ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2014 р.
Справа № 911/3636/14

Господарський суд Київської
області у складі судді Лопатіна А.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Біла Церква
Київської області

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Візит", м. Узин
Білоцерківського району

про стягнення 106003,44 грн.

за участю представників: згідно з
протоколом судового засідання.

Обставини справи:

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
(надалі позивач) заявлено позов до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Візит" (надалі
відповідач) про стягнення 106003,44 грн., з
яких: 94335,70 грн. основного боргу, 10265,65
грн. інфляційних втрат, 1402,09 грн. 3%
річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем неналежним чином
виконано взяті на себе зобов'язання
щодо оплати поставленого позивачем
товару за договором поставки від 03.01.2014
р. № 2.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 29.08.2014 р. порушено
провадження у справі та її розгляд
призначено на 24.09.2014 р.

24.09.2014 р. через канцелярію
господарського суду київської області
представник відповідача подав відзив
на позовну заяву у якому просить
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Розглянувши у судовому засіданні
матеріали справи та заслухавши
присутніх представників сторін, суд

встановив:

03 січня 2014 року між ФОП ОСОБА_1
(постачальник, позивач у справі) та
ТОВ"Візит" (покупець, відповідач у
справі) було укладено договір поставки
№2 (надалі договір), відповідно до п. 1.1.
якого, «постачальник передає, а
покупець приймає у власність і
зобов'язується оплатити товар в
кількості відповідно до накладних, які
є невід'ємною частиною даного
договору».

Відповідно до п. 4.2. договору «загальна
вартість договору є сума вартості
усього товару, що зафіксована у
накладних».

«Оплата за товар покупцем здійснюється
протягом 30 календарних днів після
поставки товару, шляхом перерахування
коштів на розрахунковий рахунок
постачальника» (п. 4.3. договору).

Згідно з п. 6.1. договору останній
набуває чинності з моменту його
підписання сторонами і діє до 31.12.2014 р.

На виконання умов договору поставки №2
від 03.01.2014 р., позивачем було поставлено
відповідачеві товар на суму 94335,70 грн.,
що підтверджується підписаними
позивачем та представником
відповідача та скріпленими відтисками
печаток останнього наступними
видатковими накладними: №27/01 від 27.01.2014
р. на суму 31624,70грн., №20/01 від 20.01.2014 р. на
суму 24422,00 грн. та №13/01 від 13.01.2014 р. на
суму 38289,00грн.,

З п. 4.3. договору вбачається, що
відповідач мав здійснити розрахунок з
позивачем за товар поставлений за
вказаними вище видатковими накладними
протягом 30
календарних днів з дати поставки.

У свою чергу, як зазначає позивач,
відповідач взяті на себе зобов'язання
за вказаним вище договором поставки у
частині оплати вартості поставленого
позивачем товару не виконав, у зв'язку з
чим у відповідача рахується
заборгованість перед позивачем у
розмірі 94335,70 грн.

Станом на дату судового засідання
відповідачем належних та допустимих
доказів сплати боргу у розмірі 94335,70
грн. до суду не подано.

Врахувавши вищезазначені обставини,
судом встановлено факт неналежного
виконання відповідачем своїх
зобов'язань щодо сплати коштів, за
поставлений позивачем за договором
поставки товар в розмірі 94335,70 грн.

До тверджень відповідача, вказаних у
відзиві на позовну заяву, щодо того, що
представником останнього зазначені
вище накладні не підписувалися та
товар не отримувався суд ставиться
критично, оскільки на вказаних
видаткових накладних міститься
відтиск печатки відповідача.

Відповідно до п. 64 Постанови Кабінету
Міністрів України № 1893 від 27.11.1998р. "Про
затвердження Інструкції про порядок
обліку, зберігання і використання
документів, справ, видань та інших
матеріальних носіїв інформації, які
містять службову інформацію", яка є
обов'язковою для усіх підприємств,
установ та організацій незалежно від
форми власності та підпорядкування,
порядок обліку, зберігання і
використання печаток, штампів і
бланків суворої звітності
визначається відповідними відомчими
інструкціями. Контроль за їх
виготовленням, зберіганням та
використанням покладається на
канцелярії організацій та осіб,
відповідальних за діловодство. Згідно
п. 65 зазначеної постанови, особи, які
персонально відповідають за облік і
зберігання печаток, штампів і бланків,
призначаються наказами керівників
організацій. Виходячи з
вищезазначеного, особи які мають право
зберігати та використовувати печатки
підприємства призначаються наказом
керівника організації та несуть
персональну відповідальність за
неналежне зберігання та використання
печатки.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач не заперечує проти
автентичності відтисків печаток,
здійснених на вказаних вище видаткових
накладних, а матеріали справи не
містять документів, які б свідчили про
втрату зазначеної печатки, її підробку
чи інше незаконне використання третіми
особами всупереч волі відповідача.

Згідно зі ст. 62 ГК України, підприємство
- самостійний суб'єкт господарювання,
створений компетентним органом
державної влади або органами місцевого
самоврядування, або іншими суб'єктами
для задоволення суспільних та
особистих потреб шляхом
систематичного здійснення виробничої,
науково-дослідної, торговельної, іншої
господарської діяльності в порядку,
передбаченому цим Кодексом та іншими
законами. Підприємство є юридичною
особою, має відокремлене майно,
самостійний баланс, рахунки в
установах банків, печатку із своїм
найменуванням та ідентифікаційним
кодом.

Таким чином, відтиск печатки
підприємства, наявний зокрема на
первинних документах, є свідченням
участі такого підприємства, як
юридичної особи, у здійсненні певної
господарської операції (у даному
випадку - прийнятті повернутого
товару).

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 09.04.2013 р. у справі № 5023/5085/12.

Згідно частини першої та частини
сьомої статті 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного
кодексу України, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з частиною першою ст. 712
Цивільного кодексу України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивачем дотримано вимог даних норм
процесуального законодавства і подано
всі докази на підтвердження своїх
позовних вимог, в той час як
відповідачем не спростовано існування
заборгованості перед ФОП ОСОБА_1 у
розмірі 94335,70 грн.

Оскільки заборгованість відповідача
перед позивачем на час прийняття
рішення не погашена, розмір вказаної
заборгованості відповідає фактичним
обставинам справи, вимога позивача про
стягнення з відповідача 94335,70 грн. боргу
за поставлений товар підлягає
задоволенню.

Крім основного боргу, позивач просить
стягнути з відповідача 10265,65 грн.
інфляційних втрат, 1402,09 грн. 3% річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Здійснивши перерахунок 3% річних по
заборгованості за поставлений товар по
кожній видатковій накладній окремо, за
період з 13.02.2014 р. по 19.08.2014р. (вказаний у
розрахунку позивача), суд вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
3% річних у розмірі 1402,09грн. задовольняє
повністю, оскільки сума перерахунку
суду більша суми розрахунку позивача.

Здійснивши перерахунок інфляційних
втрат по заборгованості за поставлений
товар по кожній видатковій накладній
окремо, за період з 13.02.2014 р. по 19.08.2014р.
(вказаний у розрахунку позивача), суд
вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача інфляційних втрат у
розмірі 10265,65 грн. задовольняє повністю,
оскільки сума перерахунку суду більша
суми розрахунку позивача.

Судові витрати, відповідно до частини
четвертої статті 49 Господарського
процесуального кодексу України, судом
покладаються на відповідача.

Відповідно до п. 1 частини першої ст. 7
Закону України "Про судовий збір"
сплачена сума судового збору
повертається за ухвалою суду в разі
зменшення розміру позовних вимог або
внесення судового збору в більшому
розмірі, ніж встановлено законом.

У п. 5.2. роз'яснень наданих Вищим
господарським судом України у
постанові пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
р. № 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
вказано, що питання про повернення
сплаченої суми судового збору
вирішується господарським судом за
результатами розгляду відповідних
матеріалів, у тому числі й за
відсутності заяви (клопотання) сторони
чи іншого учасника судового процесу
про повернення суми судового збору. Про
таке повернення зазначається в
резолютивній частині судового рішення,
яким закінчується розгляд справи по
суті (при цьому в його мотивувальній
частині наводяться підстави
повернення сум судового збору згідно
із Законом).

З огляду на вищевказане, позивачу, у
зв'язку з сплатою останнім судового
збору в більшому розмірі, ніж
встановлено законом., слід повернути з
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 0,01грн.

Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Візит" (09161,
Київська область, Білоцерківський
район, м. Узин , вул. Кірова, буд. 23 «А»;
код ЄДРПО України 22206848) на користь
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (09100,
АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) - 94335,70 (дев'яносто чотири тисячі
триста тридцять п'ять) гривень 70 коп.
боргу, 1402 (одну тисячу чотириста дві)
гривні 09 коп. 3% річних, 10265 (десять тисяч
двісті шістдесят п'ять) гривень 65 коп.
інфляційних втрат та 2120 (дві тисячі сто
двадцять) гривень 07 коп. судового збору.

3. Повернути Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 (09100, АДРЕСА_1;
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з
Державного бюджету України частину,
сплаченого за квитанцією №ПН890479 від
20.08.2014р., судового збору, а саме у
розмірі 0 (нуль) гривень 01 коп. (оригінал
квитанції знаходиться у матеріалах
справи).

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 29.09.2014 року.

Суддя
А.В. Лопатін