КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2014 р. Справа№ 910/20317/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Баранця О.М.

за участю представників:

від позивача - Новиков О.Є., довіреність
№ 08.42-186/84-3254 від 17.12.2013;

від першого відповідача - представник
не прибув;

від другого відповідача - Білоусов О.А.,
ліквідатор,

розглянувши апеляційні скарги
публічного акціонерного товариства
"Укрсоцбанк" та товариства з обмеженою
відповідальністю "Промтехнтранс" на
рішення господарського суду міста
Києва від 08.04.2014 у справі
№ 910/20317/13 (колегія суддів у складі:
Гулевець О.В. - головуючий суддя; судді:
Пригунова А.Б., Стасюк С.В.) за позовом
публічного акціонерного товариства
"Укрсоцбанк" до товариства з обмеженою
відповідальністю "Промтехнтранс" та
товариства з обмеженою
відповідальністю "Перша
Західно-Українська Лізингова Компанія"
про визнання правочину недійсним та
застосування наслідків недійсності
правочину

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Укрсоцбанк" звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю "Промтехнтранс" та
товариства з обмеженою
відповідальністю "Перша
Західно-Українська Лізингова Компанія"
про визнання правочину недійсним та
застосування наслідків недійсності
правочину.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 08.04.2014 у справі
№ 910/20317/13 позов публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
задоволено частково: визнано недійсним
Форвардний контракт від 27.06.2008р.; у
задоволенні вимоги про застосування
наслідків недійсності правочину
відмовлено.

При ухваленні рішення про задоволення
позову в частині визнання недійсним
Форвардного контракту від 27.06.2008р суд
виходив з того, що оскільки
заставодержателем згода на відчуження
заставленого майна заставодавцю не
надавалась, то останній не мав права на
продаж такого майна.

Відмова у задоволенні вимоги про
застосування наслідків недійсності
правочину мотивована судом тим, що
позивачем не доведено передачі
транспортного засобу товариству з
обмеженою відповідальністю
"Промтехнтранс" та місцезнаходження
цього майна.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду міста
Києва від 08.04.2014 у справі
№ 910/20317/13 скасувати в
частині відмови у задоволенні вимоги
про застосування наслідків
недійсності правочину та прийняти в
цій частині нове рішення про
задоволення позову.

Апеляційна скарга, мотивована, зокрема,
тим, що факт оплати коштів товариством
з обмеженою відповідальністю
"Промтехнтранс" товариству з обмеженою
відповідальністю "Перша Західно -
Українська Лізингова Компанія" за
Форвардним контрактом встановлено
рішенням господарського суду
Хмельницької області від 15.03.2012р. у
справі №20/2025/58/45 за позовом товариства
з обмеженою відповідальністю
"Промтехнтранс" до товариства з
обмеженою відповідальністю "Перша
Західно - Українська Лізингова
Компанія" про визнання права власності.

Перший відповідач також не
погоджуючись з прийнятим рішенням
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду міста Києва від
08.04.2014 у справі № 910/20317/13 скасувати в
частині задоволення вимоги про
визнання контракту недійсним та
прийняти нове ріше в цій частині про
відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог за апеляційною
скаргою перший відповідач посилається
на те, що пунктами 3.1 та 3.2 оспорюваного
правочину передбачено, що факт
вчинення угоди купівлі - продажу і
переходу права власності на
транспортний засіб сторони
підтвердять в момент його передачі та
певних документів на цей транспортний
засіб, а оскільки другий відповідач
цього не зробив, відповідно форвардний
контракт є неукладеним.

Представники позивача та другого
відповідача в судовому засіданні
22.09.2014 підтримали апеляційну скаргу
банку, та проти апеляційної скарги
першого відповідача заперечили.

Перший відповідач правом на участь
свого представника в судовому
засіданні не скористався, хоча про дату
час та місце судового засідання був
повідомлений належним чином, про що
свідчить повідомлення про вручення
поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо
неможливості бути присутнім в даному
судовому засіданні від першого
відповідача до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка
представників сторін не визнавалася
обов'язковою.

Крім цього, апеляційна скарга подана,
зокрема і першим відповідачем, а отже
його позиція є викладеною та
зрозумілою.

За наведених обставин, апеляційна
скарга розглянута судом у даному
судовому засіданні по суті з
винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційних скарг, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційні скарги не підлягають
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Між товариством з обмеженою
відповідальністю "Промтехнтранс", як
лізінгоодержувачем та товариством з
обмеженою відповідальністю "Перша
Західно - Українська Лізингова
Компанія", як лізінгодавцем 20.02.2008р.
укладено Договір оперативного лізингу
(оренди) №080220/ОЛ-01180.

Згідно предмету даного договору
лізингодавець передає
лізингоодержувачу у користування
транспортний засіб - кар'єрний самоскид
БелАЗ-7540 В, 2008 року випуску, шасі № 24186,
реєстраційний номер Т3821ЛВ, а
лізингоодержувач за користування
предметом лізингу зобов'язується
сплачувати лізингодавцю лізингові
платежі.

Відповідно до п. 1.5 договору предмет
лізингу є власністю лізингодавця
протягом усього строку дії цього
Договору і після його закінчення
підлягає поверненню лізингодавцю.

Між акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку "Укрсоцбанк"
(правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство "Укрсоцбанк"), як
кредитором та товариством з обмеженою
відповідальністю "Перша Західно -
Українська Лізингова Компанія", як
позичальником 26.03.2008 року укладено
договір кредиту №600/03.3-62, відповідно до
умов якого кредитор зобов'язався
надати позичальнику кредитні кошти в
розмірі 1 522 701, 60 грн., а позичальник
зобов'язався повернути грошові кошти у
строк, визначений умовами Кредитного
договору та сплатити відсотки за
користування кредитними коштами на
умовах, визначених Кредитним
договором.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за договором
кредиту №600/03.3-62 між сторонами 26.03.2008
року укладено договір застави майна,
посвідчений приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу Лаврик Т.Я. та зареєстрований в
реєстрі за №1475.

Відповідно до п. 1.1 договору
заставодавець передає в заставу
заставодержателю у якості
забезпечення виконання зобов'язань за
договором кредиту №600/03.3-62 від 26.03.2008
року наступний транспортний засіб:
кар'єрний самоскид БелАЗ-7540В, 2008 року
випуску, шасі № 24186, реєстраційний
номер Т3821ЛВ.

Згідно з п. 2.1.5 договору заставодавець
зобов'язаний без письмової згоди
заставодержателя не здійснювати дій,
пов'язаних зі зміною права власності на
предмет застави, його обтяження
будь-якими зобов'язаннями, в тому числі:
передача в оренду, спільну діяльність і
т. п.

Відповідно до витягу з Державного
реєстру обтяжень рухомого майна №41893078
від 16.09.2013р., зареєстровано обтяження
рухомого майна за №13835223, об'єкт
обтяження: автомобіль вантажний
БелАЗ-7540В, номер об'єкта 23774 24183, номер
державної реєстрації Т3821ЛВ.

Між товариством з обмеженою
відповідальністю "Перша Західно -
Українська Лізингова Компанія", як
продавцем та товариством з обмеженою
відповідальністю "Промтехнтранс", як
покупцем 27.06.2008р. укладено Форвардний
контракт на продаж технологічного
транспортного засобу (далі - Форвардний
контракт), відповідно до умов якого
покупець зобов'язався продати
транспортний засіб, що був переданий в
оренду відповідно до Договору
оперативного лізингу №080220/ОЛ-01180 від
20.02.2008 року, а покупець зобов'язався
придбати транспортний засіб за ціною,
визначеною умовами Форвардного
контракту.

Згідно п. 2 Форвардного контракту,
транспортний засіб продається за ціною
74 502,60 грн., в т.ч. ПДВ - 12417,10 грн.

Отже, предмет застави за договором
застави від 26.03.2008 року, а саме кар'єрний
самоскид БелАЗ-7540В, 2008 року випуску,
шасі № 24186, реєстраційний номер Т3821ЛВ
було продано товариству з обмеженою
відповідальністю "Промтехнтранс" за
Форвардним контрактом від 27.06.2008р.

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 15.03.2012р. у
справі №20/2025/58/45 за позовом товариства
з обмеженою відповідальністю
"Промтехнтранс" до товариства з
обмеженою відповідальністю "Перша
Західно - Українська Лізингова
Компанія" про визнання права власності
за ТОВ "Промтехнтранс" визнано право
власності на транспортний засіб -
кар'єрний самоскид БелАЗ-7540, 2008 року
випуску, шасі № 24186, реєстраційний
номер Т3821ЛВ.

Позивач, посилаючись на те, що
кредитором згода на продаж предмета
застави заставодавцеві не надавалась,
звернувся до суду з позовом про:

визнання недійсним Форвардного
контракту на продаж технологічного
транспортного засобу від 27.06.2008р.;

застосування наслідків недійсності
Форвардного контракту на продаж
технологічного транспортного засобу
від 27.06.2008р. у вигляді двосторонньої
реституції: зобов'язати товариство з
обмеженою відповідальністю
"Промтехнтранс" повернути товариству з
обмеженою відповідальністю "Перша
Західно - Українська Лізингова
Компанія" транспортний засіб -
кар'єрний самоскид БелАЗ-7540В, 2008 року
випуску, шасі № 24186, реєстраційний
номер Т3821ЛВ, а також зобов'язати
товариство з обмеженою
відповідальністю "Перша Західно -
Українська Лізингова Компанія"
повернути товариству з обмеженою
відповідальністю "Промтехнтранс"
грошові кошти у розмірі 74502,60 грн.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України встановлено, що підставами
виникнення прав та обов'язків, є,
зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Як визначено п. 3 ч. 1 ст. 174 ГК України,
господарські зобов'язання можуть
виникати з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Положення ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу
України та ст. 20 Господарського кодексу
України передбачають такий спосіб
захисту порушеного права як визнання
недійсним правочину (господарської
угоди).

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" правочин може
бути визнаний недійсним лише з
підстав, визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до зазначених норм ст. 203
Цивільного кодексу України:

1. Зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину
має бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

5. Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Перелік вказаних вимог, додержання
яких є необхідним для дійсності
правочину, є вичерпним.

Статтею 1 Закону України "Про заставу"
передбачено, що застава - це спосіб
забезпечення зобов'язань, якщо інше не
встановлено законом. В силу застави
кредитор (заставодержатель) має право в
разі невиконання боржником
(заставодавцем) забезпеченого заставою
зобов'язання одержати задоволення з
вартості заставленого майна переважно
перед іншими кредиторами. Застава
виникає на підставі договору, закону
або рішення суду.

Відповідно до статті 16 Закону України
"Про заставу" право застави виникає з
моменту укладення договору застави, а в
разі, коли договір підлягає
нотаріальному посвідченню - з моменту
нотаріального посвідчення цього
договору. Якщо предмет застави
відповідно до закону чи договору
повинен знаходитись у
заставодержателя, право застави
виникає в момент передачі йому
предмета застави. Якщо таку передачу
було здійснено до укладення договору, -
то з моменту його укладення. Реєстрація
застави не пов'язується з моментом
виникнення права застави та не впливає
на чинність договору застави.

Згідно з ч. 2 статті 586 Цивільного
кодексу України заставодавець має
право відчужувати предмет застави,
передавати його в користування іншій
особі або іншим чином розпоряджатися
ним лише за згодою заставодержателя,
якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 2 статті 17 Закону
України "Про заставу" заставодавець
може відчужувати заставлене майно
тільки за згодою заставодержателя.

Частиною першою ст. 9 Закону України
"Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень" предмет
обтяження, право власності на який
належить боржнику, може бути
відчужений останнім, якщо інше не
встановлено законом або договором.

Згідно з п. 2.1.5 договору застави
заставодавець зобов'язаний без
письмової згоди заставодержателя не
здійснювати дій, пов'язаних зі зміною
права власності на предмет застави,
його обтяження будь-якими
зобов'язаннями, в тому числі: передача в
оренду, спільну діяльність і т. п.

Таким чином, необхідною умовою
передачі предмета застави у власність
іншій особі є наявність згоди
заставодержателя на відчуження
заставленого майна.

Публічне акціонерне товариство
"Укрсоцбанк" (заставодержатель за
договором) згоди заставодавцю на
відчуження заставленого майна не
надавало.

Таким чином, враховуючи те, позивачем
не надавалось дозволу заставадавцю на
відчуження заставленого майна,
останій не міг вчиняти жодних дій по
відчуженню предмета застави.

За наведених обставин, у зв'язку з
відсутністю дозволу позивача на
укладення Форвардного контракту на
продаж технологічного транспортного
засобу від 27.06.2008р., такий договір
підлягає визнанню недійсним на
підставі ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу
України, як такий, що укладено з
порушенням ч. 2 ст17 Закону України «Про
заставу».

Доводи апелянта (першого відповідача)
про те, що пунктами 3.1 та 3.2 оспорюваного
правочину передбачено, що факт
вчинення угоди купівлі - продажу і
переходу права власності на
транспортний засіб сторони
підтвердять в момент його передачі та
певних документів на цей транспортний
засіб, а оскільки другий відповідач
цього не зробив, відповідно форвардний
контракт є неукладеним, відхиляються
колегією суддів, оскільки наявність в
оспорюваному правочині наведених
положень не спростовує факту його
укладення, що відбулось за відсутності
дозволу позивача на відчуження
предмету застави.

При цьому також враховується наявність
рішення суду про визнання права
власності на об'єкт продажу за
оспорюваним правочином. Отже, його не
можна вважати неукладеним.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
задоволення позову в частині визнання
недійсним Форвардного контракту.

Крім цього, колегія суддів
погоджується з відмовою у застосуванні
наслідків недійсності правочину при
розгляді даної справи, з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу
України недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.
Вимога про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину може
бути пред'явлена будь-якою
заінтересованою особою.

Отже, при вирішенні питання
застосування реституції слід
встановити факти одержання кожною
стороною всього що передавалося на
виконання спірного правочину.

При цьому, в контексті вимог про
повернення майна, необхідно довести
його наявність та володіння стороною
правочину на час ухвалення рішення.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивачем при зверненні до суду з даним
позовом не було надано жодних доказів
передачі за оскаржуваним правочином
транспортного засобу (п. 3.1) - кар'єрний
самоскид БелАЗ-7540, 2008 року випуску, шасі
№ 24186, реєстраційний номер Т3821ЛВ
товариству з обмеженою
відповідальністю "Промтехнтранс".

Пояснення позивача щодо передачі
зазначеного транспортного засобу
першому відповідачу за договором
лізингу також не підтверджуються
матеріалами даної справи.

Так, відповідно до п. 4.4 договору
лізингу приймання предмету лізингу
оформлюється актом приймання -
передачі.

Вказаного акту суду надано не було.

Таким чином, з огляду на відсутність
доказів передачі транспортного засобу
першому відповідачу, як за
оскаржуваним правочином, так і за
договором лізингу, проведення
реституції у такому випадку є
неможливим.

Крім цього, позивачем також не надано
доказів оплати грошових коштів
товариством з обмеженою
відповідальністю "Промтехнтранс"
товариству з обмеженою
відповідальністю "Перша Західно -
Українська Лізингова Компанія" за
Форвардним контрактом.

Зазначене в свою чергу унеможливлює
застосування двосторонньої реституції
в частині зобов'язання повернення
товариством з обмеженою
відповідальністю "Промтехнтранс"
товариству з обмеженою
відповідальністю "Перша Західно -
Українська Лізингова Компанія"
транспортного засобу, та відповідно
товариством з обмеженою
відповідальністю "Перша Західно -
Українська Лізингова Компанія"
товариству з обмеженою
відповідальністю "Промтехнтранс"
грошових коштів у розмірі 74502,60 грн.

Доводи позивача про те, що факт оплати
коштів товариством з обмеженою
відповідальністю "Промтехнтранс"
товариству з обмеженою
відповідальністю "Перша Західно -
Українська Лізингова Компанія" за
Форвардним контрактом встановлено
рішенням господарського суду
Хмельницької області від 15.03.2012р. у
справі №20/2025/58/45 за позовом товариства
з обмеженою відповідальністю
"Промтехнтранс" до товариства з
обмеженою відповідальністю "Перша
Західно - Українська Лізингова
Компанія" про визнання права власності,
відхиляються колегією суддів з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори) під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову
при вирішенні інших спорів, в яких
беруть участь ті самі сторони.

За змістом наведеної норми, неодмінною
умовою її застосування є один і той
самий склад сторін як у справі, що
розглядається господарським судом, так
і у справі (або справах) зі спору, що
вирішувався раніше, і в якій
встановлено певні факти, що мають
значення для розглядуваної справи.

У даному випадку склад сторін у даній
справі № 910/20317/13 та справі №20/2025/58/45 є
різним.

Так, при розгляді справи №20/2025/58/45
публічне акціонерне товариство
"Укрсоцбанк" (позивач у даній справі №
910/20317/13) не приймало участі.

Наведене виключає можливість
застосування ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України, та
відповідно вважати доведеним факт
оплати.

Таким чином, враховуючи недоведеність
позивачем здійснення оплати грошових
коштів товариством з обмеженою
відповідальністю "Промтехнтранс"
товариству з обмеженою
відповідальністю "Перша Західно -
Українська Лізингова Компанія" за
Форвардним контрактом, проведення
двосторонньої реституції є неможливим.

Крім цього, позивачем не надано доказів
чиного власника транспортного засобу -
кар'єрний самоскид БелАЗ-7540, 2008 року
випуску, шасі № 24186, реєстраційний
номер Т3821ЛВ та місцезнаходження цього
майна.

Ухвалами суду апеляційної інстанції, з
метою з'ясування наведених обставин,
було зобов'язано Територіальне
управління Державної служби гірничого
нагляду та промислової безпеки України
у Львівській області та Державну
службу гірничого нагляду та
промислової безпеки України надати
відомості з документальним
підтвердженням щодо місця перебування
та власника транспортного засобу -
кар'єрного самоскиду БелАЗ-7540В, 2008 року
випуску, шасі № 24186, реєстраційний
номер Т3821ЛВ.

Листами від 14.07.2014 № 4/05-01-05/1866 та від
10.09.2014 № 6902/0/11-13/6/14
Територіальним управлінням Державної
служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України у
Львівській області і Державною
службою гірничого нагляду та
промислової безпеки України було
повідомлено про те, що кар'єрний
самоскид БелАЗ-7540, 2008 року випуску, шасі
№ 24186, реєстраційний номер Т3821ЛВ
зареєстровано 10.06.2008 за товариством з
обмеженою відповідальністю "Перша
Західно - Українська Лізингова
Компанія" та знято з обліку 20.04.2012.

Крім цього, у листах зазначено про те,
що на даний час місце перебування
зазначеного транспортного засобу
невідомо.

Наведені обставини також
унеможливлюють проведення реституції.

Виходити з припущення, що майно не
відчужено та досі перебуває у
володінні першого відповідача (щодо
якого воно знято з обліку) також є
неправильним, оскільки рішення суду не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про відмову у задоволенні
позовної вимоги про застосування
наслідків недійсності правочину.

З урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, колегія суддів дійшла
висновку про те, що оскаржуване рішення
місцевого господарського суду
прийнято з повним, всебічним та
об'єктивним з'ясуванням обставин, які
мають значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим,
правові підстави для задоволення
апеляційних скарг відсутні.

Оскільки, в задоволенні апеляційної
скарги відмовлено, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за подання апеляційних скарг
покладаються апелянтів.

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
та товариства з обмеженою
відповідальністю "Промтехнтранс"
залишити без задоволення, а рішення
господарського суду міста Києва від
08.04.2014 у справі № 910/20317/13 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового
збору за подачу апеляційних скарг
покласти на їх заявників.

3. Матеріали справи № 910/20317/13 повернути
до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановленому Господарським
процесуальним кодексом України
порядку та строки.

Головуючий суддя
Є.Ю. Пономаренко

Судді
М.А. Дідиченко

О.М. Баранець