РІШЕННЯ

"22" вересня 2014 р.Справа № 921/969/14-г/13

Господарський суд Тернопільської
області

у складі судді Стопника С.Г.

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, с.Білокриниця, Кременецький
район, Тернопільська область, 47013

до Приватного підприємства
"Білокриниця", с. Білокриниця,
Кременецький район, Тернопільська
область, 47013

про визнання дійсним договору
купівлі-продажу будівель зерноскладів
від 22 серпня 2011 р.; визнання права
власності на майно.

За участю представників:

позивача: адвокат ОСОБА_2, ордер НОМЕР_2
від 22.09.2014р.

відповідача: не з'явився

Учаснику судового процесу роз'яснено
права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20,
22, 81-1 Господарського процесуального
кодексу України (далі - ГПК України).

За відсутності клопотання сторін
технічна фіксація судового процесу не
здійснювалася.

В судовому засіданні 22.09.2014р.
відповідно до ст.85 ГПК України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Суть справи: Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1, с.Білокриниця, Кременецький
район, Тернопільська область,
звернувся у господарський суд з
позовом до Приватного підприємства
"Білокриниця", с. Білокриниця,
Кременецький район, Тернопільська
область, про визнання дійсним договору
купівлі-продажу будівель зерноскладів
від 22 серпня 2011 р., та про визнання права
власності на майно - будівлю
зерноскладу в цілому, що знаходиться по
АДРЕСА_1, та на будівлю зерноскладу в
цілому, що знаходиться по АДРЕСА_2.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю. В обгрунтування заявлених
вимог зазначає, що 22.08.2011р. між
сторонами у справі був укладений
договір купівлі-продажу будівель
зерноскладів, за яким ним придбано
майно загальною вартістю 49635,00 грн.
Укладаючи зазначений договір
купівлі-продажу, сторони домовилися
щодо усіх істотних умов договору і
відбулося повне його виконання. Разом з
тим, відповідач ухиляється від
нотаріального посвідчення такого
договору, що і стало підставою для
звернення до господарського суду в
порядку ст.220 Цивільного кодексу
України з даним позовом. Додатково в
судовому засіданні представник
позивача пояснив, що придбані ОСОБА_1
згідно договору купівлі-продажу від 22
серпня 2011 р. будівлі зерноскладів
використовуються останнім в його
підприємницькій діяльності, відтак
просить суд визнати право власності на
вказане майно за ним як за суб'єктом
підприємницької діяльності.

Відповідач участь повноважного
представника в судовому засіданні не
забезпечив, однак у поданій суду заяві
від 22.09.2014р. позов визнав повністю та
зазначив, що укладений 22 серпня 2011р.
договір сторонами виконаний повністю.
Також, просить суд розглядати справу за
відсутності представника
підприємства.

Враховуючи, що участь представників
сторін не визнавалася судом
обов'язковою, брати участь в судовому
засіданні, є правом сторони,
передбаченим ст.22 ГПК України, поданих
позивачем доказів є достатньо для
вирішення спору по суті, а тому справа
розглядається за наявними у ній
матеріалами згідно ст.75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, судом встановлено наступне:

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу
України та п. 2 ст. 20 Господарського
кодексу України кожний суб'єкт
господарювання та споживач має право
на захист своїх прав і законних
інтересів.

Відповідно до ст.1 ГПК України правом на
звернення до господарського суду за
захистом своїх порушених або
оспорюваних прав і охоронюваних
законом інтересів наділені, зокрема,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи, громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності.

ОСОБА_1, с.Білокриниця, Кременецький
район, Тернопільська область,
зареєстрований як фізична
особа-підприємець, що підтверджується
випискою з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців серії АБ №368107 від
18.08.2014р., а отже наділений правом на
звернення до господарського суду за
захистом своїх прав.

Як вбачається із матеріалів справи, 22
серпня 2011р. між Приватним
підприємством "Білокриниця" в особі
Макаревич Є.С., що діяла на підставі
протоколу загальних зборів
засновників ПП "Білокриниця" від 21
серпня 2011р. (Продавець), з одного боку,
та ОСОБА_1 (Покупець), з іншого боку,
укладено договір купівлі-продажу
зерноскладів, за умовами якого
Продавець зобов'язався передати у
власність Покупцю будівлі
зерноскладів, які знаходяться по
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, а Покупець
зобов'язався прийняти вказані будівлі
та сплатити їх ціну відповідно до умов,
що визначені у даному договорі.

Як зазначено у преамбулі договору
купівлі-продажу від 22.08.2011р., покупцем
вказано ОСОБА_1 без зазначення його
статусу - суб'єкта підприємницької
діяльності, але в той же в тексті
договору (п.1), сторони обумовили, що
використання даних будівель -
здійснення підприємницької діяльності
Покупцем.

Відповідно до п.п.3, 4 Договору сторони
погодили, що вартість будівель
зерноскладів, що продаються, становить
49635 грн. із ПДВ, Покупець в день
складання акту приймання-передачі
будівель зерноскладів зобов'язується
передати дану суму готівкою Продавцю.

За змістом п.5 Договору, Продавець
зобов'язується передати Покупцю
придбану за даним договором будівлю в
день отримання коштів, склавши
відповідний акт передачі-приймання.

Згідно накладної №3 від 22.08.2011р. та
відповідно до акта передачі-приймання
від 22 серпня 2011р. Приватне підприємство
"Білокриниця" в особі Макаревич Є.С.
(Продавець) передав, а ОСОБА_1 (Покупець)
прийняв у власність будівлі
зерноскладів, які знаходяться по
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2. До того ж, у
вказаному акті сторони підтвердили
повне виконання ними умов договору
купівлі-продажу від 22 серпня 2011 р..

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

За змістом ст. 638 ЦК України (ч.1) договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 657 Цивільного кодексу
України (далі ЦК України) договір
купівлі-продажу нерухомого майна
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з ч.1 ст. 220 ЦК України, у разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору,
такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо
сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Доказом повного виконання сторонами
Договору купівлі-продажу будівель
зерноскладів від 22 серпня 2011р. є
передача ПП "Білокриниця" (Продавцем)
ОСОБА_1 (Покупцю) будівель зерноскладів,
які знаходяться по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2,
та проведення позивачем оплати
вартості вищезазначених об'єктів, що є
предметом договору купівлі-продажу (що
також підтверджується відповідачем).

Таким чином, суд констатує, що в даному
випадку сторони при укладенні Договору
купівлі-продажу будівель зерноскладів
від 22.08.2011р. досягли домовленості щодо
усіх істотних умов договору, зміст
правочину не суперечить актам
цивільного законодавства та
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним,
крім того, відбулося повне виконання
умов договору - майно передане у
власність позивача і останнім,
відповідно, сплачено встановлену
договором суму грошових коштів.

З цього часу відповідно до умов
договору та ст.334 ЦК України, позивач
вважає себе власником даних будівель і
здійснює у них свою господарську
діяльність. Однак, відповідно до рішень
Реєстраційної служби Кременецького
РУЮ від 20 серпня 2014 року, йому було
відмовлено у державній реєстрації прав
на вказане майно, в зв'язку з
відсутністю нотаріального посвідчення
договору купівлі-продажу.

Відповідач ухиляється від
нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу будівель зерноскладів
від 22.08.2011р., тим самим перешкоджаючи
набувачу майна у реалізації його прав
та унеможливлює подальше користування
та розпорядження майном.

Статтею 316 Цивільного кодексу України
передбачено, що правом власності є
право особи на річ (майно) яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.
Право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема з правочинів, і вважається
набутим правомірно, якщо інше не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом (ст. 328 ЦК України).

Частиною 3 ст. 334 ЦК України передбачено,
що право власності на майно за
договором, який підлягає нотаріальному
посвідченню, виникає у набувача з
моменту такого посвідчення або з
моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.

Якщо договір про відчуження майна
підлягає державній реєстрації, право
власності у набувача виникає з моменту
такої реєстрації (ч.4 ст.334 ЦК України).

Так, відповідно до частини 2 статті 144
Господарського кодексу України право
на майно, що підлягає державній
реєстрації, виникає з дня реєстрації
цього майна або відповідних прав на
нього, якщо інше не встановлено
законом, що узгоджується із положенням
статті 182 ЦК України.

Враховуючи, що предметом
купівлі-продажу за договором від 22.08.2011
року є нерухоме майно - будівлі
зерноскладів, яке підлягає
використанню Покупцем - ОСОБА_1 для
здійснення його господарської
(підприємницької) діяльності та не
призначене для побутового споживання,
а також те, що останній зареєстрований
у встановленому порядку як Фізична
особа-підприємець (докази долучено до
матеріалів справи), суд в порядку ст.334
ЦК України визнає право власності на
будівлі зерноскладів за ОСОБА_1 як
суб'єктом підприємницької діяльності.

Виходячи із вищенаведених норм закону,
та враховуючи, що відповідачем не було
надано жодних доказів на спростування
викладених у позові обставин, а тому
позовні вимоги підлягають до
задоволення у повному обсязі як
обгрунтовано заявлені та неоспорені
відповідачем.

Відповідно до статті 19 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень"
підставою для державної реєстрації
прав є рішення судів, що набрали
законної сили.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
33, 43, 75, 82-84 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати дійсним Договір
купівлі-продажу будівель зерноскладів
від 22 серпня 2011р. укладений між
Приватним підприємством "Білокриниця",
с. Білокриниця Кременецького району
Тернопільська область, та ОСОБА_1, с.
Білокриниця Кременецького району
Тернопільська область.

3. Визнати за Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1
(с.Білокриниця, Кременецький район,
Тернопільська область, ід. код НОМЕР_1)
право власності на будівлю зерноскладу
в цілому, що знаходиться по АДРЕСА_1, та
на будівлю зерноскладу в цілому, що
знаходиться по АДРЕСА_2.

На рішення суду, яке не набрало
законної сили, сторони мають право
подати апеляційну скаргу, протягом
десяти днів з дня підписання повного
тексту рішення "24" вересня 2014 р.,
через місцевий господарський суд.

Суддя
С.Г. Стопник