м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/16101/14 12.09.14

За позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
підприємство

"Бровари"

до Київської морської школи
товариства сприяння обороні України

про визнання договору неукладеним та
стягнення 45 060,12 грн.

Суддя Шкурдова Л.М.

Представники: від позивача:
Андрієнко С.В. за дов. №16/04 від 04.08.2014;
від відповідача: Єфремова О.М. за дов.
№110 від 11.09.2014;
Дворніченко Н.М. за дов.№111 від 11.09.2014р.;
Гурова С.В. за наказ.№66-п
від 18.09.2013;
ОБСТАВИНИ СПРАВИ: Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Науково-виробниче підприємство
"Бровари" звернулось до господарського
суду міста Києва з позовом до
Київської морської школи товариства
сприяння обороні України про
визнання Договору оренди приміщення
№45 від 01.05.2009р. неукладеним та
стягнення 45 060,12 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
підписаний сторонами Договір оренди
приміщення №45 від 01.05.2009р. не містить
інформацію щодо усіх істотних умов
договору оренди, та не набрав сили, у
порядку, передбаченому п.12.1. Договору,
оскільки не був затверджений бюро
Комітету Київської міської
організації ТСО України, а акт
прийому-передачі приміщення не
підписано. За таких підстав, позивач
звернувся з позовом до суду про
визнання договору неукладеним та
стягнення з відповідача на підставі
ст.1212, 1213 ЦК України безпідставно
отриманих грошових коштів в розмірі 45
060,12 грн., які сплачені позивачем в
якості орендної плати за договором.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 06.08.14р. порушено провадження у
справі №910/16101/14 та призначено справу до
розгляду на 12.09.14р.

05.09.2014р. представником відповідача
подано відзив на позовну заяву, в якому
відповідач проти задоволення позовних
вимог заперечував, вказуючи про те, що
Договір оренди приміщення №45 від
01.05.2009р. було укладено сторонами в
письмовій формі, позивачем було
погоджено розташування приміщення та
склад майна, зокрема підписано Схему
орендованих приміщень та Акт
прийому-передачі приміщень до договору
оренди. Також відповідач зазначив, що
позивач з 2007 р. користується
орендованим приміщенням.

Представником позивача у судовому
засіданні заявлено клопотання про
витребування у відповідача документів
на підтвердження права власності на
об'єкт договору, яке задоволено судом.
Представниками відповідача у судовому
засіданні надано для огляду оригінал
Свідоцтва на право власності на
нежилий будинок по вул.Сосюри, 5 серії
НБ№010000812 видане 18.09.1997р. Київською
міською державною адміністрацією,
оригінал Договору оренди приміщення
№45 від 01.05.2009р., Акт державної
приймальної комісії з прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта щодо приміщення по вул. Сосюри,
5, Технічний паспорт будівлі, Акт
прийому-передачі приміщення, Договір
оренди приміщення №45 від 20.12.2007р.
Вказані документи було оглянуто судом
в судовому засіданні.

Також, представником позивача у
судовому засіданні 12.09.14р. заявлено
клопотання про витребування у
відповідача оригіналу Схеми
розташування фірми ТОВ
«Науково-виробниче підприємство
«Бровари» у приміщенні загальною
площею 35,0 кв.м на 4-му поверсі за адресою
вул.Володимира Сосюри, 5 та оригінали
актів надання послуг. Оригінали
вказаних документів оглянуті судом в
судовому засіданні, їх копії додані до
відзиву на позовну заяву.

Представником позивача у судовому
засіданні надано письмові додаткові
пояснення, в яких останній зазначив, що
надана відповідачем копія акту
прийому-передачі приміщень до Договору
оренди приміщення №45 від 01.05.2009р. не є
належним доказом передачі приміщення в
оренду.

Представником позивача заявлені
клопотання про витребування доказів у
відповідача на підтвердження
продовження факту дії договору оренди
приміщення та на підтвердження факту
користування приміщенням в період з 2007
року по 01.05.2009р., клопотання про
витребування у відповідача
обгрунтованого розрахунку ставки
орендної плати та клопотання про
витребування у відповідача письмових
доказів оферти та акцепту стосовно
укладення спірного договору оренди
приміщення. Судом відмовлено у
задоволенні вказаних клопотань,
враховуючи те, що відповідно до ст.38 ГПК
України, сторона або прокурор вправі
подати клопотання про витребування
господарським судом доказів у разі
неможливості самостійно надати докази,
проте, представником позивача не
обгрунтовано неможливість самостійно
надати витребувані документи.

У судовому засіданні 12.09.2014 було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи,
01.05.2009р. між Київською морською школою
товариства сприяння обороні України
(далі - орендодавець) та товариством з
обмеженою відповідальністю
"Науково-виробниче підприємство
"Бровари" (далі - орендар) підписано та
скріплено печатками сторін Договір
оренди приміщення №45 від 01.05.2009р. (далі -
договір), відповідно до умов якого,
орендодавець зобов'язався передати, а
орендар зобов'язався прийняти у
тимчасове користування нежиле
приміщення, що є власністю орендодавця
на підставі Свідоцтва про право
власності на нежилий будинок серії НБ
№010000812 видане 18.09.1997 року Київською
міською державною адміністрацією.

У відповідності до п.п.1.1., 1.2 Договору
адреса будинку, в якому знаходиться
приміщення, що орендується: 02090, м.Київ,
вул.Володимира Сосюри, буд.5; загальна
площа приміщення, що орендується: 35
кв.м, поверх 4-й.

В пункті 12.1. Договору сторони
визначили, що договір набирає силу з
моменту його затвердження бюро
Комітету Київської міської
організації ТСО України і підписання
Акту прийому-передачі приміщення і діє
до 31 грудня 2009р.

Однак, позивач, звертаючись з позовом
до суду вказує, що вищевказаний договір
оренди має бути визнаний судом
неукладеним виходячи із наступного.

Посилаючись на норми ч.1 ст.638 ЦК
України, ч.2 ст.180 та ст.284 ГК України,
позивач зазначає, що підписаний
сторонами договір не містить
інформацію щодо усіх істотних умов
договору оренди, зокрема не містить
інформацію про конкретне розташування
переданого в оренду приміщення, його
номер, кількість кімнат, відсутній план
розташування приміщення згідно
поверхового плану чи технічного
паспорту будівлі, що не дає можливості
визначити яке саме приміщення мало
бути передано орендарю за договором.
Також, позивач зазначає, що в договорі
відсутня вартість приміщення, що
передається в оренду, не визначено
порядок використання амортизаційних
відрахувань, не визначена
відповідальність орендодавця за
порушення виконання зобов'язання за
цим договором. Як вказує позивач,
вказаний договір оренди, у
відповідності до п.12.1. договору, не
набрав сили, оскільки не був
затверджений бюро Комітету Київської
міської організації ТСО України, а акт
прийому-передачі приміщення не
підписано. За таких підстав, позивач
звернувся з позовом до суду про
визнання договору неукладеним та
стягнення з відповідача на підставі
ст.1212, 1213 ЦК України безпідставно
отриманих грошових коштів в розмірі 45
060,12 грн., які сплачені позивачем в
якості орендної плати за договором.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди. Договір укладається
шляхом пропозиції однієї сторони
укласти договір (оферти) і прийняття
пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 181 ГК України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України,
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Судом встановлено, що Договір оренди
приміщення №45 від 01.05.2009р. викладено у
формі єдиного документа, підписано
уповноваженими представниками сторін
та скріплено печатками.

На підставі Акту прийому-передачі
приміщень, що є додатком №1 до Договору
оренди №45 від 01.05.2009р., визначене в
договорі приміщення було передано
позивачу в оренду.

Отже, посилання представника позивача
на те, що Договір не набрав сили,
оскільки акт прийому-передачі
приміщення сторонами не підписано, а
Договір оренди не був затверджений
бюро Комітету Київської міської
організації ТСО України, не береться
судом до уваги, оскільки
спростовується підписаним та
скріпленим печатками сторін Актом
прийому-передачі приміщень, що є
додатком №1 до Договору оренди №45 від
01.05.2009р., та примірником Договору оренди
приміщення №45 від 01.05.2009р., на якому
міститься відбиток печатки бюро
Комітету Київської міської
організації ТСО України про
затвердження договору. Копії вказаних
документів долучені представником
відповідача до матеріалів справи.
Посилання представника позивача на те,
що долучені до матеріалів справи
представником відповідача копії Акту
прийому-передачі приміщень та Договору
оренди приміщення №45 від 01.05.2009р. мають
ознаки фальсифікації судом до уваги не
беруться, оскільки позивачем належними
доказами вказані обставини не
підтверджено.

Твердження представника позивача про
те, що, Договір оренди приміщення №45
від 01.05.2009р. має бути визнано судом
неукладеним, оскільки не містить
інформації щодо усіх істотних умов
договору оренди, не береться судом до
уваги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України,
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: визнання
права; визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди;
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.
Дана норма кореспондується з
положеннями статі 20 Господарського
кодексу України, в якій передбачено, що
держава забезпечує захист прав та
законних інтересів суб'єктів
господарювання та споживачів у спосіб
та порядок, що визначається цим
Кодексом та іншими законами України.

Вимога про визнання договору оренди
неукладеним спрямована на
встановлення факту, що має юридичне
значення, а не на поновлення порушеного
права або захист охоронюваного законом
інтересу. Встановлення вказаного факту
може бути лише елементом оцінки
фактичних обставин справи та
обґрунтованості вимог.

Визначення договору оренди як
неукладеного може мати місце на стадії
укладення договору в разі, якщо сторони
не досягли згоди з усіх його істотних
умов, а не за наслідками виконання
договору сторонами.

В матеріалах справи містяться копії
актів надання послуг до Договору
оренди №45 від 01.05.2009, які підписані
сторонами Договору, та копії платіжних
доручень про оплату позивачем орендної
плати та компенсації вартості
комунальних за Договором, що свідчить
про фактичне виконання сторонами
Договору оренди №45 від 01.05.2009.

Оскільки, чинним законодавством не
передбачено такого способу захисту
права, як визнання судом договору
неукладеним після його виконання, то
правові підстави для задоволення
вимоги позивача про визнання договору
оренди неукладеним відсутні.

Одночасно з цим, позивачем в позовній
заяві заявлено вимогу про стягнення з
відповідача на підставі ст.1212 ЦК
України безпідставно отриманих
грошових коштів в розмірі 45 060,12 грн.,
які сплачені позивачем в якості
орендної плати за Договором оренди.

Відповідно до ч.1,2 ст.1212 ЦК
України, особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала. Положення цієї глави
застосовуються незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб
чи наслідком події.

Як встановлено судом, грошові кошти в
розмірі 45 060,12 грн. були перераховані
позивачем відповідачу на підставі
договору оренди приміщення №45 від
01.05.2009р. в якості орендної плати, що
вбачається з копій платіжних доручень,
долучених до матеріалів справи.
Договір оренди приміщення №45 від
01.05.2009р. станом на час розгляду справи
судом є чинним, доказів зворотного суду
не надано.

Відповідно до ч.4 ст.653 ЦК України,
сторони не мають права вимагати
повернення того, що було виконане ними
за зобов'язанням до моменту зміни або
розірвання договору, якщо інше не
встановлено договором або законом.

За таких обставин, вимога позивача про
стягнення з відповідача безпідставно
отриманих грошових коштів в розмірі 45
060,12 грн., які сплачені позивачем в
якості орендної плати за договором,
задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене вище позов не
підлягає задоволенню.

Витрати, пов'язані зі сплатою судового
збору, покладаються судом на позивача
(ст. 49 ГПК України).

Керуючись статтею 124 Конституції
України, статтями 35, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 17.09.2014.

Суддя
Л.М.
Шкурдова