м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
«Промислово-технологічна компанія
До Товариства з обмежено
відповідальністю «Європейські
Про визнання недійсним
Суддя Смирнова Ю.М.
Представники сторін:
від позивача Силенко Т.Г. -
представник за довіреністю;
від відповідача не з'явились
В судовому засіданні 18.09.2014 на підставі
ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач звернувся до Господарського
суду міста Києва з позовом про визнання
недійсним договору № 22 від 05.06.2013,
укладеного між позивачем та
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 21.07.2014 за вказаним позовом
та призначено розгляд справи на 07.08.2014.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 07.08.2014 продовжено строк
розгляду справи на 15 днів, розгляд
справи відкладено до 18.09.2014.
В судовому засіданні 18.09.2014 представник
позивача заявлений позов підтримав у
повному обсязі, посилаючись на те, що
спірний договір в момент його
укладення суперечив ст. 638 Цивільного
кодексу України, ст. 180 Господарського
кодексу України, оскільки у
відповідача відсутня ліцензія на види
діяльності, які наявні у відповідача
згідно довідки статистики, зокрема
щодо розробки технічних умов. Позивач
вважає, що між сторонами не було
досягнуто усіх істотних умов при
укладенні оспорюваного правочину,
зокрема щодо наявності у відповідача
ліцензії на виконання певного виду
робіт, а тому договір № 22 від 05.06.2013
підлягає визнанню недійсним згідно ст.
ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.
Відповідач у письмовому відзиві на
позов проти заявлених вимог
заперечував, просив суд у задоволенні
позову відмовити, посилаючись на те, що
роботи, які ним виконувались згідно
умов оспорюваного правочину, не
підлягають ліцензуванню, а, отже, і
підстави для визнання договору
недійсним - відсутні. Крім того,
відповідач вказував на те, що позивачем
прийнято виконані відповідачем роботи
за договором, про що між сторонами
складені та підписані акти виконаних
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва, -
05.06.2013 між відповідачем - ТОВ
«Європейські Технології Послуг», як
виконавцем, та позивачем - ТОВ
«Промислово-технологічна компанія
«Укргазкомплект», як замовником,
укладено договір № 22 (надалі - договір
№ 22 від 05.06.2013, оспорюваний договір),
який підписано представниками сторін
та посвідчено печатками обох сторін.
Умовами договору сторони узгодили, що
замовник доручає, а виконавець
зобов'язується провести роботи з
розробки технічних умов на продукцію
замовника; на підставі розроблених
технічних умов розробити паспорт на
продукцію замовника (п. 1.1), технічні
умови - це документ, що встановлює
технічні вимоги , які повинен
задовольняти конкретний продукт; крім
того, в них повинні бути зазначені
процедури, за допомогою яких можна
встановити, чи дотримані дані вимоги (п.
1.2), загальна вартість робіт 237 000,00 грн.
Також, сторонами договору № 22 від 05.06.2013
-календарний план виконання робіт за
договором № 22 від 05.06.2013;
-протокол погодження договірної ціни
за договором № 22 від 05.06.2013 на суму 237
-акти здачі - прийняття робіт (надання
послуг) до договору № 22 від 05.06.2013, а
саме: № ОУ-2006-02 від 20.06.2013 на суму 73 800,00
грн., № ОУ-1007-02 від 10.07.2013 на суму 84 000,00
грн., №ОУ-1007-01 від 10.07.2013 на суму 79 200,00
грн., за якими відповідачем було
виконано, а позивачем прийнято роботи з
розробки технічних умов загалом на
суму 237 000,00 грн.;
-копію виготовлених Технічних умов
«Шафові пункти газу промислового
сектору на регуляторах тиску газу
версії Norval630вт65», узгоджених позивачем,
Відповідно до платіжних доручень, а
саме: № 3366 від 20.06.2013 на суму 20 000,00 грн.,
№ 3382 від 02.07.2014 на суму 53 800,00 грн., № 3392
від 10.07.2013 на суму 130 000,00 грн., № 3418 від
29.07.2013 на суму 33 200,00 грн., позивачем
сплачено на користь відповідача
вартість робіт з розробки технічних
умов загалом в сумі 237 000,00 грн.
Укладений між сторонами договір за
своєю природою є договором підряду.
Згідно ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу
України за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.
Стаття 202 Цивільного кодексу України
встановлює, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
Вимогами ст. 203 Цивільного кодексу
України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно ст..215 Цивільного кодексу
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3,
5,6 ст. 203 Цивільного кодексу України.
Згідно з ч.1 ст. 227 Цивільного кодексу
України, правочин юридичної особи,
вчинений нею без відповідного дозволу
(ліцензії), може бути визнаний
Станом на момент вчинення оспорюваного
правочину діяв Закон України «Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності» в редакції
Закону України «Про Єдиний державний
демографічний реєстр та документи, що
підтверджують громадянство України,
посвідчують особу чи її спеціальний
статус», який набрав чинності з 01.03.2013.
Статтею 1 Закону України «Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності» (у
вищенаведеній редакції, чинній станом
на момент вчинення оспорюваного
правочину) визначено, що ліцензія -
документ державного зразка, який
засвідчує право ліцензіата на
провадження зазначеного в ньому виду
господарської діяльності протягом
визначеного строку у разі його
встановлення Кабінетом Міністрів
України за умови виконання ліцензійних
умов; ліцензійні умови - установлений
з урахуванням вимог законів вичерпний
перелік організаційних,
кваліфікаційних та інших спеціальних
вимог, обов'язкових для виконання при
провадженні видів господарської
діяльності, що підлягають
Статтею 9 Закону України «Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності» (у
вищенаведеній редакції, чинній станом
на момент вчинення оспорюваного
правочину), було передбачено види
господарської діяльності, що
підлягають ліцензуванню, і до
наведеного у статті переліку видів
діяльності, що підлягають ліцензуванню
не віднесено такий вид діяльності, як
виконання робіт з розробки технічних
Частина 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
Згідно ч. 2 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
Згідно з пунктом 2.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
від 29.05.2013 № 11, вирішуючи спори про
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.
З урахуванням наведеного вище, судом
встановлено, що предметом оспорюваного
договору є проведення відповідачем, як
виконавцем, на замовлення позивача
робіт з розробки технічних умов на
продукцію замовника, проте, вказана
діяльність не включена до переліку
видів господарської діяльності, що
підлягають ліцензуванню згідно вимог
Закону України «Про ліцензування
певних видів господарської
діяльності». Тому підстави для
визнання недійсним договору № 22 від
05.06.2013 як такого, що суперечить вимогам
наведеного Закону, у суду відсутні.
Крім того, суд зазначає про те, що п. п.
4.2.1-4.2.2, п. 4.3 статуту ТОВ «Європейські
Технології Послуг» передбачено
напрямки діяльності товариства,
зокрема і такі, які підлягають
ліцензуванню, проте, їх здійснення
можливе лише за умови отримання
спеціального дозволу (ліцензії).
Зазначення в статуті певних видів
діяльності не встановлює обов'язку
товариства отримати відповідну
ліцензію, адже обов'язок по отриманню
відповідної ліцензії на провадження
певного виду діяльності ставиться в
залежність від моменту, коли
товариство безпосередньо вирішило
реалізувати своє право на провадження
певного виду господарської діяльності.
Також судом відхиляється як
необґрунтоване та таке, що суперечить
ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України
посилання позивача у позові як на
підставу недійсності правочину на те,
що сторонами не було досягнуто усіх
істотних умов при укладенні
оспорюваного правочину, оскільки
відсутність у договорі істотних умов
не є підставою для визнання правочину
недійсним. Вказана позиція
зазначається, зокрема, і у п. 2.2
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
від 29.05.2013 № 11.
Оскільки оспорюваний договір був
укладений між позивачем та
відповідачем згідно вимог діючого на
час його укладення законодавства, не
суперечив умовам господарської
діяльності сторін, не порушує їх прав,
жодна з сторін не зазнала ніякої шкоди
з вини контрагента, спірний договір був
направлений на виникнення правових
наслідків, що не суперечили цілям
діяльності сторін, і договір ними
виконувався, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для визнання
договору № 22 від 05.06.2013 недійсним.
Таким чином, позов задоволенню не
Судовий збір відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладається на позивача.
Керуючись ст.ст. 33, 49, 82, 83, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста
1. У позові відмовити повністю.
2. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 22.09.2014

Суддя
Ю.М. Смирнова