ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року Справа № 910/24933/13

Вищий господарський суд
України у складі колегії суддів:

Головуючого судді
Малетича М.М.

суддів
Мамонтової О.М.

Круглікової К.С.

За участю представників сторін:

від позивача не з'явилися

від першого відповідача Лінкевич О.В.
(дов. від 26.02.14р.)

від другого відповідача Пилявець О.Д.
(дов. від 30.05.14р.)

розглянувши касаційну скаргу ВАТ
Національної акціонерної страхової
компанії "Оранта" на постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 21.07.14р.

у справі № 910/24933/13 (господарського суду
міста Києва)

за позовом ПАТ "Просто-Страхування", м.
Київ

до першого відповідача ВАТ
Національної акціонерної страхової
компанії "Оранта", м. Київ

другого відповідача ТОВ "Шляхбуд", с.
Лука-Мелешківська Вінницької області

про стягнення 59128,20 грн.

В С Т А Н О В И
В:

Рішенням господарського суду
міста Києва від 19.02.14р. у справі №
910/24933/13 (суддя Сташків Р.Б.) припинено
провадження у справі до першого
відповідача, з другого відповідача на
користь позивача стягнуто 59128,20 грн
матеріальної шкоди.

Постановою Київського
апеляційного господарського суду від
21.07.14р. (головуючий Жук Г.А., судді
Руденко М.А., Скрипка І.М.) вказане
рішення скасовано, позов задоволено
частково, з першого відповідача на
користь позивача стягнуто 49490 грн
страхового відшкодування, з другого
відповідача - 9128,20 грн; в іншій частині
позову - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, перший відповідач
звернувся з касаційною скаргою, в якій
просить постанову від 21.07.14р. скасувати,
а рішення від 19.02.14р. залишити в силі. В
обґрунтування касаційної скарги
заявник посилається на неправильне
застосування судом норм матеріального
та порушення норм процесуального
права, зокрема, ст. 993 ЦК України, ст. 27
Закону України "Про страхування", ст.ст.
2, 36, 37 Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", ст. 34 ГПК
України.

Згідно розпорядження Секретаря
четвертої судової палати від 22.09.14р. №
05-05/1454 розгляд касаційної скарги
здійснюється колегією суддів у складі:
головуючий суддя - Малетич М.М., судді
Мамонтова О.М., Круглікова К.С.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України, на підставі встановлених
фактичних обставин справи, перевіривши
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, дійшла
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, з огляду на
слідуюче.

Судом першої інстанції встановлено
наступне.

26.06.12р. між АТ "Просто-Страхування"
(Страховик) та ОСОБА_4 (Страхувальник)
укладено договір добровільного
страхування транспортного засобу №
218604, яким застраховано автомобіль "Subaru
Outback", 2007 року випуску, р/н НОМЕР_1 на
суму 145000 грн строком з 20.06.12р. по 29.06.13р.

Згідно п. 1.6, особою, допущеною до
керування особою зазначено ОСОБА_5.

11.09.12р. на 390 км автошляху М-12
Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам'янка
сталося зіткнення вантажного
автомобіля КРАЗ 65055 н/з НОМЕР_1, який
належить на праві власності ТОВ
"Шляхбуд" з легковим автомобілем "Subaru
Outback" н/з НОМЕР_1, яке спричинило
механічні пошкодження транспортних
засобів, що підтверджується довідкою
Управління МВС України у Вінницькій
області про ДТП № 9070009 від 18.09.12.р (а.с. 20).

12.09.12р. ОСОБА_5 звернувся до позивача з
повідомленням про настання випадку
(а.с. 17, 18). Висновком експертного
дослідження № 186П-09 від 24.09.12р. (а.с. 23-27)
визначено вартість відновлювального
ремонту автомобіля "Subaru Outback" д/р/н
НОМЕР_1 - 71823,84 грн.

Постановою Замостянського районного
суду м. Вінниці від 01.10.12р. у справі №
206/5907/2012 визнано винним ОСОБА_6, водія
автомобілю КРАЗ, у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст. 124
КпАП та призначено йому
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в сумі 425 грн на користь держави.

26.10.12р. комісією позивача був складений
страховий акт (а.с. 48), експертом
управління виплат - здійснено
розрахунок страхового відшкодування №
4971 (а.с. 47) а платіжним дорученням № 33508
від 01.11.12р. позивач перерахував
Вінницькій філії АТ Укрінбанк-
страхове відшкодування за ремонт а/м
Subaru згідно кредитного договору №
01/0002-2008 та розпорядження № 005218 від
31.10.12р. 59128,20 грн (а.с. 50).

Відповідно полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № АА/7584024 (а.с 76)
Вінницьке відділення ВАТ НАСК "Оранта"
застрахувало цивільно-правову
відповідальність ТОВ "Шляхбуд" на
забезпечений транспортний засіб КРАЗ
65055 н/з НОМЕР_4 строком з 01.01.12р. по 31.12.12р.
з лімітом відповідальності за шкоду,
заподіяну майну на одного потерпілого
в сумі 50000 грн. та франшизою в сумі 510
грн.

23.09.13р. позивач звернувся до першого
відповідача з заявою на виплату 59128,20
грн страхового відшкодування (а.с. 51, 52).

23.12.13р. ПАТ "Просто-Страхування"
звернулося з позовом до ВАТ
Національної акціонерної страхової
компанії "Оранта" та ТОВ "Шляхбуд" про
стягнення 50000 грн затрат по виплаті
страхового відшкодування з першого та
9128,20 грн - з другого відповідачів.
Заявою від 19.02.14р. (а.с. 92) позивач просив
стягнути в порядку регресу 59128,20 грн
страхового відшкодування з другого
відповідача.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 19.02.14р. у справі № 910/24933/13
припинено провадження у справі до
першого відповідача на підставі п. 11 ч. 1
ст. 80 ГПК України за відсутністю
предмету спору, з другого відповідача
на користь позивача стягнуто 59128,20 грн
матеріальної шкоди на підставі ч. 2 ст.
1187, п. 1 ч. 1 ст. 1188, ст. 1192 ЦК
України,оскільки позивач обгрунтовано
скористався своїм правом вимагати
страхове відшкодування від особи,
винної в її заподіянні; по-друге
позивач звернувся до першого
відповідача більше ніж через рік від
часу скоєння ДТП, а не протягом року,
як-то передбачено п.п. 37.1.4 п. 37.1. ст. 37 ст.
37 Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів".

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 21.07.14р. вказане
рішення скасовано, позов задоволено
частково, з першого відповідача на
користь позивача стягнуто 49490 грн
страхового відшкодування, з другого
відповідача - 9128,20 грн; в іншій частині
позову - відмовлено. Судом апеляційної
інстанції встановлено порушення вимог
ст. 22 ГПК України при поданні позивачем
заяви від 19.02.14р. (заява подана після
початку розгляду справи по суті), а тому
рішення місцевого господарського суду
переглянуто за позовними вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України,
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187
Цивільного кодексу України).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України
визначено, шкода, завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, відшкодовується на
загальних підставах, а саме у т.ч. шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Відповідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Відповідно ст. 27 Закону України "Про
страхування" та ст. 993 ЦК України до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

За регресними зобов'язаннями перебіг
позовної давності починається від дня
виконання основного зобов'язання (ч. 6
ст. 261 ЦК України).

Згідно п. 12.1 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (далі - Закон), розмір франшизи
при відшкодуванні шкоди, заподіяної
майну потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від страхової
суми, в межах якого відшкодовується
збиток, заподіяний майну потерпілих.
Страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
підпункту.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону передбачено,
при настанні страхового випадку
страховик відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно п. 37.1.4 Закону, в редакції, що
набула чинності відповідно до Закону
України від 05.07.12р. N 5090-VI, підставою для
відмови у здійсненні страхового
відшкодування (регламентної виплати) є
неподання заяви про страхове
відшкодування впродовж одного року,
якщо шкода заподіяна майну
потерпілого, і трьох років, якщо шкода
заподіяна здоров'ю або життю
потерпілого, з моменту скоєння
дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України
касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Як встановлено судами, ДТП відбулося
11.09.12р., позивач виплатив страхове
відшкодування 01.11.12р. на підставі
договору добровільного страхування
транспортного засобу від 26.06.12р. в сумі
59128,20 грн., вина водія автомобіля "КРАЗ"
ОСОБА_6, який на час скоєння ДТП
перебував у трудових відносинах з ТОВ
"Шляхбуд", встановлена постановою
Замостянського районного суду м.
Вінниці від 01.10.12р. у справі № 206/5907/2012;
різниця між виплаченим позивачем
страховим відшкодуванням потерпілому
(59128,20 грн.) та лімітом відповідальності
(50000 грн) за шкоду згідно полісу №
АА/7584024 склала 9128,20 грн.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний господарський
суд правильно зазначив, що право вимоги
в порядку регресу виникло у позивача
після виплати страхового
відшкодування, а не з моменту
страхового випадку. На думку колегії,
місцевим господарським судом при
розгляді справи помилково був
застосований п. 37.1.4 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", оскільки його положення
регулюють правовідносини
безпосередньо страхувальника і
страховика за договором. За таких
обставин, суд апеляційної інстанції
обгрунтовано стягнув з першого
відповідача 49490 грн страхового
відшкодування за мінусом франшизи,
визначеної полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів та 9128,20 грн - з
другого відповідача, в зв'язку з
недостатністю страхової виплати для
повного відшкодування завданої шкоди.

Враховуючи викладене, колегія вважає,
що оскаржена постанова прийнята з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому підлягає
залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 1117, 1119 - 11111, 1211
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ВАТ Національної
акціонерної страхової компанії
"Оранта" залишити без задоволення.

Постанову Київського
апеляційного господарського суду від
21.07.14р. у справі № 910/24933/13 залишити без
змін та поновити її виконання.

Головуючий суддя
М.М. Малетич

Судді:
О.М. Мамонтова

К.С. Круглікова