ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2014 р.Справа № 922/2914/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Кубах
І.М.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю
зовнішньоторговельна фірма "Арніка", м.
Донецьк до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про часткове розірвання договору за
участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - ОСОБА_2, адвокат,
свідоцтво НОМЕР_1 від 03.10.2012 р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю
зовнішньоторговельна фірма "Арніка", м.
Донецьк (позивач) звернулося до
господарського суду із позовною заявою
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
м. Харків (відповідача), в якій просить
суд розірвати договір поставки в
частині поставки передавальних
приладів АПШ-01.00.05.13., укладений між
позивачем та відповідачем у спрощений
спосіб та стягнути з відповідача на
користь позивача грошову суму в
розмірі 22 932,00 грн. за передавальні
прилади АПШ-01.00.05.13, придбані позивачем
у відповідача за зазначеним договором.
Позивач також просить суд стягнути з
відповідача судовий збір.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що
відповідач надіслав на адресу позивача
комерційну пропозицію від 04.04.2013 р., в
якій запропонував вироби з нержавіючої
сталі марки 12Х18Н10 (AISI 304), в т.ч. шлюзи
передавальні 800*600*800 у кількості
2 шт. (передавальні прилади АПШ-01.00.05.13)
(надалі - спірний товар). На підставі
платіжних доручень № 4681 від 15.04.2013 р. та
№ 5753 від 15.05.2013 р. позивач перерахував
на рахунок відповідача передоплату в
розмірі 39 637,20 грн.

16 травня 2014 року відповідач передав, а
позивач прийняв товар, в т.ч. спірний
товар, на загальну суму 36 637,20 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№05/16-01 від 16.05.2013 р., але після отримання
товару позивачем було виявлено істотні
недоліки спірного товару, у зв'язку з
чим 25.11.2013 р. позивач надіслав
відповідачеві рекламацію №1120 від
25.11.2013 р. щодо виявлених недоліків.
Відповідач, отримавши рекламацію,
погодився усунути виявлені недоліки.

25 листопада 2013 р. позивач надіслав
відповідачеві спірний товар для
усунення недоліків. Але після
отримання позивачем від відповідача
спірного товару виявилось, що недоліки
відповідачем не усунуто, у зв'язку з чим
11.02.2014 р. позивач вдруге надіслав
відповідачеві рекламацію, на яку
відповідач не відреагував. Позивач
стверджує, що спірний товар має суттєві
недоліки, не відповідає технічній
документації і не може
використовуватися за своїм цільовим
призначенням, що підтверджується актом
від 14.01.2014 р.

Позивач також повідомив суду про те, що
14.03.2014 року позивач надіслав
відповідачу претензію №283 від 12.03.2014 р.,
в якій повідомив відповідача про те, що
позивач вимушений частково
відмовитись від договору в частині
поставки спірного товару. Крім того,
позивач у претензії просив відповідача
забрати спірний товар та повернути
протягом семи банківських днів з
моменту отримання даної претензії
сплачену за спірний товар грошову суму
в розмірі 22 932, 00 грн. Дана претензія
отримана відповідачем 18.03.2014 р., про що
свідчить його підпис на
рекомендованому повідомленні, але
залишена відповідачем без задоволення.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив. Подав до суду
клопотання від 07.08.2014 р. вх.№ 27432 про
призначення у справі судової технічної
експертизи для роз'яснення питання: "Чи
відповідає передаточний прилад
АПШ-01.00.05.13, придбаний ТОВ ЗТФ "Арніка" у
ФОП ОСОБА_1, технічній документації
(паспорту)?". При цьому проведення
експертизи позивач просить суд
доручити Донецькому
науково-дослідному інституту судових
експертиз.

Представник відповідача у судовому
засіданні та у відзиві на позов від
08.09.2014 р. вх.№30622 позовні вимоги не
визнає, просить у позові відмовити,
наполягаючи на тому, що позивач без
будь-яких зауважень щодо
комплектування і якості прийняв
спірний товар. Дефекти, які перелічені
в п. п. 1, 2, 3, 4, 5, 7, 8 рекламації від 25.11.2013
р. №1120, не є прихованими та могли бути
виявленими з моменту отримання
позивачем спірного товару ще в день
його отримання (16.05.2013 р.). Акт про
приховані недоліки продукції
складений позивачем через п'ять
місяців з дня отримання спірного
товару позивачем, що є порушенням
Інструкції про порядок прийомки
продукції виробничо-технічного
призначення і товарів народного
споживання №П-7, затвердженої
Постановою Держарбітражу при Раді
Міністрів СРСР від 25.04.1966 р. З боку
позивача протягом цього часу могли
бути порушенні правила користування,
зборки, монтажу чи зберігання товару.
Ні при складанні рекламації від 25.11.2013
р., ні при складанні акту від 14.01.2014 р.
щодо виявлених дефектів ФОП ОСОБА_1 або
його представник присутні не були, у
зв'язку з чим відповідач був
позбавлений можливості задавати свої
питання, надавати власні міркування,
докази. Відповідач вважає, що надані до
позовної заяви рекламація від 25.11.2013 р.,
акт від 14.01.2014 р., рекламація від 12.02.2014 р.
та паспорт на спірний товар не є
належними та допустимими доказами в
розумінні ст. ст. 33, 34 ГПК України. На
підставі викладеного, представник
відповідача заперечує проти
задоволення клопотання позивача про
призначення у справі судової технічної
експертизи.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, всебічно та
повно дослідивши надані сторонами
докази у їх сукупності, суд встановив
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач надіслав на адресу позивача
комерційну пропозицію від 04.04.2013 р., в
якій він запропонував вироби з
нержавіючої сталі марки 12Х18Н10 (AISI 304), в
т.ч. спірний товар - шлюзи передавальні
800*600*800 у кількості 2 шт. До комерційної
пропозиції був наданий проект шлюзів з
зазначенням їх розмірів.

Відповідач виставив позивачеві
рахунок-фактуру № СФ-04/12-01 від
12.04.2013 р. на загальну суму 39 637,20 грн., в
т.ч. вартість передавальних шлюзів
800*600*800 складає 22 932 грн. (в т.ч. ПДВ - 3822
грн.).

Позивач перерахував на рахунок
відповідача передплату в розмірі
39 637,20 грн., про що свідчать
платіжні доручення № 4681 від 15.04.2013 р. та
№ 5753 від 15.05.2013 р.

16 травня 2014 р. відповідач передав, а
позивач прийняв товар, в т.ч. шлюзи
передавальні 800*600*800 в кількості 2 шт.,
на загальну суму 36 637,20 грн. без
будь-яких зауважень щодо
комплектування і якості шлюзів, про що
свідчить підпис уповноваженого
представника позивача на видатковій
накладній №05/16-01 від 16.05.2013 р.

Позивач у позові стверджує, що позивач,
отримавши спірний товар, виявив
суттєві недоліки, оскільки спірний
товар не відповідає технічній
документації і не може
використовуватися за своїм цільовим
призначенням, що підтверджується актом
від 14.01.2014 р. (а.с. 23).

Відповідач проти цих тверджень
заперечує, наполягаючи на тому, що
позивач без будь-яких зауважень щодо
комплектування і якості прийняв
спірний товар. Дефекти, які перелічені
в п.п. 1, 2, 3, 4, 5, 7, 8 рекламації від 25.11.2013 р.
№1120, не є прихованими та могли бути
виявленими з моменту отримання
позивачем спірного товару ще в день
його отримання (16.05.2013 р.). Акт про
приховані недоліки продукції
складений позивачем через п'ять
місяців з дня отримання спірного
товару позивачем, що є порушенням
Інструкції про порядок прийомки
продукції виробничо-технічного
призначення і товарів народного
споживання № П-7, затвердженої
Постановою Держарбітражу при Раді
Міністрів СРСР від 25.04.1966 р. З боку
позивача протягом цього часу могли
бути порушенні правила користування,
зборки, монтажу чи зберігання товару.
Ні при складанні рекламації від 25.11.2013
р., ні при складанні акту від 14.01.2014 р.
щодо виявлених дефектів відповідач або
його представник присутні не були, у
зв'язку з чим відповідач був
позбавлений можливості задавати свої
питання, надавати власні міркування,
докази.

Дослідивши надані сторонами матеріали
справи та проаналізувавши
вищенаведені доводи позивача, суд
вважає їх хибними і такими, що
суперечать приписам чинного
законодавства, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 181 ГК України
господарський договір за загальним
правилом викладається у письмовій
формі. Допускається укладення
господарських договорів у спрощений
спосіб, тобто шляхом обміну листами,
факсограмами, телефонограмами тощо, а
також прийняттям до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Аналіз вищевикладених обставин справи
надає суду підстави для висновку про
те, що спірні правовідносини сторін за
своїм змістом та правовою природою є
правовідносинами з поставки товару.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України
за договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно з вимогами статті 673 ЦК України
продавець повинен передати покупцеві
товар, якість якого відповідає умовам
договору купівлі-продажу. У разі
відсутності в договорі купівлі-продажу
умов щодо якості товару продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар,
придатний для мети, з якою товар такого
роду звичайно використовується.

Відповідно до статті 674 ЦК України
відповідність товару вимогам
законодавства підтверджується
способом та в порядку, встановленими
законом та іншими нормативно-правовими
актами.

Згідно з ч. 1 статті 675 ЦК України товар,
який продавець передає або
зобов'язаний передати покупцеві, має
відповідати вимогам щодо його якості в
момент його передання покупцеві, якщо
інший момент визначення відповідності
товару цим вимогам не встановлено
договором купівлі-продажу.

Оскільки поставка спірного товару
здійснювалось в межах договірних
правовідносин, оформлених у спрощений
спосіб, без визначення іншого моменту
відповідності товару вимогам щодо його
якості, цей товар відповідно до
наведеної норми ч. 1 ст. 675 ЦК України мав
відповідати таким вимогам в момент
його передачі позивачеві (16.05.2013 р.).

Як вбачається з матеріалів справи,
25.11.2013 р. позивач повернув
відповідачеві для усунення недоліків
спірний товар, про що свідчить
товарно-транспортна накладна від 25.11.2013
р. (а.с. 19).

Видатковою накладною №01/14-03 від 14.01.2014
р. відповідач повернув позивачеві
спірний товар, а позивач прийняв його
без жодних зауважень (а.с. 17).

Суд звертає увагу на те, що надана
позивачем товарно-транспортна
накладна від 25.11.2013 р. та видаткова
накладна №01/14-03 від 14.01.2014 р. (а.с. 17, 19)
підписані лише з боку відповідача, тому
не можуть бути належними доказами
передачі товару та його повернення, але
з огляду на викладені у позові
обставини, суд вважає вищевказані
обставини такими, що не підлягають
доказуванню у відповідності до
приписів ч. 1 ст. 35 ГПК України, так як є
загальновідомими.

Позивач на підтвердження факту
неналежної якості спірного товару
посилається на рекламацію від 25.11.2013 р.
№ 1120, акт від 14.01.2014 р. (а.с. 23-25) та
рекламацію (дата відправки 12.02.2014 р., а.с.
25).

Прийомка товару здійснюється у
відповідності з Інструкціями про
порядок прийомки продукції
виробничо-технічного призначення і
товарів народного споживання № П-6,
затвердженої Постановою Держарбітражу
при Раді Міністрів СРСР від 15.07.1965 р. та
№ П-7, затвердженої Постановою
Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР
від 25.04.1966 р.

Відповідно до зазначених Інструкцій
при виявленні покупцем кількісної
недостачі або виявленні дефектів
(невідповідності щодо якості)
поставленого товару виклик
представника постачальника
обов'язковий, при цьому повідомлення
(виклик) постачальника направляється
по факсу або електронній пошті на
протязі трьох календарних днів; при
неявці представника постачальника на
протязі п'яти календарних днів з
моменту отримання постачальником
повідомлення покупцем, останній
складає акт про виявлення
дефектів/кількісної недостачі
самостійно; такий акт вважається
складеним та затвердженим сторонами і
є підставою виникнення у постачальника
зобов'язань по усуненню виявлених
дефектів (невідповідності якості) або
виконанню кількісної недостачі на
протязі десяти календарних днів з
моменту складення акту; транспортні
видатки, пов'язані із заміною
неякісного товару несе постачальник.

Відповідно до ч. 1 п. 9 Інструкції №П-7
акт про приховані недоліки продукції
має бути складений протягом п'яти днів
після їх виявлення, проте не пізніше
чотирьох місяців з дати надходження
продукції на склад отримувача, що
виявив приховані недоліки, якщо інші
строки не встановлені обов'язковими
для сторін правилами. Прихованими
недоліками вважаються такі недоліки,
які не могли бути виявлені при
звичайній для даного виду продукції
перевірці та виявлені лише в процесі
обробки, підготовки до монтажу,
випробування, використання та
зберігання продукції.

Отже, при виявленні позивачем дефектів
спірного товару він повинен був
викликати відповідача для складання
акту. Однак, доказів виклику
відповідача для складання акту
позивачем не надано. Таким чином, акт
щодо виявлення невідповідної якості
спірного товару від 14.01.2014 р. (а.с. 23) було
складено позивачем за відсутності
відповідача, що є порушенням
Інструкцій. Крім того, даний акт
складений позивачем через п'ять
місяців з дня отримання позивачем
товару, що є порушенням п. 9 Інструкції
№П-7.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем не було своєчасно
повідомлено відповідача про недоліки
спірного товару, не зупинено приймання
товару та не запрошено відповідача
взяти участь у дослідженні якості
спірного товару, як це передбачено
чинним законодавством. Матеріали
справи не містять належних доказів
перевірки якості спірного товару
відповідно до Інструкцій. Інших
доказів поставки спірного товару
неналежної якості, ніж ті, що містяться
в матеріалах справи, позивачем до суду
не надано.

Підсумовуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку про те, що оскільки
позивачем не дотримано порядок
перевірки якості товару та
повідомлення відповідача про недоліки
спірного товару, у позивача не виникло
право на стягнення з відповідача
грошової суми в розмірі 22 932,00 грн. за
спірний товар.

Крім того, відповідач у відзиві на
позов стверджує, що між відповідачем та
позивачем взагалі не обговорювалась
відповідність передавальних шлюзів
800*600*800 вимог GMP. Сертифікація на
відповідність стандартам GMP в Україні
на сьогодні законодавчо не
врегульована і є добровільною. Коли
замовлявся цей заказ, то шлюзи
вироблялися як відповідні коробки, а не
як фармацевтичне обладнання, яке
повинно пройти валідацію (валідація
(англ. validation) - це збір та оцінка даних,
що починається на стадії розробки та
продовжується на етапі серійного
виробництва, які гарантують здатність
всіх технологічних процесів (у т.ч.
устаткування, приміщень, персоналу,
сировини та матеріалів) постійно і
стабільно досягати очікуваних
результатів, тобто це документоване
підтвердження того, що система працює
так, як і передбачалося (термін
наведено відповідно до настанови з
валідації виробничих процесів GMP ВООЗ).

Відповідно до ч. 1 ст. 268 ГК України
якість товарів, що поставляються,
повинна відповідати стандартам,
технічним умовам, іншій технічній
документації, яка встановлює вимоги до
їх якості, або зразкам (еталонам), якщо
сторони не визначають у договорі більш
високі вимоги до якості товарів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 678 ЦК України у
разі істотного порушення вимог щодо
якості товару покупець має право
відмовитися від договору і вимагати
повернення сплаченої суми.

Згідно приписів ч. 2 ст. 651 ЦК України
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Статтею 679 ЦК України передбачено, що
продавець відповідає за недоліки
товару, якщо покупець доведе, що вони
виникли до передання товару покупцеві
або з причин, які існували до цього
моменту. Якщо продавцем надані
гарантії щодо якості товару, продавець
відповідає за його недоліки, якщо він
не доведе, що вони виникли після його
передання покупцеві внаслідок
порушення покупцем правил
користування чи зберігання товару, дій
третіх осіб, випадку або непереборної
сили.

Отже, в силу приписів ст. 218 ГК України,
ст. 614, ч. 2 ст. 679 ЦК України постачальник
має довести відсутність своєї вини у
неналежному виконанні взятих на себе
за договором зобов'язань та порушення
покупцем правил користування чи
зберігання товару, дій третіх осіб,
випадку або непереборної сили після
його передачі останньому, а покупець
повинен довести, що недоліки товару
виникли до передання йому товару або з
причин, які існували до цього моменту.

Як зазначено вище, відповідач передав,
а позивач прийняв спірний товар за
видатковими накладними № 05/16-01 від
16.05.2013 р. та № 01/14-03 від 14.01.2014 р.
без жодних зауважень.

Разом із цим, слід зазначити, що
видаткові накладні не містять відміток
про передачу одночасно з поставкою за
ними товару супроводжувальних
документів до нього. Втім вказана
обставина не може свідчити про
невиконання відповідачем свого
обов'язку передачі цих документів з
огляду на наступне.

Статтею 662 ЦК України передбачено, що
продавець зобов'язаний передати
покупцеві товар, визначений договором
купівлі-продажу. Продавець повинен
одночасно з товаром передати покупцеві
його приналежності та документи
(технічний паспорт, сертифікат якості
тощо), що стосуються товару та
підлягають переданню разом із товаром
відповідно до договору або актів
цивільного законодавства.

Відповідно до статті 666 ЦК України якщо
продавець не передав покупцеві
приналежності товару та документи, що
стосуються товару та підлягають
переданню разом з товаром відповідно
до договору купівлі-продажу або актів
цивільного законодавства, покупець має
право встановити розумний строк для їх
передання. Якщо приналежності товару
або документи, що стосуються товару, не
передані продавцем у встановлений
строк, покупець має право відмовитися
від договору купівлі-продажу та
повернути товар продавцеві.

Спірний товар був прийнятий позивачем
без заперечень щодо його якості,
кількості, комплектності тощо та
використовувався протягом п'яти
місяців. При цьому позивачем не було
зроблено зауважень щодо відсутності
документів по якості товару
(сертифікатів/паспортів виробника), як
не було ним і заявлено вимог про
надання йому цих документів
відповідачем, так як при укладанні
договору будь-яких вимог щодо надання
паспорту виробника, сертифікату на
вироби домовленості не було. Спірні
вироби були виготовлені за
індивідуальним заказом, з урахуванням
погоджених розмірів та матеріалу
виробу, наданих у комерційній
пропозиції.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу (ст. 33 ГПК України).

При цьому згідно зі ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

В силу ст. 43 ГПК України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку, що позивачем у
розумінні ст.ст. 33,34 ГПК України не
доведено за допомогою належних та
допустимих доказів виникнення у
відповідача обов'язку сплати грошової
суми в розмірі 22 932,00 грн. за спірний
товар, тобто не доведено тих обставин,
на які він посилається як на підставу
своїх вимог. За таких обставин позовні
вимоги позивача є неправомірними та
необґрунтованими, у зв'язку з чим у їх
задоволенні слід відмовити повністю.

З огляду на викладене, суд вважає
призначення технічної експертизи
недоцільним і таким, що призведе до
необґрунтованого затягування судового
процесу.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати
зі сплати судового збору у розмірі слід
покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись
Інструкціями про порядок прийомки
продукції виробничо-технічного
призначення і товарів народного
споживання № П-6, затвердженої
Постановою Держарбітражу при Раді
Міністрів СРСР від 15.07.1965 р. та № П-7,
затвердженої Постановою Держарбітражу
при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 р., ст.
ст. 181, 218, 264, 265, 268 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 614, 629, 651, 662, 666,
688, 678-679, 693, 673-675, 712 Цивільного кодексу
України, ст. ст. 1, 4, 4-3, 12, 33, 35, 41, 43, 47, 49, 82-85
ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 15.09.2014 р.

Суддя О.В. Макаренко