РІШЕННЯ

"09" вересня 2014 р.Справа № 921/878/14-г/9

Господарський суд Тернопільської
області

у складі судді Гевка В.Л.

Розглянув справу

за позовом Фермерського господарства
"Науково-виробниче об`єднання "Мрія",
вул. Незалежності, 68А, с. Васильківці,
Гусятинського району, Тернопільської
області, 48257

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кагро", вул.
Дорошенка, 4, смт. Козова, Козівського
району, Тернопільської області, 47601

про cтягнення заборгованості в сумі 402
700 грн.

За участю представників сторін:

позивача: Югов С.А., довіреність від
12.08.2014 р.;

відповідача: Накельський Ю.Б.,
довіреність від 20.08.2014 р.

У попередніх судових засіданнях
представникам позивача та відповідача
роз'яснено права та обов'язки учасників
судового процесу у відповідності до
приписів статей 20, 22, 78, 81-1 ГПК України.

Судом, в порядку статті 81-1 ГПК України,
фіксація судового процесу технічними
засобами (звукозапис) не здійснювалася
через відсутність відповідного
клопотання.

Сторони, в порядку статей 64, 77 ГПК
України, про дату, час та місце розгляду
справи були повідомлені належним чином
у встановленому законом порядку.

У судовому засіданні 09.09.2014р. оголошено
тільки вступну та резолютивну частини
рішення.

Суть справи: позивач - Фермерське
господарство "Науково-виробниче
об`єднання "Мрія", вул. Незалежності, 68А,
с. Васильківці, Гусятинського району,
Тернопільської області, 48257 (далі по
тексту також - позивач або ФГ
"Науково-виробниче об`єднання "Мрія")
звернулося до господарського суду
Тернопільської області з позовом до
відповідача - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кагро" (далі по
тексту також - відповідач або ТОВ
"Кагро") про стягнення боргу за
договором № 12/06/2012-ФГК від 12.06.2014р. в
сумі 402 700,00 грн.

Ухвалою від 20.08.2014 р. порушено
провадження по справі та призначено
судове засідання на 02.09.2014р.

У судовому засіданні 02.09.2014 р.
оголошувалась перерва до 05.09.2014р. до 14
год. 20хв., а у судовому засіданні 05.09.2014р.
до 09.09.2014р. до 14 год. 30 хв. для надання
сторонам можливості подати додаткові
документи.

Представник позивача в судове
засідання 09.09.2014р. прибув, позовні
вимоги підтримав, просить суд позов
задовольнити повністю.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
відповідач не виконав належним чином
взяті на себе договірні зобов'язання в
частині повернення коштів по договору
безвідсоткової позики № 12/06/2012-ФГК від
12.06.2014р., внаслідок чого допустив
заборгованість в заявленій до
стягнення сумі.

Також, позивач супровідними листами
від 02.09.2014р. та від 09.09.2014р. долучив до
матеріалів справи додаткові докази в
обґрунтування позовної заяви.

Представник відповідача в призначене
на 09.09.2014 р. судове засідання прибув,
подану 01.09.2014 р. заяву (вх.№15972 від 02.09.2014
р.) про визнання позовних вимог, у якій
підтверджує наявність боргу в
заявленій сумі та визнає позовні
вимоги обґрунтованими, підтримав в
повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, оцінивши представлені докази в
їх сукупності, судом встановлено
наступне.

Відповідно до статті 16 ЦК України та
пункту 2 статті 20 ГК України, кожний
суб'єкт господарювання та споживач має
право на захист своїх прав і законних
інтересів.

Згідно статей 1,2 ГПК України, право на
звернення до господарського суду за
захистом своїх порушених, оспорюваних
прав і охоронюваних законом інтересів
мають підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
і в установленому порядку набули
статусу суб'єкта підприємницької
діяльності.

За змістом положень вказаних норм,
правом на пред'явлення позову до
господарського суду наділені, зокрема,
юридичні особи, фізичні особи -
підприємці, а суд шляхом вчинення
провадження у справі здійснює захист
осіб, права та охоронювані законом
інтереси яких порушені або
оспорюються.

За загальними положеннями цивільного
законодавства зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 ЦК
України. За приписами частини 2 цієї
статті підставами виникнення
цивільних прав і обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини, інші
юридичні факти. Підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків є також
дії осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також дії,
що не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Із змістом зазначеної норми
кореспондуються і приписи частини 1
статті 174 ГК України відповідно до якої
господарський договір є підставою
виникнення господарських зобов'язань.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України, до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Як вбачається із матеріалів справи
12.06.2012р. між Фермерським господарством
"Науково-виробниче об`єднання "Мрія"
(надалі по тексту також - Позикодавець)
та товариством з обмеженою
відповідальністю "Кагро" (надалі по
тексту також - Позичальник), укладено
договір безвідсоткової позики за №
12/06/2012-ФГК від 12.06.2014р. (далі - Договір),
згідно умов якого Позикодавець надає
Позичальнику грошові кошти, які за цим
договором є національною українською
валютою - гривнею, а останній
зобов'язується повернути таку саму
суму грошових коштів в порядку, на
умовах та в строки (терміни), визначені
цим договором (п. 1 Договору).

Згідно п.п. 1.1. Договору за цим Договором
відсотки на суму Позики Позикодавцем
не нараховуються та Позичальником не
сплачуються (безвідсоткова позика).

Відповідно до п. 2 Договору загальна
сума позики становить 150 000 000,00 грн.

Надання Позики здійснюється
Позикодавцем безготівково шляхом
банківського переказу грошових коштів
на рахунок Позичальника або видачі
грошових коштів готівкою з каси
позикодавця, в межах та порядку
встановленому чинним законодавством
України (п. 4 Договору).

Згідно п.п. 6.1 Договору повернення
позики Позичальником здійснюється
шляхом: внесення Позичальником
грошових коштів готівкою в касу
Позикодавця, в межах та в порядку
встановленому чинним законодавством
України, та/або шляхом внесення
Позичальником грошових коштів на
рахунок Позикодавця через банківську
установу, та/або безготівково шляхом
банківського переказу грошових коштів
з банківського рахунку Позичальника на
банківський рахунок Позикодавця.

Відповідно до п. 3 Договору строк
надання Позики (частини позики) не
повинен перевищувати кінцевий термін
дії Договору зазначений у п. 6 цього
Договору. За бажанням позичальника
Позикодавець може надати йому позику
частинами.

Згідно п. 6 Договору Позичальник
зобов'язаний повернути надану позику
до 31 липня 2014р.

Відповідно до п. 7 Договору Позичальник
зобов'язаний повернути суму Позики до
настання терміну, передбаченого п. 6
цього Договору.

Позичальник має право достроково
повернути Позикодавцю Позику повністю
або частково (п. 6.3. Договору).

Строк дії Договору сторонами
встановлено - з моменту передання
позики або частини позики Позикодавцем
Позичальникові і до моменту повного та
належного виконання Сторонами своїх
зобов'язань в рамках цього Договору (п.15
Договору).

Згідно п.п. 6.2. Договору Сторони можуть в
будь-який момент дії цього Договору
змінити (продовжити або зменшити)
кінцевий термін повернення Позики, або
інші умови Договору, що оформляється
відповідною додатковою угодою до цього
Договору.

Матеріали справи свідчать про те, що
між позивачем і відповідачем у справі
виникли зобов'язання, які за своєю
правовою природою мають ознаки
договору позики, згідно якого в силу ст.
1046 ЦК України, одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно ч.1 ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика
вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

В силу вимог ст. ст. 509, 525, 526 Цивільного
кодексу України одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання, або одностороння зміна
його умов не допускається.

Згідно вимог ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Як стверджує позивач та таке
підтверджується поданими ним доказами
Фермерське господарство
"Науково-виробниче об`єднання "Мрія"
взяті на себе зобов'язання по договору
позики № 12/06/2012-ФГК від 12.06.2014р. виконало
шляхом перерахування відповідачу
коштів в сумі 129 435 356,98 грн., що
підтверджується наявними у справі
платіжними дорученнями за період з
13.06.2012р. по 05.06.2014р. з відміткою банку у
розділі платіжки "Проведено банком", а
також листами позивача до відповідача
за вказаний період про зміну
призначення платежу.

Відповідно до частини 1 статті 241
Цивільного кодексу України правочин
вважається схваленим у разі, якщо особа
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання.

Отже, виконання Договору, шляхом
перерахування Позикодавцем суми
коштів та їх прийняття Позичальником
згідно умов даного договору свідчить
про схвалення правочину сторонами.

Однак, відповідач в порушення вимог
чинного законодавства, зобов'язання
щодо повернення позики виконав
частково, а саме на суму 129 032 656,98 грн.,
що підтверджується наявними у справі
платіжними дорученнями за період з
26.10.2012р. по 05.08.2014р. з відміткою банку у
розділі платіжки "Проведено банком", а
також листами за вказаний період про
зміну призначення платежу.

Враховуючи зазначене, суд вважає
доведеним позивачем, що заборгованість
відповідача перед позивачем за
Договором становить 402 700,00 грн.

Наявність у ТОВ "Кагро" станом на
20.08.2014р. заборгованості перед ФГ
"Науково-виробниче об`єднання "Мрія" в
сумі 402 700,00 грн. підтверджується, також,
долученими до матеріалів справи актами
звірки взаємних розрахунків станом на
06.08.2014р., підписаним без зауважень та
заперечень представниками сторін.

При цьому, відповідачем, згідно поданої
письмової заяви від 01.09.2014 р. (вх.№15972
від 02.09.2014 р.), позовні вимоги визнаються
у повному обсязі.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 22 ГПК України
відповідач має право визнати позов
повністю або частково, а також має
право до початку розгляду
господарським судом справи по суті
подати зустрічний позов. Господарський
суд не приймає відмови від позову,
зменшення розміру позовних вимог,
визнання позову відповідачем, якщо ці
дії суперечать законодавству або
порушують чиї-небудь права і
охоронювані законом інтереси.

В свою чергу ч. 5 ст. 78 ГПК України
передбачено, що у разі визнання
відповідачем позову господарський суд
приймає рішення про задоволення позову
за умови, що дії відповідача не
суперечать законодавству або не
порушують прав і охоронюваних законом
інтересів інших осіб.

Розглянувши подану заяву відповідача
про визнання позову у сукупності з
іншими матеріалами справи, суд дійшов
висновку, що визнання позову
відповідачем не суперечать
законодавству, так як, заява подана
уповноваженою на те особою, та
представнику відповідача судом
роз'яснено наслідки подання такої
заяви в порядку ГПК України. Також, суд
не виявив обставин, які б вказували на
те, що визнання позову відповідачем
порушує права і охоронювані законом
інтереси інших осіб, а тому суд приймає
його як таке, що подане у відповідності
до вимог ГПК України.

У відповідності з пунктом 4 частини
третьої статті 129 Конституції України
та статті 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

Враховуючи викладене, а також зважаючи
на те, що відповідач позовні вимоги
визнав, проте доказів погашення
заборгованості суду не подав, а тому
суд позовні вимоги про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кагро" 402 700,00 грн. на
користь Фермерське господарство
"Науково-виробниче об`єднання "Мрія"
неповернутої безвідсоткової позики
підлягають до задоволення як
правомірно заявлені, документально
підтверджені та визнані відповідачем.

Із змісту ч.ч. 1,2 статті 49 ГПК України
судовий збір покладається у спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.
Якщо спір виник внаслідок неправильних
дій сторони, господарський суд має
право покласти на неї судовий збір
незалежно від результатів вирішення
спору.

Зважаючи на зазначене, беручи до уваги
повне задоволення позовних вимог,
судовий збір у сумі 8054,00грн. в силу ст. 49
ГПК України покладається на
відповідача у справі та підлягає
стягненню з нього у користь позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський
суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кагро", вул.
Дорошенка, 4, смт. Козова, Козівського
району, Тернопільської області, 47601,
() на користь
Фермерського господарства
"Науково-виробниче об`єднання "Мрія",
вул. Незалежності, 68А, с. Васильківці,
Гусятинського району, Тернопільської
області, 48257, ( - 402 700
(чотириста дві тисячі сімсот) грн. 00 коп.
боргу та 8054 (вісім тисяч п'ятдесят
чотири) грн. 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати стягувачеві після
набрання судовим рішенням законної
сили.

На рішення суду, яке не набрало
законної сили, сторони у справі,
прокурор, треті особи, особи, які не
брали участь у справі, якщо
господарський суд вирішив питання про
їх права та обов'язки, мають право
подати апеляційну скаргу, протягом
десяти днів з дня підписання рішення,
через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 15.09.2014р.

Суддя
В.Л. Гевко