КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2014 р. Справа№ 910/7087/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Чорної Л.В.

при секретарі
Майданевич Г.А.

за участю

представників сторін : від
позивача - Петрунька І.В.

від
відповідача - ОСОБА_3

розглянувши Фізичної
особи-підприємця

апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення

господарського суду міста
Києва

від 16.06.2014 року
.

у справі № 910/7087/14
(суддя: Марченко О.В.)

за позовом
Комунального підприємства по
утриманню

житлового
господарства Святошинського району

міста Києва

до Фізичної
особи-підприємця

ОСОБА_4

про стягнення
138753,91 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 16.06.2014 року позов задоволено.

Стягнуто з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 (АДРЕСА_1; реєстраційний номер
облікової картки НОМЕР_1) з будь-якого
рахунку, виявленого державним
виконавцем під час виконання даного
рішення суду, на користь Комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Святошинського району
міста Києва (03179, м. Київ, вул. Прилужна, 6;
ідентифікаційний код 03366552): 124786 (сто
двадцять чотири тисячі сімсот
вісімдесят шість) грн. 58 коп. основного
боргу; 8843 (вісім тисяч вісімсот сорок
три) грн. 53 коп. 3% річних; 6830 (шість тисяч
вісімсот тридцять) грн. 80 коп. втрат від
інфляції і 2775 (дві тисячі сімсот
сімдесят п'ять) грн. 08 коп. судового
збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
місцевого господарського суду,
відповідачем подано до Київського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу, в якій він просить
скасувати рішення господарського суду
міста Києва від 16.06.2014 року у справі №
910/7087/14 та прийняти нове рішення, яким в
позові відмовити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 06.08.2014 року
апеляційну скаргу прийнято до
провадження. Розгляд справи призначено
до розгляду.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду змінено склад
колегії суду.

Через відділ документального
забезпечення від представника
відповідача надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи та заяву
про застосування позовної давності.

В судове засідання 09.09.2014 року
представник відповідача не з'явився.
Розгляд справи відкладено на 23.09.2014
року.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду змінено склад
колегії суду.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються доводи
та заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
наступне.

Як вбачається з матеріалів даної
справи, 29.08.2008 Комунальним
підприємством (абонент) і ФОП ОСОБА_4
(субабонент) укладено Договір, за
умовами якого:

- абонент зобов'язаний забезпечувати
субабонента холодною, гарячою водою,
опаленням і приймати від нього в
каналізаційну мережу стічні води в
кількості, необхідній для задоволення
господарсько-побутових потреб
субабонента та інших потреб,
передбачених Договором, з урахуванням
специфіки діяльності субабонента
(пункт 1.1 Договору);

- комунальні послуги постачаються в
приміщення загальною площею 209,6 кв.м. за
адресою: м. Київ, Краснова, 12а;
приміщення використовуються для цілей:
магазин, офіс (пункт 1.2 Договору);

- субабонент зобов'язується своєчасно і
в повному обсязі, не пізніше 5 числа
місяця, наступного за звітним, вносити
плату за надані йому послуги,
обумовлені Договором, на розрахунковий
рахунок абонента (підпункт 2.2.1 пункту 2.2
Договору);

- абонент має право стягувати в
установленому порядку заборгованість
за надані послуги, обумовлені
Договором (підпункт 3.1.3 пункту 3.1
Договору);

- Договір діє з 01.08.2008 до 01.07.2011 (пункт 5.1
Договору).

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Частиною першою статті 901 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
передбачено, що за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до статті 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до показників, нарахованих
постачальниками, за період з 01.11.2008 по
01.02.2014 ФОП ОСОБА_4 надано послуги на
загальну суму 124786,58 грн., а саме: за
листопад 2008 року - 42,22 грн.; за грудень 2008
року - 710,02 грн.; за січень 2009 року - 3106,46
грн.; за лютий 2009 - 3911,36 грн.; з березень
2009 року - 2797,12 грн.; за квітень 2009 року -
1007,30 грн. (+ 776,81 грн.); за травень 2009 року -
1925,51 грн.; за листопад 2009 року - 539,48 грн.;
за грудень 2009 року - 2485,34 грн.; за січень
2010 року - 3871,94 грн.; за лютий 2010 року - 3674,27
грн.; за березень 2010 року - 3 463,96 грн.; за
квітень 2010 року - 3033,11 грн.; за травень 2010
року - 1000,08 грн.; за листопад 2010 року -
1259,03 грн.; за грудень 2010 року - 2367,41 грн.;
за січень 2011 року - 3751,90 грн.; за лютий 2011
року 4356,32 грн.; за березень 2011 року - 4356,32
грн.; за квітень 2011 року - 4356,32 грн.; за
травень 2011 року - 2178,17 грн.; за листопад
2011 року - 2025,56 грн.; за грудень 2011 року -
3884,06 грн.; за січень 2012 року - 4035,40 грн.; за
лютий 2012 року - 5478,91 грн.; за березень 2012
року 6293,26 грн.; за квітень 2012 року - 3910,40
грн.; за травень 2012 року - 1885,85 грн.; за
листопад 2012 року - 78,38 грн.; за грудень 2012
року - 3778,03 грн.; за січень 2013 року - 5587,46
грн.; за лютий 2013 року - 5171,63 грн.; за
березень 2013 року - 4 301,95 грн.; за квітень
2013 року - 5031,55 грн.; за травень 2013 року -
2085,35 грн.; за листопад 2013 року - 2534,44 грн.;
за грудень 2013 року - 3244,94 грн.; за січень
2014 року - 4654,38 грн. та за лютий 2014 року -
5837,57 грн.

У квітні 2009 року відповідачем було
сплачено 1707 грн. за отриманні послуги.

Комунальним підприємством було
надіслано на адресу ФОП ОСОБА_4
лист-попередження від 03.09.2012 з вимогою
про сплату заборгованості за спожиті
комунальні послуги в десятиденний
термін.

Проте відповідач на вказаний лист
відповіді не надав, заборгованість у
сумі 123079,58 грн. (124 786,58 грн. - 1707 грн.) не
сплатив.

За таких обставин позовні вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача боргу в сумі 123079,58 грн. є
обґрунтованими і тому підлягають
задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач
просить стягнути з відповідача 6830,80
грн. втрат від інфляції і 8843,53 грн. 3%
річних.

За приписами статті 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та 3 % річних в порядку
статті 625 ЦК України є способами
захисту його майнового права та
інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Так, перевіривши здійснені комунальним
підприємством розрахунки,
господарський суд міста Києва дійшов
висновку, що вони правильні, а тому
стягненню з відповідача підлягає 6830,80
грн. втрат від інфляції і 8843,53 грн. 3%
річних.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення спору на
підставі доказів у справі. Зокрема,
відповідно до частини 2 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України - на підставі письмових доказів
та пояснень представників сторін.

Згідно із частиною 1 статті 36
Господарського процесуального кодексу
України письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи, обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Отже, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про задоволення
позову в повному обсязі.

Щодо застосування позовної давності
слід зазначити наступне.

Враховуючи, що відповідач був не
присутній у судових засіданнях суду
першої інстанції, колегія суддів
вважає за можливе розглянути заяву про
застосування строку позовної давності.

Згідно статті 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Отже, позовна давність є
інститутом цивільного права і може
застосовуватися виключно до вимог зі
спорів, що виникають у цивільних
відносинах, визначених у частині
першій статті 1 ЦК України, та у
господарських відносинах (статті 3 ГК
України).

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність у три роки, а
відповідно до статті 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Статтею 264 ЦК України визначено дії
сторін, вчинені під час перебігу строку
позовної давності, які переривають
перебіг позовної давності. Зокрема,
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дій, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
року № 10 „Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішення господарських спорів",
правила переривання перебігу позовної
давності (стаття 264 ЦК України)
застосовуються господарським судом
незалежно від наявності чи відсутності
відповідного клопотання сторін у
справі, якщо в останній є докази, що
підтверджують факт такого переривання.
При цьому господарським судом слід
мати на увазі таке.

У дослідженні обставин, пов'язаних із
вчиненням зобов'язаною особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку (частина перша
статті 264 ЦК України), господарському
суду необхідно у кожному випадку
встановлювати, коли конкретно вчинені
боржником відповідні дії, маючи на
увазі, що переривання перебігу
позовної давності може мати місце лише
в межах строку давності, а не після його
спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу
або іншого обов'язку, можуть, з
урахуванням конкретних обставин
справи, належати:

визнання пред'явленої претензії;

зміна договору, з якої вбачається, що
боржник визнає існування боргу, а так
само прохання боржника про таку зміну
договору;

письмове прохання відстрочити сплату
боргу;

підписання уповноваженою на це
посадовою особою боржника разом з
кредитором акта звірки
взаєморозрахунків, який підтверджує
наявність заборгованості в сумі, щодо
якої виник спір;

письмове звернення боржника до
кредитора щодо гарантування сплати
суми боргу;

часткова сплата боржником або з його
згоди іншою особою основного боргу
та/або сум санкцій. При цьому якщо
виконання зобов'язання передбачалося
частинами або у вигляді періодичних
платежів і боржник вчинив дії, що
свідчать про визнання лише певної
частини (чи періодичного платежу), то
такі дії не можуть бути підставою для
переривання перебігу позовної
давності стосовно інших (невизнаних)
частин платежу (п. 4.1).

Як вбачається з матеріалів даної
справи, 27.01.2011 Відповідач надав до
Позивача гарантійний лист про
зобов'язання сплатити борг за спожиті
комунальні послуги в сумі 35 216,00 що
виник станом на 01.02.2011 (копію
гарантійного листа було додано до
матеріалів справи 08.09.2014), цим самим
Відповідач у справі вчинив дію, що
свідчить про визнання ним боргу та
свідчить про переривання перебігу
позовної давності щодо вимог Позивача
у даній справі.

Враховуючи ч. 3 ст. 264 ЦК України, після
переривання перебіг позовної давності
починається заново. Час, що минув до
переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, колегія суддів цілком
підтримує висновок суду першої
інстанції про задоволення позову в
повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду м. Києва
від 16.06.2014 року у справі №910/7087/14
залишити без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення.

2. Справу 910/7087/14 повернути до
господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя
О.М. Баранець

Судді
Н.Ф. Калатай

Л.В. Чорна

Повний текст постанови складено 23.09.2014
року.