номер провадження справи 20/80/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2014
Справа № 908/2483/14

За позовом Публічного акціонерного
товариства "Дельта Банк" (01133, м. Київ,
вул. Щорса, буд. 36-Б; адреса для
листування: 04080, м. Київ, вул. Фрунзе, 39)

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія Будальянс"
(69006, м. Запоріжжя, вул. Леонова, буд. 13 кв.
14)

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача: Публічне акціонерне
товариство "Кредит промбанк" (01014, м.
Київ, бульвар Дружби Народів, 38)

про стягнення 1 270 249,49 грн.

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача - не з'явився;

(Лопухов В.А. (дов. № 48.2-08д/119/13 від
22.10.2013р. у засіданні 14.08.2014 р.)

Від відповідача - не з'явився;

Від третьої особи - не з'явився

СУТНІСТЬ
СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення з ТОВ
"Компанія Будальянс" на користь ПАТ
"Дельта Банк" заборгованості за
кредитним договором №04/03/08-КЛТ від
25.01.2008 р. у розмірі 1 270 249,49 грн., з яких: 1
184 661,75 грн. - заборгованість за
простроченим кредитом, 85 587,74 грн. -пеня
за період з 26.11.2013 р. по 27.05.2014 р.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 16.07.2014 р.
позовну заяву прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі № 908/2483/14,
справі присвоєно номер провадження
20/80/14, справу призначено до розгляду на
31.07.2014 р. На підставі ст. 77 ГПК України
розгляд справи відкладено на 14.08.2014 р.,
02.09.2014 р., 12.09.2014 р. Ухвалою суду від 02.09.2014
р. в порядку ст.27 ГПК України залучено
до участі у справі за ініціативою суду
третю особу, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача Публічне акціонерне
товариство "Кредит промбанк".

У судовому засіданні 12.09.2014 р. справу
розглянуто, оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Судове засідання 14.08.2014 р. фіксувалося з
допомогою звукозаписувального
технічного засобу. У зв'язку з неявкою в
судове засідання 31.07.2014 р., 02.09.2014 р.,
12.09.2014 р. усіх учасників на підставі ч.6
ст.81-1 ГПК України фіксування судового
процесу не здійснювалося.

У судовому засіданні 14.08.2014 р.
представник позивача підтримав
позовні вимоги, які мотивовані
наступними обставинами. 25.01.2008 р. між
ПАТ "Кредитпромбанк" та ТОВ "Компанія
Будальянс" був укладений кредитний
договір №04/03/08-КЛТ, згідно з яким Банк
надав позичальнику кредитні кошти у
розмірі 1500000,00 грн. на строк з 25.01.2008 р. до
повного повернення кредиту. 27.09.2013 р.
між ПАТ "Кредитпромбанк" та ПАТ "Дельта
Банк" укладено Договір купівлі-продажу
прав вимоги, відповідно до якого в
порядку, обсязі та на умовах,
визначених даним Договором, ПАТ
"Кредитпромбанк" передає (відступає)
ПАТ "Дельта Банк" права вимоги за
кредитними та забезпечувальними
договорами, внаслідок чого ПАТ "Дельта
Банк" замінює ПАТ "Кредитпромбанк" як
кредитора ( стає новим кредитором) у
зазначених зобов'язаннях, а внаслідок
передачі від ПАТ "Кредитпромбанк" до
ПАТ "Дельта Банк" прав вимоги до
боржників, до ПАТ "Дельта Банк"
переходить (відступається) право
вимоги (замість ПАТ "Кредитпромбанк")
від боржників повного, належного та
реального виконання обов'язків за
кредитними та забезпечувальними
договорами. Таким чином, керуючись
Договором купівлі-продажу прав вимоги
за кредитами, ПАТ "Дельта Банк" набуло
статус Нового кредитора згідно з ст. ст.
512, 513, 514, 516, 517 ЦК України та відповідно
всіх процесуальних прав та обов'язків
Нового Кредитора. Позичальник умови
кредитного договору належним чином не
виконує, про що неодноразово
повідомлявся. Однак, зобов'язання не
виконуються, у зв'язку з чим, станом на
27.05.2014 р. за відповідачем наявна
заборгованість за кредитним договором
№ 04/03/З01/08-КЛТ у сумі 1 270 249,49 грн., з яких:
1 184 661,75 грн. - заборгованість за
простроченим кредитом, 85 587,74грн. - пеня
за період з 26.11.2013р. по 27.05.2014р. Просить
позов задовольнити на підставі ст. ст.
193, 220, 224, 229, 230 ГК України, ст. ст. 512-519, 526,
530, 536, 589, 610, 612, 629, 1046-1050, 1054, 1056-1 ЦК
України.

У наступні судові засідання 02.09.2014 р.,
12.09.2014 р. позивач не з'явився, про місце
та час судового засідання повідомлений
належним чином, відповідно до вимог
Господарського процесуального кодексу
України. Зокрема, день та час судового
засідання 02.09.2014 р. було погоджено судом
із представником позивача. Оскільки
строк вирішення спору закінчується
15.09.2014 р., будь-яких заяв від позивача, в
тому числі про відмову від позову,
зміну розміру позовних вимог,
продовження строку вирішення спору не
надійшло, суд визнав можливим
розглянути справу у відсутність
позивача за наявними матеріалами. При
цьому суд бере до уваги, що згідно з ст.
4-3 ГПК України господарський суд
створював сторонам необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства, розгляд справи
неодноразово відкладався.

Відповідач свого представника в судові
засідання не направив, відзив на позов
суду не надав. Про час та місце судового
засідання відповідача повідомлено
належним чином.

Третя особа також свого представника в
судове засідання не направила. Про
місце та час судового засідання
повідомлена відповідно до вимог
Господарського процесуального кодексу
України.

Згідно з ст. 75 ГПК України справу
розглянуто за наявними матеріалами,
які суд визнав достатніми для
вирішення спору по суті.

Крім того, в судовому засіданні
оглянуто матеріали справи №15/232/10
господарського суду Запорізької
області.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представника
позивача у попередньому судовому
засіданні, суд

ВСТАНОВИВ:

25.01.2008 р. між ВАТ "Кредитпромбанк" (на час
вирішення спору згідно з довідки з
ЄДРПОУ станом на 10.09.2014 р. - ПАТ
"Кредитпромбанк", третя особа) та ТОВ
"Компанія Будальянс" (відповідач)
укладено договір №04/03/08-КЛТ, за яким ПАТ
"Кредитпромбанк" надає позичальнику
кредити (транші) в межах загальної суми
1500000 грн., а позичальник зобов'язався
повністю погасити заборгованість за
кредитом не пізніше 24 січня 2011 р.
Підставою для надання кредитів за цим
договором є додаткові угоди, що
укладаються тільки за взаємною згодою
сторін після надання банку письмової
заявки позичальника, в якій вказується
сума кредиту, конкретна ціль
кредитування. Датою видачі кредитів
вважається день зарахування грошових
коштів на позичкові рахунки, відкриті
банком для обліку заборгованості
позичальника за кредитами, наданими
згідно з цим договором та додатковими
угодами (п. п. 1.1, 2.1, 2.3, 2.4, 3.4.5).

У п. 1.2 кредитного договору сторони
встановили, що зобов'язання банку щодо
надання кредитів та зобов'язання
позичальника щодо повернення кредитів
та сплати процентів, а також інші права
та зобов'язання сторін, передбачені цим
договором, виникають з моменту
укладення сторонами додаткових угод
про надання кредитів, які є
невід'ємними частинами цього договору,
в сумах, зазначених в таких додаткових
угодах. Строк користування кожним
окремим кредитом в межах загальної
суми, встановленої пунктом 1.1. цього
договору, визначається додатковими
угодами, але не пізніше строку,
встановленого пунктом 3.4.5 цього
договору (24.01.2011 р.).

Додатковою угодою №1 від 28.01.2008 р.
передбачено, що банк надає кредит в
сумі 1500000 грн., позичальник
зобов'язується повернути кредит,
отриманий за цією додатковою угодою, не
пізніше 27.01.2009 р.

Додатковою угодою №2 від 29.01.2009 р.
сторони погодили, що банк надає
позичальнику кредит в сумі 1200000грн.,
позичальник зобов'язується повернути
кредит, отриманий за цією додатковою
угодою, не пізніше 28.07.2009 р.

Додатковою угодою №3 від 17.06.2009 р.
сторони встановили, що банк надає
позичальнику кредит в сумі 90 000 грн.,
позичальник зобов'язується повернути
кредит, отриманий за цією додатковою
угодою, не пізніше 16.09.2009 р.

Додатковою угодою №4 від 28.07.2009р.
передбачено, що банк надає кредит в
сумі 1200000грн., позичальник
зобов'язується повернути кредит,
отриманий за цією додатковою угодою, не
пізніше 27.01.2010 р.

Додатковою угодою №5 від 16.09.2009 р.
сторони погодили, що банк надає
позичальнику кредит в сумі 90 000 грн.,
позичальник зобов'язується повернути
кредит, отриманий за цією додатковою
угодою, не пізніше 15.03.2010 р.

Додатковою угодою №6 від 25.09.2009 р. та №7
від 25.11.2009 р. сторони встановили строки
сплати нарахованих відсотків.

27.09.2013 р. між ПАТ "Кредитпромбанк" та ПАТ
"Дельта Банк" (позивач) укладено Договір
купівлі-продажу прав вимоги,
відповідно до якого в порядку, обсязі
та на умовах, визначених даним
Договором, ПАТ "Кредитпромбанк" продає
(відступає) ПАТ "Дельта Банк" права
вимоги за кредитними та
забезпечувальними договорами,
внаслідок чого ПАТ "Дельта Банк"
замінює ПАТ "Кредитпромбанк" як
кредитора ( стає новим кредитором) у
зазначених зобов'язаннях, а внаслідок
передачі від ПАТ "Кредитпромбанк" до
ПАТ "Дельта Банк" прав вимоги до
боржників, до ПАТ "Дельта Банк"
переходить (відступається) право
вимоги (замість ПАТ "Кредитпромбанк")
від боржників повного, належного та
реального виконання обов'язків за
кредитними та забезпечувальними
договорами.

Відповідно до п. 4.1 договору
купівлі-продажу продавець підтверджує
та визнає, що з дати відступлення усі
кошти, сплачені позичальниками за
кредитними договорами або особами, які
надали забезпечення за договорами
забезпечення, або будь-якими іншими
особами, належать покупцю. Цим
договором покупець доручає продавцю
приймати від позичальників або від
осіб, які надали забезпечення, платежі
в будь-якій національній та іноземній
валюті для погашення заборгованості
позичальників за кредитними
договорами. Таким чином, у випадку, якщо
з дати відступлення продавець отримає
від позичальників або від осіб, які
надали забезпечення, або з інших джерел
будь-які суми грошових коштів в
погашення заборгованості
позичальників, покупець цим договором
доручає продавцю, а продавець буде
зобов'язаний в день їх отримання
перерахувати покупцю такі суми
грошових коштів із зазначенням даних
позичальника, відповідного кредитного
договору, суми та дати зарахування.

Згідно з витягом з Додатку №1 до
договору купівлі-продажу (а.с.30)
(Перелік прав вимогами за кредитами), до
переліку включено, зокрема, №
кредитного договору 04/03/08 -КЛТ ДУ 4, дата
укладання кредитного договору 28.07.2009 р.,
кінцевий термін погашення кредиту за
кредитним договором 27.01.2010р., загальна
сума грошового зобов'язання 1 500 000 грн.,
фактичний розмір заборгованості 1 184
661,75 грн.

10.07.2014 р. ПАТ "Дельта Банк" звернулося до
суду з даним позовом про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№04/03/08-КЛТ від 25.01.2008 р. у розмірі 1 270 249,49
грн., з яких: 1 184 661,75 грн. -
заборгованість за простроченим
кредитом, 85 587,74 грн. -пеня за період з
26.11.2013 р. по 27.05.2014 р.

Проаналізувавши норми законодавства,
оцінивши докази, суд вважає позовні
вимоги такими, що не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

1. Позов - це вимога позивача про захист
порушеного або оспорюваного
суб'єктивного права чи охоронюваного
законом інтересу, яка здійснюється у
визначеній законом процесуальній
формі. Згідно з господарським
процесуальним законодавством предмет
позову це матеріально -правова вимога
позивача до відповідача, відносно якої
суд повинен винести рішення.
Матеріально -правова вимога позивача
повинна опиратися на певні обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги,
а саме на підставу позову.

Приписами ст. ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на обґрунтування своїх
вимог та заперечень. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтвердженні певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Вирішуючи спір по суті, суд повинен
встановити наявність у особи, яка
звернулася з позовом, суб'єктивного
матеріального права або законного
інтересу, на захист якого подано позов,
а також з'ясувати наявність чи
відсутність факту їх порушення або
оспорювання, а також яким чином особа,
до якої позивачем пред'явлено позов,
порушує права останнього. Отже, для
вирішення спору по суті необхідно
встановити, які правовідносини виникли
між учасниками спору, які права
порушені.

Своє право на звернення до суду про
стягнення суми з ТОВ "Компанія
Будальянс" позивач обґрунтовує
передачею йому прав третьою особою ПАТ
"Кредитпромбанк" на підставі Договору
купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013
р., та набуття ПАТ "Дельта Банк" статусу
Нового кредитора на підставі ст. ст. 512,
513, 514, 516, 517 ЦК України.

За загальними правилами цивільного
законодавства уступка права вимоги
кредитором іншій особі є однією з
підстав заміни особи в зобов'язаннях
(цесією). Як наслідок, змінюється
суб'єктний склад зобов'язання, але
зміст його залишається попереднім.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок,
зокрема,: передання ним своїх прав
іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

У підтвердження факту передачі прав
саме за вказаним у підставі позову
договором №04/03/08-КЛТ до позовної заяви
додано витяг з Додатку №1 до договору
купівлі-продажу (Перелік прав вимогами
за кредитами).

Разом з тим, як слідує із даного
додатку, співпадає лише № кредитного
договору 04/03/08 -КЛТ ДУ 4 та боржник. Датою
укладання кредитного договору вказано
28.07.2009 р., тоді як вказаний у підставі
позову кредитний договір має дату
укладання 25.01.2008 р.; загальна сума
грошового зобов'язання зазначена 1 500 000
грн., однак відповідно до Додаткової
угоди №5 від 16.09.2009 р. до кредитного
договору (остання за датою, яка надана
позивачем, про надання позичальнику
кредиту) банк надає позичальнику
кредит в сумі 90 000 грн., позичальник
зобов'язується повернути кредит,
отриманий за цією додатковою угодою, не
пізніше 15.03.2010 р. Відповідно до п. п. 1.2,
3.4.5 кредитного договору №04/03/08 -КЛТ від
25.01.2008 р. кінцевий строк повернення
кредиту не пізніше 24.01.2011 р., а не 27.01.2010
р., як зазначено в Додатку №1 до
договору купівлі-продажу (Перелік прав
вимогами за кредитами).

Таким чином, долучений до позовної
заяви Додаток №1 до договору
купівлі-продажу (Перелік прав вимогами
за кредитами) не може бути належним
доказом заміни кредитора у
зобов'язанні (відступлення права
вимоги), і, відповідно, доказом права
вимоги ПАТ "Дельта Банк" за кредитним
договором №04/03/08 -КЛТ від 25.01.2008 р.

Інших доказів у підтвердження факту
передачі прав кредитора суду не надано.

2. Обґрунтовуючи свої вимоги, ПАТ
"Дельта Банк" зазначає, що Позичальник
умови кредитного договору належним
чином не виконує, про що неодноразово
повідомлявся. Однак, зобов'язання не
виконуються, у зв'язку з чим, станом на
27.05.2014 р. за відповідачем наявна
заборгованість за кредитним договором
№ 04/03/З01/08-КЛТ у сумі 1 270 249,49 грн., з яких:
1 184 661,75 грн. - заборгованість за
простроченим кредитом, 85 587,74 грн. - пеня.

Згідно з ст.11, 509 ЦК України підставою
виникнення цивільних прав і обов'язків
(зобов'язань), які мають виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону,
договору є, зокрема, договір.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено,
що договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

На підставі кредитного договору в
першу чергу у кредитора виник обов'язок
видати кредит, оскільки відповідно до
ст.1054 ЦК України за кредитним договором
банк зобов'язується надати грошові
кошти (кредит) позичальнику у розмірі
та на умовах, встановлених договором,
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави (Позика), якщо інше не
встановлено цим параграфом і не
випливає із суті кредитного договору.

Частиною 2 ст. 1046 ЦК України
встановлено, що договір позики є
укладеним з моменту передання грошей
або інших речей, визначених родовими
ознаками.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту. А статтею 530 ЦК
України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Оскільки предметом спору є стягнення
заборгованості за кредитним договором,
суд не може в будь-якому разі приймати
рішення про стягнення заборгованості
на підставі лише розрахунку
заборгованості і факту підписання
кредитного договору, без дослідження
належних доказів видачі кредиту та
його розміру.

Згідно з ст. 22 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" ініціювання переказу
здійснюється за такими видами
розрахункових документів: 1) платіжне
доручення; 2) платіжна вимога-доручення;
3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога;
5) меморіальний ордер.

Як слідує із матеріалів справи,
підтвердженням отримання кредиту
позичальником позивач вважає
розрахунок заборгованості, в якому
навіть не вказано дату, номер
платіжного доручення (або іншого
документу у підтвердження факту видачі
кредиту) та суми виданих коштів (а.с. 10,
48)

Між тим, відповідно до ст. 30 Закону
України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні" переказ
вважається завершеним з моменту
зарахування суми переказу на рахунок
отримувача або її видачі йому в
готівковій формі.

У п. 2.4 кредитного договору №
04/03/З01/08-КЛТ від 25.01.2008 р. встановлено, що
датою видачі кредитів вважається день
зарахування грошових коштів на
позичкові рахунки, відкриті банком для
обліку заборгованості позичальника за
кредитами, наданими згідно з цим
договором та додатковими угодами.

Згідно з ст. ст. 33, 34, 36 ГПК України
письмові докази подаються в оригіналі
або в належним чином засвідченій копії.
Подання доказів для підтвердження
підстави вимог є обов'язком позивача.
Ухвалами суду від 16.07.2014 р., 31.07.2014 р.,
14.08.2014 р., 02.09.2014 р. судом у позивача
витребувано належні докази надання
кредиту відповідачу. Однак, позивачем
зазначені докази суду не надані.

Крім того, за умовами кредитного
договору № 04/03/З01/08-КЛТ від 25.01.2008 р. ПАТ
"Кредитпромбанк" надає позичальнику
кредити (транші) в межах загальної суми
1500000 грн., а позичальник зобов'язався
повністю погасити заборгованість за
кредитом не пізніше 24 січня 2011 р.
Підставою для надання кредитів за цим
договором є додаткові угоди, що
укладаються тільки за взаємною згодою
сторін після надання банку письмової
заявки позичальника, в якій вказується
сума кредиту, конкретна ціль
кредитування. У п. 1.2 кредитного
договору сторони встановили, що
зобов'язання банку щодо надання
кредитів та зобов'язання позичальника
щодо повернення кредитів та сплати
процентів, а також інші права та
зобов'язання сторін, передбачені цим
договором, виникають з моменту
укладення сторонами додаткових угод
про надання кредитів, які є
невід'ємними частинами цього договору,
в сумах, зазначених в таких додаткових
угодах. Строк користування кожним
окремим кредитом в межах загальної
суми, встановленої пунктом 1.1. цього
договору, визначається додатковими
угодами, але не пізніше строку,
встановленого пунктом 3.4.5 цього
договору (24.01.2011 р.).

Ухвалами суду позивач був зобов'язаний
надати письмове свідчення стосовно
того, що заборгованість за кредитним
договором не стягувалась з відповідача
будь - яким чином, в т.ч. стосовно
наявності судових рішень. Позивач
таких свідчень не надав.

У зв'язку з цим, з метою повного,
об'єктивного і всебічного розгляду
спору судом згідно з інформаційною
базою «Діловодство спеціалізованого
суду» було встановлено, що спір про
стягнення заборгованості та пені за
кредитним договором № 04/03/З01/08-КЛТ від
25.01.2008 р. вже розглядався. У судовому
засіданні 02.09.2014 р. було оглянуто
матеріали справи №15/232/10
господарського суду Запорізької
області за позовом ПАТ "Кредитпромбанк"
до ТОВ "Компанія Будальянс" про
стягнення 1290000 грн. заборгованості по
простроченому кредиту, 172183,60 грн.
процентів за користування кредитними
коштами, 121957,60 грн. пені. Рішенням
господарського суду від 20.09.2010 р.,
залишеним без змін постановою
Донецького апеляційного
господарського суду від 21.12.2010 р., позов
задоволено (а.с.58-63).

Приписами ст. 124 Конституції України
встановлено, що судові рішення
ухвалюються судами України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Аналогічні приписи встановлені
Господарським процесуальним кодексом
України, відповідно до ст. 4-5 якого
господарські суди здійснюють
правосуддя шляхом прийняття
обов'язкових до виконання на усій
території України рішень, ухвал,
постанов. Рішення і постанови
господарських судів приймаються
іменем України. Невиконання вимог
рішень, ухвал, постанов господарських
судів тягне відповідальність,
встановлену цим Кодексом та іншими
законами України. Згідно з ст. 115 цього
Кодексу рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом України
"Про виконавче провадження".

Згідно з ст. 514 ЦК України до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Таким чином, прострочена
заборгованість за кредитом була
стягнута господарським судом на
користь третьої особи. Доказів видачі
нового траншу кредиту після прийняття
судового рішенням 20.09.2010 р. суду не
надано.

У п. 4.1 договору купівлі-продажу прав
вимоги від 27.09.2013 р. продавець
підтвердив та визнав, що з дати
відступлення усі кошти, сплачені
позичальниками за кредитними
договорами або особами, які надали
забезпечення за договорами
забезпечення, або будь-якими іншими
особами, належать покупцю. Цим
договором покупець доручив продавцю
приймати від позичальників або від
осіб, які надали забезпечення, платежі
в будь-якій національній та іноземній
валюті для погашення заборгованості
позичальників за кредитними
договорами. Таким чином, сторони між
собою погодили, що у випадку, якщо з
дати відступлення продавець отримає
від позичальників або від осіб, які
надали забезпечення, або з інших джерел
будь-які суму грошових коштів у
погашення заборгованості
позичальників, покупець цим договором
доручив продавцю, а продавець
зобов'язався в день їх отримання
перерахувати покупцю такі суми
грошових коштів із зазначенням даних
позичальника, відповідного кредитного
договору, суми та дати зарахування.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що позивачем, насамперед, не доведено
факт надання відповідачеві кредитних
коштів та наявність у відповідача
заборгованості за кредитним договором
на день розгляду справи в суді,
стосовно якої не прийнято судового
рішення про стягнення, тобто не
доведено факту порушення відповідачем
прав позивача, а тому вимоги про
стягнення 1 184 661,75 грн. - заборгованість
за простроченим кредитом на користь
ПАТ "Дельта Банк" задоволенню не
підлягають у повному обсязі.

3. Крім того, предметом позову є
стягнення суми 85 587,74 грн. пені, яка
згідно з розрахунком нарахована на
суму 1 184 661,75 грн. заборгованість за
простроченим кредитом (у судовому
засіданні представник позивача
пояснив, що заборгованість за
відсотками відсутня) за період з 26.11.2013
р. по 27.05.2014 р.

Пеня, за визначенням ч. 3 ст. 549 ЦК
України, - це вид неустойки, що
забезпечує виконання грошового
зобов'язання і обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожний день прострочення виконання.

Зі змісту ст. ст. 549, 610, 611 ЦК України
слідує, що обов'язковою умовою для
задоволення вимог про стягнення суми
пені є встановлення факту
несвоєчасного виконання грошових
зобов'язань, а також моменту (дати)
порушення грошового зобов'язання, та
періоду нарахування пені.

Оскільки позивачем не доведено
належними і допустимими доказами факту
несвоєчасного виконання грошових
зобов'язань відповідачем перед
позивачем, позовні вимоги в цій частині
задоволенню також не підлягають. Крім
того, суд звертає увагу, що у п. п.1.2, 3.4.5
кредитного договору №04/03/08 -КЛТ від
25.01.2008 р. було встановлено кінцевий
строк повернення кредиту 24.01.2011 р.,
отже, у разі підтвердження факту
порушення грошового зобов'язання
відповідачем перед позивачем, останній
мав би право, враховуючи приписи ч. 6 ст.
232 ГК України, нараховувати пеню
протягом 6 місяців від дня, коди
зобов'язання мало бути виконано: з
25.01.2011 р. по 25.07.2011 р., а не з 26.11.2013 р. по
27.05.2014 р., як вказано у позові. При цьому,
суд бере до уваги роз'яснення,
викладене у п. 2.5. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №14
від 17.12.2013 р. «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань», про те, що
приписом частини шостої статті 232 ГК
України передбачено не позовну
давність, а період часу, за який
нараховується пеня і який не повинен
перевищувати шести місяців від дня,
коли відповідне зобов'язання мало бути
виконане. Його перебіг починається з
дня, наступного за останнім днем, у який
зобов'язання мало бути виконане, і
початок такого перебігу не може бути
змінений за згодою сторін.

Враховуючи вище викладене, суд вважає
вимоги позивача недоведеними та
такими, що не підлягають задоволенню
повністю.

Згідно з ст. 49 ГПК України судовий збір
покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 75, 82-84
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства "Дельта Банк"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія Будальянс"
про стягнення 1270249,49 грн. відмовити
повністю.

Повне рішення складено (підписано)
17.09.2014р.

Суддя
Л.П.Гандюкова

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня складення
(підписання) у повному обсязі.