КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2014 р. Справа№ 910/4974/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Самсіна Р.І.

Шаптали Є.Ю.

при секретарі судового засідання
Климович М.І.

за участю представників:

від позивача: Луценко Р.О. - за
довіреністю;

від відповідача: Дмитренко Н.І. - за
довіреністю;

Дмитренко А.О. - керівник.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Комунального підприємства Київського
комунального виробничого підприємства
"Міськпаливо"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 15.05.2014 року

у справі № 910/4974/14 (суддя Котков О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Славресурс"

до відповідача: Комунального
підприємства Київського комунального
виробничого підприємства "Міськпаливо"

про стягнення 97025,07 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариства з обмеженою
відповідальністю "Славресурс",
звернувся до Господарського суду міста
Києва з позовом до Комунального
підприємства Київського комунального
виробничого підприємства "Міськпаливо"
про стягнення 82733,74 грн. основного
боргу, 11793,76 грн. пені, 2497,57 грн. 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 15.05.2014 року у справі № 910/4974/14
(суддя Котков О.В.) зазначені позовні
вимоги задоволено частково, а саме,
стягнуто 82733,74 грн. основного боргу, 5188,99
грн. пені, 2497,57 грн. 3% річних; в іншій
частині позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням,
Комунальне підприємство Київського
комунального виробничого підприємства
"Міськпаливо" звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, відповідно до
якої просить суд скасувати рішення та
прийняти нове рішення про відмову в
задоволені позову.

У зв'язку з перебуванням судді Скрипки
І.М. у відпустці, розпорядженням
заступника голови Київського
апеляційного господарського суду від
04.08.2014 року, для розгляду справи
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя: Гончаров С.А.; судді
Самсін Р.І., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 04.08.2014 року
апеляційна скарга прийнята до розгляду
у визначеному складі суду, порушено
апеляційне провадження у справі,
розгляд справи призначено на 10.09.2014
року.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що
відповідач не був присутній у судових
засіданнях, а тому на думку апелянта,
порушений принцип змагальності.

Апелянт у своїй апеляційній скарзі
зазначає, що у зв'язку з частковим
повернення товару, станом на 04.03.2014 року
повернуто вугілля невідповідно
заявленої якості 30,25тон на суму 38517,94, а
не 23620,10 грн. як заявлено позивачем та
зазначено у рішенні суду.

Скаржником у апеляційній скарзі
зазначено, що заборгованість
відповідача складається з поставки
вугілля від 31.01.2013 року по накладній №5
фракції АМ в залишку 18494,64 грн. за 13,96 тон
та за поставку вугілля від 31.08.2013 року
по накладній №127 фракції АКО яка не
відповідає заявленій якості.

Також скаржник зазначає, що станом на
18.07.2014 року його заборгованість перед
відповідачем складає 18494,64 грн. за 13,96
тон та 38,75 тон вугілля неналежної
якості поставленого 31.08.2013 року по
накладній №127 на суму 49341,26 грн.

Відповідач, згідно з поданим до суду
10.09.2014 року доповненнями до апеляційної
скарги, зазначає, що 18.08.2014 року позивач
забрав залишок вугілля, яке було
поставлено по накладній №127, тобто в
повному обсязі. Стосовно суми боргу в
розмірі 18494,64 грн. по поставці вугілля
31.01.2013 року по накладній №5 повідомляє,
що 05.09.2014 року було перераховано на
рахунок позивача 18494,64 грн.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу, дослідивши
матеріали справи та зібрані у ній
докази, заслухавши пояснення учасників
судового процесу, присутніх в судовому
засіданні, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами наданими
суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно
встановлено та матеріалами справи
підтверджується наступне.

05 грудня 2012 року між позивачем
(постачальник) та відповідачем
(покупець) було укладено договір
поставки вугілля № 46-уг (Договір),
відповідно до п. 1.1. якого Постачальник
зобов'язується поставити, а Покупець
прийняти та оплатити, вугільну
продукцію, марок АКО, AO, AM, АС, ДГР
(товар), в кількості та за цінами, що
вказуються в доданих специфікаціях,
які є невід'ємною частиною договору.

Пунктом 3.2. Договору встановлено, що
повна оплата вартості фактично
поставленого вугілля та вартості
доставки здійснюється не пізніше
десяти банківських днів з моменту
прибуття вугілля на станцію
призначення, та оформлення актів
приймання-передачі. Оплата
здійснюється шляхом перерахування
Покупцем коштів на рахунок
Постачальника.

Відповідно до п 4.1. договору
встановлено, що при порушенні покупцем
строків розрахунків він зобов'язаний
сплатити постачальнику пеню у
розрахунку подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
нараховується пеня, від суми
невиконання зобов'язань за кожний день
прострочення.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем було здійснено поставку
відповідачу товару за договором № 46-уг
від 05.12.2012 року на суму 179253,84 грн., що
підтверджується виданими позивачем
відповідачу видатковими накладними № 5
від 31.01.2013 року та №127 31.08.2013 року.

Позивачем на виконання умов договору
було виставлено відповідачу рахунок
фактуру №7 від 31.01.2013 року та № 181 від
31.08.2013 року та на суму 19900,00 грн.

Проте, відповідачем свої зобов'язання
за договором № 46-уг від 05.12.2012 року були
виконані лише частково у сумі 72900,00 грн.
та 23620,10 грн. було повернено після
претензії, шляхом підписання
видаткових накладних на повернення
вугілля №1 від 01.11.2013 року та №2 від
18.11.2013 року.

З огляду на викладене, внаслідок
невиконання відповідачем у
встановлені договором строки своїх
зобов'язань за договором № 46-уг від
05.12.2012 року, у відповідача утворилась
заборгованість перед позивачем станом
на 24.03.2014 року на загальну суму 82733,74
грн., яка заявлена позивачем до
стягнення.

Як зазначалось, позовними вимогами у
даній справі є стягнення 82733,74 грн.
основного боргу, 11793,76 грн. пені, 2497,57
грн. 3% річних.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що
відповідач, як Покупець, не виконав
належним чином взяті на себе
зобов'язання договором поставки
вугілля № 46-уг від 05.12.2012 року, зокрема,
у визначені договором строки не
здійснив в повному обсязі оплату
вартості поставленого йому позивачем,
як Постачальником товару, внаслідок
чого у відповідача утворилась
заборгованість перед позивачем.

Судова колегія, оцінюючи подані докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному і об'єктивному
дослідженні в судовому засіданні з
урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи їх взаємний
зв'язок, погоджується з висновками, з
яких виходив місцевий господарський
суд при прийнятті оскаржуваного
рішення з наступних підстав.

Статтями 509, 510 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно з ст. 599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
встановлено, що зобов'язання повинні
виконуватися належним чином та у
встановлений законом чи договором
строк, одностороння відмова від
виконання зобов'язань не допускається.

Згідно частини 7 статті 193
Господарського кодексу України не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
(ст. 526 Цивільного кодексу України).

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (ст. 599
Цивільного кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Як зазначалось, відповідачем було не в
повному обсязі та несвоєчасно виконано
зобов'язання за договором поставки
вугілля № 46-уг від 05.12.2012 року щодо
оплати вартості поставленого товару,
внаслідок чого на час звернення до суду
у відповідача наявна заборгованість
перед позивачем за наведеним договором
на загальну суму 82733,74 грн.

Матеріали справи не містять доказів,
які б свідчили про сплату відповідачем
суми заборгованості у розмірі 82733,74 грн.

Доводи апелянта про те, що у зв'язку з
частковим повернення товару, станом на
04.03.2014 року повернуто вугілля
невідповідно заявленої якості 30,25 тон
на суму 38517,94 грн., а не 23620,10 грн. як
заявлено позивачем та зазначено у
рішенні суду, колегія суддів до уваги
не приймає з огляду на відсутність в
матеріалах справи видаткових
накладних, тобто первинних документів
на повернення товару.

Первинний документ - це документ, якій
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 32 цього ж кодексу визначено, що
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Первинних документів, які б
підтверджували повернення вугілля
саме на суму 38517,94 грн. апелянтом до
матеріалів справи не долучено.

За таких обставин, у колегії суддів
відсутні підстави вважати наявним той
факт, що відповідачем було повернуто
позивачу товар саме на суму 38517,94 грн.

Відповідач, згідно з поданим до суду
10.09.2014 року доповненнями до апеляційної
скарги, зазначає, що 18.08.2014 року позивач
забрав залишок вугілля, яке було
поставлено по накладній №127, тобто в
повному обсязі. Стосовно суми боргу в
розмірі 18494,64 грн. по поставці вугілля
31.01.2013 року по накладній №5 повідомляє,
що 05.09.2014 року було перераховано на
рахунок позивача 18494,64 грн.

Колегія судді Київського апеляційного
господарського суду вважає за
необхідне зазначити наступне.

Сплата відповідачем заборгованості, що
складається з 18494,64 грн. за 13,96 тон
вугілля та 38,75 тон вугілля неналежної
якості поставленого 31.08.2013 року по
накладній №127 на суму 49341,26 грн., не може
бути підставою для скасування рішення
по справі, оскільки оскаржуване
рішення було прийнято на підставі
поданих сторонами до матеріалів справи
доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обгрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Виходячи з даної норми, апеляційний
господарський суд переглядає рішення
суду першої інстанції, яке прийнято на
підставі тих доказів, які були наявні в
матеріалах справи на момент його
прийняття.

За таких обставин, позовні вимоги про
стягнення з відповідача 82733,74 грн. боргу
за поставлений товар є обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню.

Неналежне виконання відповідачем
своїх обов'язків за договором № 46-уг
від 05.12.2012 року призвело до
прострочення відповідачем виконання
грошового зобов'язання щодо оплати
вартості поставленого товару.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до п 4.1. договору
встановлено, що при порушені покупцем
строків розрахунків він зобов'язаний
сплатити постачальнику пеню у
розрахунку подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
нараховується пеня, від суми
невиконання зобов'язань за кожний день
прострочення.

Стаття 549 Цивільного кодексу України
зазначає, що неустойкою (штрафом, пенею)
є грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання;
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України встановлено, якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором, або актом
цивільного законодавства.

Статтею 627 Цивільного кодексу України
передбачено, що сторони вільні в
укладанні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
врахуванням вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Як зазначалось, пунктом 4.1. Договору
передбачено, що при порушенні Покупцем
строків розрахунків він зобов'язаний
сплатити Постачальнику пеню з
розрахунку подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
нараховується пеня, від суми
невиконаних зобов'язань за кожний день
прострочення.

Статтею 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону передбачено, що розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Таким чином розмір пені, що
обчислюється від суми простроченого
платежу не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

За таких обставин, керуючись вказаним
пунктом договору, враховуючи, що
відповідачем не виконані в строк свої
зобов'язання стосовно оплати товару за
договором № 46-уг від 05.12.2012 року,
стягненню з Покупця на користь
Продавця підлягає 5188,99 грн. пені за
порушення строків розрахунків в межах
182 дні прострочення по 16.08.2013 року
включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного
кодексу України боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

З огляду на наведене, позивачем за
період з 16.02.2013 року по 24.03.2014 року
нараховані та пред'явлені до стягнення
три відсотки річних в сумі 2497,57 грн.

При перевірці судом проведених
позивачем розрахунків встановлено, що
сума заявлена до стягнення трьох
процентів річних є арифметично вірною,
внаслідок чого позовні вимоги в цій
частині підлягають задоволеню.

Доводи апелянта про те, що відповідач
не був присутній у судових засіданнях,
а тому на думку апелянта, порушений
принцип змагальності.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме Витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців від 22.04.2014 року за
№18564695 станом на 22.04.2014 року,
місцезнаходженням юридичної особи,
Комунального підприємства Київського
комунального виробничого підприємства
"Міськпаливо", є 01001, м. Київ,
Шевченківський район, вулиця
Михайлівська, будинок 15/1-Б.

Суд першої інстанції повідомляв
апелянта саме за вказаною юридичною
адресою.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 п. 3.9.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України; за змістом статті 64
Господарського процесуального кодексу
України, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.

З огляду на викладене позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Славресурс" є
обґрунтованими та такими, що вірно
задоволені судом першої інстанції.

За таких обставин, висновки суду першої
інстанції про встановлені обставини і
правові наслідки відповідають дійсним
обставинам справи і підтверджуються
достовірними доказами, а тому рішення
господарського суду міста Києва від
15.05.2014 року у справі № 910/4974/14 відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам та матеріалам справи і
підстав для його скасування не
вбачається.

Разом з тим, доводи Комунального
підприємства Київського комунального
виробничого підприємства
"Міськпаливо", викладені в апеляційній
скарзі, не спростовують висновків
господарського суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга Комунального
підприємства Київського комунального
виробничого підприємства "Міськпаливо"
на рішення господарського суду міста
Києва від 15.05.2014 року у справі № 910/4974/14
є необґрунтованою та такою, що
задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд
апеляційної скарги у зв'язку з
відмовою в її задоволенні на підставі
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України покладаються на
апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального
підприємства Київського комунального
виробничого підприємства "Міськпаливо"
на рішення господарського суду міста
Києва від 15.05.2014 року у справі № 910/4974/14 -
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 15.05.2014 року у справі № 910/4974/14 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/4974/14 повернути
до суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
С.А. Гончаров

Судді
Р.І. Самсін

Є.Ю. Шаптала