ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2014 р.Справа № 916/1117/14Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді: Шевченко В.В.

суддів: Мирошниченко М.А., Головея В.М.

при секретарі судового засідання:

за участю представників сторін:
Ляшенко М.І.

від позивача: Дикарьова Т.В. - за
дорученням

від відповідача: Онищенко Т.О. - за
дорученням

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Українська аграрна екологічна група
"Біоленд"

на рішення господарського суду
Одеської області

від 04 серпня 2014 року

у справі № 916/1117/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "РДО Україна"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська аграрна
екологічна група "Біоленд"

про стягнення 369.372 грн. 22 коп.

ВСТАНОВИЛА:

24.03.2014 р. Товариство з обмеженою
відповідальністю "РДО Україна" (далі
позивач) звернулось до господарського
суду Одеської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська аграрна
екологічна група "Біоленд" (далі
відповідач) та Товариства з обмеженою
відповідальністю
„Виробничо-комерційної фірми „ЛОТОС"
(далі ТОВ) про стягнення грошових
коштів.

Заявою від 26.05.2014 р. позивач
відмовився від своїх позовних вимог до
ТОВ та ухвалою господарського суду
Одеської області від 26.06.2014р.
провадження у справі № 916/1117/14 в частині
позовних вимог до ТОВ на підставі п. 4
ст. 80 ГПК України припинено.

В процесі розгляду справи
позивач неодноразово змінював розмір
позовних вимог та остаточною заявою
від 04.08.2014 р. зменшив розмір позовних
вимог та просив суд стягнути з
відповідача на свою користь:

- за договором поставки № 37-34 ВД від
20.08.2013 р.: 220 733 грн. 89 коп. - боргу, 19.398 грн.
89 коп. - пені, 5 519,16 грн. - 3% річних, 19 590,42
грн. - інфляційних витрат

- за договором послуг технічного
ремонту № 016/С від 14.05.2014 р.: 26 766 грн. -
боргу, 2.166 грн. 95 коп. - пені, 442 грн. 20
коп. - 3% річних та 1.860 грн. 38 коп. -
інфляційних витрат;

- за договором послуг технічного
ремонту №104/13 ЖТ/ТС від 03.06.2013 р. на
умовах відстрочення остаточного
рахунку від 03.06.2013 р: 26.910 грн. - боргу, 2 178
грн. 60 коп. - пені, 444 грн. 21 коп. - 3% річних
та 1.870 грн. 39 коп. - інфляційних витрат, а
також відшкодувати понесені судові
витрати по справі на сплату судового
збору за подання позову в сумі 7500 грн.

Позов мотивований тим, що
відповідач не виконав свої
зобов'язання за вищеназваними
договорами, а тому повинний сплатити
позивачеві не лише вказані суми боргу,
а ще й пеню, річні, інфляційні витрати
та понесені судові витрати по справі.

У відзиві на позов відповідач
позовні вимоги визнавав, але просив суд
на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 3 ст.
83 ГПК України та ч. 1 ст. 233 ГК України
зменшити розмір штрафних санкцій на 99%,
розмір судових витрат покласти на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог та
відстрочити виконання рішення до 01.09.2014
р.

Рішенням господарського суду
Одеської області від 04.08.2014 р.
(головуючий: Цісельський О.В., судді:
Рога Н.В., Щавинська Ю.М.) позов
задоволений частково та з відповідача
на користь позивача стягнуто:

- за договором поставки запасних
частин до сільськогосподарської
техніки № 37-ЗЧ від 20.08.2013 р.: 220.733 грн. 89
коп. - боргу, 15490 грн. 07 коп., 4.756 грн. 20
коп. - 3% річних, 19.590 грн. 42 грн. -
інфляційних витрат;

- за договором про продаж послуг
технічного ремонту (сервісу) на умовах
відстрочення остаточного розрахунку
№016/с від 14.05.2013р.: 26.766 грн. - боргу, 1902
грн. 22 коп. - пені, 442 грн. 19 коп. - 3% річних,
1.860 грн. 38 коп. - інфляційних витрат;

- за договором про продаж послуг
технічного ремонту (сервісу) на умовах
відстрочення остаточного розрахунку №
104/13--ЖТ/ТС від 03.06.2013р.: 26.910 грн. - боргу,
1912 грн. 45 коп. - пені, 444 грн. 21 коп. - 3%
річних, 1.870 грн. 39 коп. - інфляційних
витрат та 6.453 грн. 57 коп. - понесених
судових витрат на оплату судового
збору за подання позову, а в решті
частині позову - відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що
відповідач не виконав свої
зобов'язання за укладеними між
позивачем та відповідачем договорами,
зокрема:

1) за договором поставки № 37-34 ВД від
20.08.2013 р. щодо своєчасної та повної
оплати за поставлений товар, а саме -
запасні частини сільськогосподарської
техніки, внаслідок чого має борг по їх
оплаті у сумі 220.733 грн. 89 коп., а тому
повинний сплатити не лише зазначену
суму боргу, а ще й 15490 грн. 07 - пені, 4.756
грн. 20 коп. - 3% річних, 19.590 грн. 42 грн. -
інфляційних витрат;

2) за договором послуг технічного
ремонту № 016/С від 14.05.2014 р. на умовах
відстрочення остаточного рахунку від
14.05.2013 р. щодо своєчасної та повної
оплати за надані послуги, внаслідок
чого має борг по їх оплаті у сумі 26.766
грн., а тому повинний сплатити не лише
зазначену суму боргу а ще й 1902 грн. 22
коп. - пені, 442 грн. 19 коп. - 3% річних, 1.860
грн. 38 коп. - інфляційних витрат;

3) за договором послуг технічного
ремонту № 104/13 ЖТ/ТС від 03.06.2013 р. на
умовах відстрочення остаточного
рахунку від 03.06.2013 р. щодо своєчасної та
повної оплати за надані послуги,
внаслідок чого має борг по їх оплаті у
сумі 26.910 грн., а тому повинний сплатити
позивачеві не лише зазначену суму
боргу а ще й 1912 грн. 45 коп. - пені, 444 грн.
21 коп. - 3% річних, 1.870 грн. 39 коп. -
інфляційних витрат.

Понесені судові витрати по
справі відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК
України місцевим судом покладено на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Відмовляючи в задоволені решти
частини позовних вимог щодо стягнення
з відповідача на користь позивача за
договором поставки № 37-34 ВД від 20.08.2013
р.: пені у сумі 3908 грн. 82 коп., 3% річних у
сумі 762 грн. 96 коп., за договором надання
послуг технічного ремонту № 016/С від
14.05.2014 р. на умовах відстрочення
остаточного рахунку від 14.05.2013 р.: пені у
сумі 264 грн. 73 коп., за договором надання
послуг технічного ремонту № 104/13 ЖТ/ТС
від 03.06.2013 р. на умовах відстрочення
остаточного рахунку від 03.06.2013 р.: пені у
сумі 266 грн. 15 коп., місцевий суд виходив
з того, що в зазначених розрахунках
позивача допущені арифметичні помилки,
а тому, здійснивши власні розрахунки
пені, інфляційних витрат та 3% річних
розраховані по кожному спірному
договору окремо, суд першої інстанції
дійшов до висновку, що підстави для
задоволення позову в цій частині -
відсутні.

Також, місцевий суд дійшов до
висновку, що за несвоєчасне виконання
грошового зобов'язання відповідач
повинний сплатити позивачеві пеню за
договором поставки № 37-34 ВД від 20.08.2013 р.
у сумі 15490 грн. 07 коп., за договором
послуг технічного ремонту №016/С від
14.05.2014 р. на умовах відстрочення
остаточного рахунку від 14.05.2013 р. пені у
сумі 1902 грн. 22 коп., за договором послуг
технічного ремонту № 104/13 ЖТ/ТС від
03.06.2013 р. на умовах відстрочення
остаточного рахунку від 03.06.2013 р. пені у
сумі 1912 грн. 45 коп., але на підставі ст. 83
ГПК України, ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК
України зменшив розмір пені, що
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача за договором поставки
№ 37-34 ВД від 20.08.2013 р. до 10.000 грн., за
договором послуг технічного ремонту №
016/С від 14.05.2014 р. на умовах відстрочення
остаточного рахунку від 14.05.2013 р. до 1000
грн., за договором послуг технічного
ремонту № 104/13 ЖТ/ТС від 03.06.2013 р. на
умовах відстрочення остаточного
рахунку від 03.06.2013 р. до 1000 грн.

В апеляційній скарзі скаржник
просить рішення місцевого суду змінити
та прийняти нове рішення, яким зменшити
розмір штрафних санкцій і інших
додаткових витрат, а також відстрочити
виконання судового рішення.

Скарга мотивована тим, що
місцевий суд неправомірно зменшив
розмір лише пені, тоді як відповідач
просив зменшити на 99 % розмір усіх
штрафних санкцій, зокрема, пені, 3%
річних та інфляційних витрат, а також
не розглянув питання щодо відстрочення
виконання рішення до 01.09.2014 р. Крім того,
розрахунок пені за договором поставки
здійснено з порушенням встановленого
ч. 6 ст. 232 ГК України шестимісячного
строку, а тому рішення місцевого суду
підлягає зміні. В судовому засіданні
представник скаржника доводи
викладені в апеляційній скарзі
підтримав у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу
позивач просить рішення місцевого суду
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення. В судовому засіданні
представник позивача доводи, викладені
у відзиві на апеляційну скаргу
підтримали у повному обсязі.

До початку розгляду справи по
суті представником скаржника заявлені
клопотання про перенесення розгляду
справи на іншу дату.

Названі клопотання відхилені
колегією суддів з огляду на те, що
позивач взагалі мав процесуальне право
не подавати у письмовому виді до суду
заперечення на апеляційну скаргу, а
викласти їх в усній формі, а тому
клопотання про відкладення розгляду
справи для надання скаржнику
можливості ознайомитись з поданими
позивачем запереченнями на апеляційну
скаргу є необґрунтованими та
спрямовані на затягування розгляду
справи апеляційним судом.

Безпідставним є і клопотання
скаржника про відкладення розгляду
справи на іншу дату для витребування та
надання нових доказів у справі,
зокрема, витребування у тимчасової
адміністрації ПАТ „АКТАБАНК" даних про
причини не перерахування грошових
коштів позивачеві в сумі 35000 грн. за
платіжним дорученням № 28 від 31.07.2014 р.,
оскільки названі взаємовідносини між
відповідачем та банком не стосуються
спірних правовідносин сторін у справі
та підлягають вирішенню в процесі
окремого судового провадження та
відповідач не позбавлений можливості
стягнути з названого банку заподіяні
діями останнього збитки за умови
доведеності позовних вимог.

Обговоривши доводи апеляційної
скарги та заперечення на неї,
заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК
України апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів
справи і правильно встановлено судом
першої інстанції 20.08.2013 р. між сторона у
справі укладено договір поставки
запасних частин до
сільськогосподарської техніки № 37-ЗЧ
ВД за умовами якого позивач
зобов'язався передати у власність
відповідача запасні частини до
сільськогосподарської техніки, а
останній прийняти та оплатити їх
вартість відповідно до умов договору.

Згідно п. 5.1. договору останній
вступає в силу з дня його підписання і
діє до 31.12.2013 р., а в частині оплати
замовленого товару та сплати інших
платежів - до повного розрахунку.

Як вбачається з матеріалів
справи позивач свої зобов'язання за
вищезазначеним договором виконав у
повному обсязі та поставив
відповідачеві товар на загальну суму
292.733 грн. 89 коп., що підтверджується
копіями видаткових накладних № ВН-02-03787
від 26.08.2013р. на суму 639 грн. 07 коп.,
№ВН-02-03788 від 26.08.2013 р. на суму 9.570 грн. 13
коп., №ВН-02-03789 від 26.08.2013 р. на суму 1.226
грн. 02 коп., №ВН-02-03790 від 26.08.2013 р. на суму
10.565 грн. 19 коп., №ВН-02-03791 від 26.08.2013 р. на
суму 732 грн. 66 коп., №ВН-02-03792 від 26.08.2013 р.
на суму 14 грн. 24 коп., №ВН-02-03793 від 26.08.2013
р. на суму 8.936 грн. 12 коп., №ВН-02-03794 від
26.08.2013 р. на суму 2.516 грн. 41 коп., №ВН-02-03795
від 26.08.2013 р. на суму 17.003 грн. 81 коп.,
№ВН-02-03796 від 26.08.2013 р. на суму 9.682 грн. 75
коп., №ВН-02-03808 від 27.08.2013 р. на суму 4 879
грн. 02 коп., №ВН-02-03921 від 30.08.2013 р. на суму
3.337 грн. 79 коп., №ВН-02-03922 від 30.08.2013 р. на
суму 2.049 грн. 24 коп., №ВН-02-04082 від 06.09.2013
р. на суму 1.915 грн. 25 коп., №ВН-02-04084 від
06.09.2013 р. на суму 39.067 грн. 72 коп., №ВН-02-04085
від 06.09.2013 р. на суму 5.579 грн. 29 коп.,
№ВН-02-04088 від 06.08.2013 р. на суму 2.520 грн. 40
коп., №ВН-02-04089 від 06.09.2013 р. на суму 3.812
грн. 88 коп., №ВН-02-04211 від 13.09.2013 р. на суму
1.888 грн. 54 коп., №ВН-02-04220 від 13.09.2013 р. на
суму 14.913 грн. 17 коп., №ВН-02-04221 від 13.09.2013
р. на суму 1.092 грн. 37 коп., №ВН-02-04325 від
19.09.2013 р. на суму 1.215 грн. 05 коп., №ВН-02-04527
від 30.09.2013 р. на суму 661 грн. 34 коп.,
№ВН-02-04528 від 30.09.2013 р. на суму 408 грн. 64
коп., №ВН-02-04577 від 01.10.2013 р. на суму 11.265
грн. 39 коп., №ВН-02-04638 від 03.10.2013 р. на суму
7.095 грн. 13 коп., №ВН-02-04639 від 03.10.2013 р. на
суму 3.564 грн. 35 коп., №ВН-02-04861 від 11.10.2013
р. на суму 42.787 грн. 18 коп., №ВН-02-04863 від
11.10.2013 р. на суму 639 грн. 74 коп., №ВН-02-04938
від 15.10.2013 р. на суму 10.991 грн. 73 коп.,
№ВН-02-04413 від 24.09.2013 р. на суму 17.844 грн. 42
коп., №ВН-02-04432 від 24.09.2013 р. на суму 31.008
грн. 59 коп., №ВН-02-04533 від 30.09.2013 р. на суму
1.084 грн. 39 коп., №ВН-02-04574 від 01.10.2013 р. на
суму 495 грн. 67 коп., №ВН-02-04851 від 11.10.2013р.
на суму 1.410 грн. 78 коп., №ВН-02-04880 від
14.10.2013 р. на суму 7.473 грн. 23 коп., №ВН-02-04882
від 14.10.2013 р. на суму 2.923 грн. 07 коп.,
№ВН-02-04883 від 14.10.2013 р. на суму 46 грн. 80
коп., №ВН-02-05095 від 22.10.2013р. на суму 510 грн.
12 коп., №ВН-02-05096 від 22.10.2013р. на суму 3.050
грн. 95 коп., №ВН-02-05917 від 25.11.2013 р. на суму
5.944 грн. 31 коп., №ВН-02-05935 від 25.11.2013 р. на
суму 370 грн. 94 коп., які підписання
уповноваженими представниками сторін
та скріплені їх печатками без будь-яких
зауважень щодо кількості, вартості та
якості отриманих запчастин, а також
відповідними довіреностями на
отримання товарно-матеріальних
цінностей за договором поставки,
зокрема, № 517 від 23.08.2013 р. на суму 65.000
грн. 42 коп., № 525 від 30.08.2013 р. на суму 5387
грн. 03 коп., № 547 від 06.09.2013 р. на суму 52895
грн. 54 коп., № 586 від 11.09.2013 р. на суму 1888
грн. 54 коп., № 595 від 13.09.2013 р. на суму 60.005
грн. 54 коп., № 608 від 19.06.2013 р. на суму 1215
грн. 05 коп., № 623 від 30.09.2013 р. на суму 12305
грн. 37 коп., № 632 від 03.10.2013 р. на 10659 грн. 48
коп., № 661 від 10.10.2013 р. , № 670 від 15.10.2013 р.,
№ 609 від 24.09.2013 р. на суму 48853 грн. 01 коп.,
№ 628 від 30.09.2013 р. на суму 1084 грн. 39 коп., №
629 від 01.10.2013 р. на суму 495 грн. 67 коп., № 664
від 11.10.2013 р. № 6654 від 14.10.2013 р., № 666 від
14.10.2013 р., № 667 грн. від 14.10.2013 р., № 713 від
25.11.2013 р., а всього поставлено позивачем
відповідачеві товару на загальну суму
292.733 грн. 89 коп., що не заперечується
жодною із сторін.

Відповідно до п. 1.1. договору
відповідач зобов'язаний оплатити
отриманий товар в наступному порядку:

а) за умови придбання товару на
загальну суму до: 400.000 грн. в т.ч. ПДВ -
протягом 40 днів з дня отримання першої
партії (або першої одиниці) товару;

б) за умови придбання товару на
загальну суму понад 400.000 грн. в т.ч. ПДВ
(одноразово або частинами) в день
отримання товару на суму, що перевищує
вказану в цьому підпункті Договору
суму.

Також, сторонами встановлено, що
зобов'язання по оплаті товару в день
його отримання настає, як при факті
одноразового отримання товару на суму,
що перевищує суму вказану в підпункті
б), так і при отримання частин товару,
сума ціни попередньо отриманого, але не
оплаченого товару, перевищує вказану в
підпункті б).

Постачальник має право
притримати товар (або його частину) за
умови порушення Покупцем
встановленого вище порядку оплати.

Відповідач за поставлений товар
розрахувався частково, зокрема, 26.02.2014
р. на суму 25000 грн., 07.03.2014 р. на суму 5.000
грн., 25.03.2014 р. на суму 20.000 грн., 06.05.2014 р.
на суму 5.000 грн., 23.05.2014 р. на суму 7.000 грн.,
01.07.2014 р. на суму 15.000 грн., а всього на
загальну суму 67.000 грн., решта частина
отриманого товарі вартістю 220.733 грн. 89
коп. залишилася не погашеною.

Доказів, які б свідчили про те,
що у відповідача перед позивачем за
договором поставки запасних частин до
сільськогосподарської техніки № 37-ЗЧ
ВД від 20.08.2013 р. відсутній борг у сумі
220733 грн. 89 коп. матеріали справи не
містять та їх, всупереч ст. 33 ГПК
України, скаржником суду не надано,
внаслідок чого місцевий суд підставне
відповідно до приписів ст. ст. 525, 526, 530
ЦК України стягнув з відповідача на
користь позивача борг за договором
поставки запасних частин до
сільськогосподарської техніки № 37-ЗЧ
ВД від 20.08.2013 р. в сумі 220733 грн. 89 коп., а
тому рішення в цій частині є правильним
та вірним та не оскаржено жодною із
сторін у справі.

Як вбачається з матеріалів
справи та правильно встановлено
місцевим судом, 14.05.2013 р. між сторонами у
справі укладено договір про продаж
послуг технічного ремонту (сервісу) на
умовах відстрочення остаточного
розрахунку № 016/с за умовами якого
позивач зобов'язався надати послуги з
технічного сервісу (ремонту)
сільськогосподарської техніки (за
умови наявності у Замовника всіх
необхідних запчастин і матеріалів
зазначених у Додатку № 3), а відповідач
прийняти ці роботи та оплатити їх
вартість, запчастин та матеріалів
згідно умов цього договору.

Згідно п. 4.1. договору права та
обов'язки сторін цього Договору
виникають в момент його підписання
повноважними представниками сторін та
припиняються належним виконанням
сторонами всіх його умов, про що
свідчить акт(и) виконаних робіт, які
підписуються повноважними
представниками сторін та скріплюються
їх печатками.

Матеріали справи свідчать, що
позивач свої зобов'язання за договором
про продаж послуг технічного ремонту
(сервісу) на умовах відстрочення
остаточного розрахунку № 016/с виконав у
повному обсязі та надав відповідачеві
послуги з технічного ремонту на
загальну суму 26.766 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями актів виконаних робіт,
зокрема, акт №ВН-02-05711 від 18.11.2013 р. на
суму 13.356 грн., акт №ВН-02-05712 від 18.11.2013 р.
на суму 13.410 грн., які підписані
уповноваженими представниками сторін
та скріплені їх печатками без будь-яких
зауважень щодо кількості, якості та
вартостінаданих послуг.

Відповідно до п. 2.4. договору
відповідач зобов'язаний сплатити суму
грошових коштів, яка зазначена
позивачем в актах виконаних робіт на
розрахунковий рахунок останнього
протягом 3-х (трьох) банківських днів з
дати підписання відповідного акту
виконаних робіт.

Будь-яких доказів, які б
свідчили про те, що відповідач свій
обов'язок щодо оплати за надані послуги
позивачем виконав у повному обсязі та
сплатив позивачеві 26.766 грн. матеріали
справи не містять та їх, всупереч ст. 33
ГПК України, скаржником суду не надано,
внаслідок чого місцевий суд підставне,
відповідно до приписів ст. ст. 525,526,530 ЦК
України, стягнув з відповідача на
користь позивача борг за договором
надання послуг технічного ремонту
(сервісу) на умовах відстрочення
остаточного розрахунку № 016/с від 14.05.2014
р. в сумі 26766 грн., а тому рішення в цій
частині є правильним та вірним та не
оскаржено жодною із сторін у справі.

Як вбачається з матеріалів
справи та правильно встановлено судом
першої інстанції 03.06.2013 р. між сторонами
у справі укладено договір про продаж
послуг технічного ремонту (сервісу) на
умовах відстрочення остаточного
розрахунку № 104/13-ЖТ/ТС за умовами якого
позивач зобов'язався надати послуги з
технічного сервісу (ремонту)
сільськогосподарської техніки, а
відповідач прийняти ці послуги та
оплатити вартість цих робіт, запчастин
та матеріалів згідно умов цього
Договору.

Сторонами погоджено, що договір
набирає чинності з моменту його
підписання сторонами та діє до 31.12.2013 р.

Згідно п. 4.1. договору права та
обов'язки сторін цього Договору
виникають в момент його підписання
повноважними представниками сторін та
припиняються належним виконанням
сторонами всіх його умов, про що
свідчить Акт(и) виконаних робіт, які
підписуються повноважними
представниками сторін та скріплюються
їх печатками.

Як вбачається з матеріалів
справи позивач свої зобов'язання за
вищезазначеним договором виконав у
повному обсязі та надав відповідачеві
послуги з технічного ремонту на
загальну суму 26.910 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями актів виконаних робіт,
зокрема, №ВН-02-05705 від 18.11.2013 р. на суму
2.520 грн., №ВН-02-05706 від 18.11.2013 р. на суму
4.770 грн., №ВН-0205707 від 18.11.2013 р. на суму 2.340
грн., №ВН-02-05708 від 18.11.2013 р. на суму 3.600
грн., №ВН-02-05709 від 18.11.2013 р. на суму 13.680
грн., а всього на загальну суму 26910 грн.,
які підписані уповноваженими
представниками сторін та скріплені їх
печатками без будь-яких зауважень щодо
якості, кількості та вартості наданих
послуг.

Будь-яких доказів, які б
свідчили про те, що відповідач свій
обов'язок щодо оплати за надані послуги
позивачем виконав у повному обсязі та
сплатив позивачеві 26.910 грн. матеріали
справи не містять та їх, всупереч ст. 33
ГПК України, скаржником суду не надано,
внаслідок чого місцевий суд підставне
відповідно до приписів ст. ст. 525, 526, 530
ЦК України стягнув з відповідача на
користь позивача борг за договором
надання послуг про продаж послуг
технічного ремонту (сервісу) на умовах
відстрочення остаточного розрахунку №
104/13-ЖТ/ТС від 03.06.2013 р. у сумі 26910 грн., а
тому рішення в цій частині є правильним
та вірним та не оскаржено жодною із
сторін у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом, у
зв'язку з чим місцевий суд підставне
стягнув з відповідача на користь
позивача:

- за договором поставки № 37-34 ВД від
20.08.2013 р. - 4.756 грн. 20 коп. - 3% річних та 19.590
грн. 42 грн. - інфляційних витрат;

- за договором послуг технічного
ремонту № 016/С від 14.05.2014 р. на умовах
відстрочення остаточного рахунку від
14.05.2013 р. - 442 грн. 19 коп. - 3% річних та 1.860
грн. 38 коп. - інфляційних витрат;

- за договором послуг технічного
ремонту № 104/13 ЖТ/ТС від 03.06.2013 р. на
умовах відстрочення остаточного
рахунку від 03.06.2013 р. - 444 грн. 21 коп. - 3%
річних та 1.870 грн. 39 коп. - інфляційних
витрат.

Здійсненні місцевим судом
розрахунки 3% річних та інфляційних
витрат перевірені апеляційним судом та
є правильними та вірними, та не
спростовані скаржником ані в цілому
ані за їх складовими.

При викладених обставинах
колегія суддів погоджується з
висновками місцевого суду що при
здійсненні розрахунків 3% річних та
інфляційних витрат позивачем допущені
арифметичні помилки, внаслідок чого
підстави для задоволення позовних
вимог в частині стягнення з
відповідача на користь позивача за
договором поставки № 37-34 ВД від 20.08.2013
р. 3% річних у сумі 762 грн. 96 коп. -
відсутні.

Оскільки, господарський суд
позбавлений права виходити за межі
позовних вимог, а позивачем заявлено
позов про стягнення збитків від
інфляції лише на суму 19590 грн. 42 коп., то
місцевий суд підставне з відповідача
на користь позивача стягнув інфляційні
витрати на підставі договору поставки
запасних частин до
сільськогосподарської техніки № 37-34 ВД
від 20.08.2013 р. у заявленій сумі.

Згідно п.7.2. договору поставки №
37-34 ВД від 20.08.2013 р. покупець несе
відповідальність за прострочення з
оплатою вартості товару, сплачуючи за
кожний день прострочення пеню в
розмірі 0,03% (але не більше подвійної
облікової ставки НБУ) від сум
простроченого платежу, починаючи з 10-го
дня прострочення, у зв'язку з чим
місцевий суд підставне стягнув з
відповідача на користь позивача пеню у
загальній сумі 15490 грн. 07 коп. за період
з 15.10.2013 р. по 10.06.2014 р., виходячи з кожної
видатковій накладній окремо.

Колегія суддів погоджується з
висновками місцевого суду що в
розрахунках позивача пені на підставі
договору поставки запасних частин до
сільськогосподарської техніки № 37-34 ВД
від 20.08.2013 р. допущено арифметичні
помилки, у зв'язку з чим колегія суддів
вважає, що місцевий суд дійшов до
правомірного та обґрунтованого
висновку про те, що підстави для
задоволення позовних вимог в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача за договором поставки № 37-34
ВД від 20.08.2013 р. пені у сумі 3908 грн. 82
коп. - відсутні.

Посилання скаржника на те, що
розрахунок пені на підставі договору
поставки запасних частин до
сільськогосподарської техніки № 37-34 ВД
від 20.08.2013 р. здійснено з порушенням
приписів ч. 6 ст. 232 ГК України є
необґрунтованими, оскільки повністю
спростовуються матеріалами справи,
зокрема, змістом оскаржуваного
рішення, де місцевий суд здійснив
власний розрахунок пені на підставі
вищезазначеного договору в межах
встановленого ч. 6 ст. 232 ГПК України
шестимісячного строку по кожній сумі
боргу окремо, внаслідок чого
протилежні твердження скаржника не
можуть бути прийняті до уваги.

У п. 5.3. договорів про надання
послуг з технічного ремонту (сервісу)
на умовах відстрочення остаточного
розрахунку № 016/с від 14.05.2013 р. та №
104/13--ЖТ/ТС від 03.06.2013 р. передбачено, що
відповідач несе відповідальність за
прострочення з оплатою вартості
Договору, сплачуючи за кожний день
прострочення пеню в розмірі 0,1% (але не
більше подвійної облікової ставки НБУ)
від суми простроченого платежу,
внаслідок чого місцевий суд підставне
стягнув з відповідача на користь
позивача пеню за договором про продаж
послуг технічного ремонту (сервісу) на
умовах відстрочення остаточного
розрахунку № 016/с від 14.05.2013р. в сумі 1902
грн. 22 коп. - пені та за договором про
продаж послуг технічного ремонту
(сервісу) на умовах відстрочення
остаточного розрахунку № 104/13-ЖТ/ТС від
03.06.2013р. в сумі 1912 грн. 45 коп.

При цьому, колегія суддів
погоджується з висновками місцевого
суду що в розрахунках позивача пені на
підставі договорів по наданню послуг з
технічного ремонту (сервісу) на умовах
відстрочення остаточного розрахунку №
016/с від 14.05.2013 р. та № 104/13--ЖТ/ТС від
03.06.2013 р. допущено арифметичні помилки,
у зв'язку з чим колегія суддів вважає,
що місцевий суд дійшов до правомірного
та обґрунтованого висновку про те, що
підстави для задоволення позовних
вимог в частині стягнення з
відповідача на користь позивача за
договором надання послуг з технічного
ремонту № 016/С від 14.05.2014 р. на умовах
відстрочення остаточного рахунку від
14.05.2013 р. пені у сумі 264 грн. 73 коп. та за
договором надання послуг з технічного
ремонту № 104/13 ЖТ/ТС від 03.06.2013 р. на
умовах відстрочення остаточного
рахунку від 03.06.2013 р. пені у сумі 266 грн. 15
коп. - відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 233 ГК України у
разі якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора, суд має право
зменшити розмір санкцій. При цьому
повинно бути взято до уваги: ступінь
виконання зобов'язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Аналогічно це питання
врегульовано і ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Отже, якщо порушення
зобов'язання учасника господарських
відносин не потягло за собою значні
збитки для іншого господарюючого
суб'єкта, то суд може з урахуванням
інтересів боржника зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК
України господарський суд приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), який підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

У п. 2.4 роз'яснень Вищого
арбітражного суду України від 29.04.94р.
N 02-5/293 „Про деякі питання практики
застосування майнової
відповідальності за невиконання чи
неналежне виконання грошових
зобов'язань" вказано, що вирішуючи
питання про зменшення розміру пені, яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання суд повинен
об'єктивно оцінити інтереси сторін, які
заслуговують на увагу, ступень
виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Ретельно дослідивши матеріали
справи та правовідносини сторін суд
першої інстанції дійшов до правильного
висновку, що порушення зобов'язання
відповідача не потягло за собою
збитків для позивача та не заподіяло
йому негативних наслідків, не вплинуло
на ступінь виконання зобов'язань
сторонами договору та на їх
правовідносини з іншими контрагентами
та враховуючи майновий стан сторін та
їх інтереси, що заслуговують на увагу,
виходячи з принципів розумності та
справедливості, відповідності розміру
пені наслідкам порушення зобов'язання,
підставне, відповідно до вимог п. 3 ч. 1
ст. 83 ГПК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України,
ст. 233 ГК України, зменшив розмір пені,
що підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача за договором поставки
№ 37-34 ВД від 20.08.2013 р. до 10.000 грн., за
договором послуг технічного ремонту №
016/С від 14.05.2014 р. на умовах відстрочення
остаточного рахунку від 14.05.2013 р. до 1000
грн., за договором послуг технічного
ремонту № 104/13 ЖТ/ТС від 03.06.2013 р. на
умовах відстрочення остаточного
рахунку від 03.06.2013 р. до 1000 грн.,
внаслідок чого протилежні доводи
скаржника до уваги прийнятими бути не
можуть.

Посилання скаржника на те, що
місцевий суд повинний був зменшити
розмір 3% річних та інфляційних витрат є
помилковими, оскільки три проценти
річних та інфляційні витрати є
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає в отриманні
компенсації (виплати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому такі компенсації не
можуть бути зменшені судом ні за яких
обставин, внаслідок чого протилежні
доводи скаржника до уваги прийнятими
бути не можуть.

Правомірно відповідно до
приписів ст. ст. 44, 49 ГПК України
понесені судові витрати по справі
покладено місцевим судом на обидві
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Разом з тим, у відзиві на позов
відповідач звертався до суду з
проханням щодо відстрочки виконання
судового рішення до 01.09.2014 р. (а.с.134-137).

Ці вимоги відповідача взагалі
не розглянуті та не вирішені місцевим
судом в оскарженому судовому рішенні,
що є порушенням вимог ст. 84 ГПК України.
Але, враховуючи те, що вказані
порушення не призвели до прийняття
неправильного рішення, то, відповідно
до п. 4 ст. 104 ГПК України, підстави для
його скасування - відсутні.

Згідно ст. 121 ГПК України
господарський суд має право за заявою
сторони, державного виконавця,
прокурора чи його заступника або за
власною ініціативою у виняткових
випадках залежно від обставин справи
відстрочити, розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови, змінити
спосіб та порядок їх виконання.

Згідно п. 7.2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів України"
підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом. При
цьому слід мати на увазі, що згоди
сторін на вжиття заходів, передбачених
статтею 121 ГПК України, ця стаття не
вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення.

Тому, вирішуючи питання про
відстрочку або розстрочку виконання
рішення, господарський суд повинен
враховувати матеріальні інтереси
сторін, їх фінансований стан, ступінь
вини відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів в
економіці держави та інші обставини
справи, які б свідчили про можливість
надання відповідачу розстрочки
виконання судового рішення.

При цьому, слід також
враховувати, що за змістом частини
першої ст. 229 ГК України та частини
першої ст. 625 ЦК України за невиконання
грошового зобов'язання боржник
відповідає, хоч би його виконання стало
неможливим не тільки в результаті його
винних дій чи бездіяльності, а і
внаслідок дії непереборної сили або
простого випадку, тобто боржник не
звільняється від відповідальності за
невиконання чи неналежне виконання
грошового зобов'язання за будь-яких
обставин.

Окрім того, ч. 2 ст. 218 ГК України
передбачає, що відсутність у боржника
необхідних коштів, а також порушення
зобов'язань контрагентами
правопорушника не вважаються
обставинами, які є підставою для
звільнення боржника від
господарсько-правової
відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК
України не вважається випадком,
зокрема, недодержання своїх
зобов'язань контрагентом боржника,
відсутність на ринку товарів,
потрібних для виконання зобов'язання,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

При викладених обставинах
колегія суддів вважає, що надані
заявником докази та вказані обставини
справи ніяким чином не свідчать про
неможливість виконання рішення суду і
не є винятковими у розумінні ч. 1 ст. 121
ГПК України, а тому підстави для
надання відстрочки виконання судового
рішення відповідачеві - відсутні,
внаслідок чого протилежні доводи
скаржника до уваги прийнятими бути не
можуть.

Крім того, на час перегляду
справи в апеляційному порядку строк на
який відповідач просив відстрочити
виконання судового рішення сплинув,
але боржник борг перед позивачем не
сплатив до сьогоднішнього часу.

При викладених обставинах
колегія суддів вважає, що рішення
місцевого суду прийнято з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, відповідає фактичним обставинам
і матеріалам справи, а підстави,
передбачені ст. 104 ГПК України, для його
зміни чи скасування відсутні. але
визнає за необхідне доповнити
резолютивну частину оскарженого
рішення висновками щодо залишення
заяви відповідача про надання
відстрочки виконання рішення до 01.09.2014
р. - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101- 105, ч. 1
ст. 121 ГПК України, колегія суддів, -

П О
С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"Українська аграрна екологічна група
"Біоленд" - залишити без задоволення.

Доповнити резолютивну частину
рішення господарського суду Одеської
області від 04.08.2014 р. у справі № 916/1117/14
пунктом четвертим, який викласти в
наступній редакції:

„4. Заяву товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська аграрна
екологічна група "Біоленд" про надання
відстрочки виконання рішення до 01.09.2014
р. - залишити без задоволення".

В решті частині рішення
господарського суду Одеської області
від 04.08.2014 р. у справі № 916/1117/14 - залишити
без змін.

Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови
виготовлено та підписано 26.09.2014 року.

Головуючий суддя:
Шевченко В.В.

Судді:
Мирошниченко М.А.

Головей В.М.