропетровська міська рада від
16.12.13р. складений в ході ревізії
законності використання земель міста
та управління майном, що належить
територіальній громаді міста
Дніпропетровська, яка проводилася
Державною фінансовою інспекцією в
Дніпропетровській області (а.с. 21),
оскільки ним встановлені ним обставини
стосуються періоду часу, який
знаходиться поза межами заявлених
позовних вимог і складений в
односторонньому порядку, а тому не є
належним у розумінні статті 34
Господарського процесуального кодексу
України доказом. Відповідно , доводи
викладені в апеляційні скарзі в
частині неприйняття до уваги
зазначеного доказу приймаються до
уваги колегією суду .

Надані на підтвердження проведення
відповідачкою підприємницької
діяльності в орендованому приміщенні
докази (а.с. 156-169) також не приймаються
до уваги колегією суду, оскільки
складені після передачі справи до
апеляційної інстанції і не існували на
час розгляду справи в місцевому
господарському суді.

Інші доводи викладені в апеляційній
скарзі не спростовують висновків
місцевого господарського суду і не
можуть бути підставою для скасування
рішення.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на відповідача.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. ст. 103-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 - залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 29.05.14р. у
справі №904/2963/14 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції
може бути оскаржено у касаційному
порядку до Вищого господарського суду
України через Дніпропетровський
апеляційний господарський суд
протягом двадцяти днів з дати її
прийняття.

Повний текст постанови складено
25.09.2014р.

Головуючий суддя М.О.Дармін
Суддя О.В. Чус Суддя

І.М.Подобєд