м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Комунального підприємства
«Дирекція замовника з управління
житловим господарством Дарницького
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рада 2»
про стягнення заборгованості, -
Суддя Морозов С.М.
За участю представників сторін:
від позивача: Мохонько О.А. (представник
за довіреністю №45/43-Д від 01.10.2013р.);
від відповідача: не з'явились.
Обставини справи:
Комунальне підприємство «Дирекція
замовника з управління житловим
господарством Дарницького району м.
Києва» (надалі також - позивач)
звернулось до суду з позовом про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рада 2» (надалі також
- відповідач) заборгованості по оплаті
послуг диспетчерського зв'язку за
Договором про надання послуг
диспетчерського зв'язку №7-356т в
розмірі 31 615,46 грн., з яких сума
основного боргу становить 25 873,12 грн.,
сума пені становить 1 333,55 грн., сума
інфляційних втрат становить 2 181,01 грн.
та сума 3% річних становить 2 227,78 грн.
Позовні вимоги вмотивовані тим, що 01
листопада 2004 року між Комунальним
підприємством «Дирекція замовника з
управління житловим господарством
Дарницького району м. Києва» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Рада 2» укладено
Договір №7-356т про надання послуг
оперативного диспетчерського зв'язку
для житлового будинку за адресою: вул.
Ахматової, 3, згідно якого позивав
надавав Відповідачу послуги
оперативно-диспетчерського зв'язку. За
період з 01.10.2008р. по 31.07.2013р. включно за
відповідачем утворилася
заборгованість по оплаті послуг
диспетчерського зв'язку у розмірі 25 873,12
грн. Таким чином, позивач просить суд
стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рада 2» 31 615,46 грн., з
яких 25 873,12 грн. - сума основної
заборгованості, 1 333,55 грн. - пеня, 2 181,01
грн. - інфляційні нарахування та 2 227,78
Рішенням Господарського суду міста
Києва від 09.10.2013р. (суддя Чинчин О.В.)
позов задоволено частково, до
стягнення з відповідача на користь
позивача присуджено 17379,56 грн.
основного боргу, 1447,79 грн. збитків від
інфляції та 1530,82 грн. - 3% річних, в іншій
частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 10.12.2013р. (судді:
Калатай Н.Ф., Баранець О.М., Пашкіна С.А.)
вищезазначене судове рішення змінено,
а саме: позов задоволено повністю, з
відповідача на користь позивача
стягнуто 25873,12 грн. основного боргу, 1333,55
грн. пені., 2181,01 грн. збитків від
інфляції та 2227,78 грн.-3 % річних.

На виконання постанови Київського
апеляційного господарського суду від
10.12.2013р. було видано наказ від 13.01.2014р.

Постановою Вищого господарського суду
України від 24.03.2014р. рішення
Господарського суду міста Києва від
09.10.2013р. та постанова Київського
апеляційного господарського суду від
10.12.2013р. були скасовані, а справа
№910/15687/13 була передана на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Розпорядженням керівника апарату О.М.
Кривенко від 04.04.2014р. матеріали справи
№910/15687/13 було призначено на повторний
автоматичний розподіл.

Проведеним 04.04.2014р. повторним
автоматичним розподілом матеріали
справи №910/15687/13 були передані на
розгляд судді Морозову С.М.

Ухвалою від 07.04.2014р. матеріали справи
№910/15687/13 прийняті суддею Морозовим С.М.
до провадження, судове засідання
призначено на 20.05.2014р.

В судовому засіданні 20.05.2014р. в справі
було оголошено перерву до 27.05.2014р.

В судовому засіданні 27.05.2014р. було
ухвалено продовжити строк розгляду
спору на 15 днів терміном до 19.06.2014р.
включно та оголошено перерву до 03.06.2014р.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва Князькова В.В. від
03.06.2014р. у зв'язку з перебування судді
Морозова С.М. у відпустці, справу
№910/15687/13 було передано на розгляд судді
Коткову О.В.

Ухвалою від 03.06.2014р. матеріали справи
№910/15687/13 було прийнято до провадження
суддею Котковим О.В., судове засідання
призначено на 24.06.2014р.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва Князькова В.В. від
10.06.2014р. у зв'язку з виходом судді
Морозова С.М. з відпустки, справу
№910/15687/13 було передано на розгляд судді
Морозову С.М.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.06.2014р. справу було прийнято
до провадження суддею Морозовим С.М.,
розгляд було призначено на 24.06.2014р.

В судовому засіданні 24.06.2014р. в справі
було оголошено перерву до 08.07.2014р.

В судовому засіданні 08.07.2014р. в справі
було оголошено перерву до 15.07.2014р.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 15.07.2014р. у зв'язку з неявкою
представника відповідача в судове
засідання на витребуванням додаткових
доказів по справі, розгляд справи
відкладено до 05.08.2014р.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 05.08.2014р. продовжено строк
вирішення спору на 15 днів терміном до
25.08.2014р. включно. В судовому засіданні
05.08.2014р. оголошено перерву до 19.08.2014р.

Розпорядженням В.о. голови
Господарського суду міста Києва
Паламар П.І. від 19.08.2014р., у зв'язку з
перебуванням судді Морозова С.М. у
відпустці, справу №910/15687/13 передано для
розгляду судді Коткову О.В.

Ухвалою від 19.08.2014р. суддею Коковим О.В.
було прийнято до провадження справу
№910/15687/13 та призначено до слухання на
09.09.2014р.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 09.09.2014р. справу
№910/15687/13 було передано на розгляд судді
Морозову С.М., у зв'язку з його виходом з
відпустки.

Ухвалою від 09.09.2014р. суддею Морозовим
С.М. було прийнято до провадження
справу №910/15687/13 та призначено до
слухання на 09.09.2014р.

В судовому засіданні 09.09.2014р. було
оголошено перерву до 23.09.2014р.

В судове засідання 23.09.2014р. представник
відповідача не з'явився, про час та
місце судового засідання повідомлений
належним чином, докази чого містяться в
матеріалах справи.

Відповідачем надано до матеріалів
справи додаткові пояснення, відповідно
до змісту яких він вважає, що: вимоги,
заявлені за період з жовтня 2008 року по
липень 2010р. на суму 11 154,00 грн. (20 449,00 грн.
- «нараховано» та 9 295,00 грн. - «оплачено»)
є такими, що заявлені з порушенням
строків позовної давності; вимоги,
заявлені за період з серпня 2012р. по
липень 2013р. на суму 14 326,68 грн. є
недоведеними, оскільки не доведено
факту надання послуг та передачі
відповідачу належним чином оформлених
платіжних вимог-доручень; послуги за
період з серпня 2010р. по липень 2012р.
оплачені; вимоги щодо стягнення пені,
інфляційної складової боргу та №5
річних такими, що не підлягають
задоволенню, оскільки позивачем не
доведено існування у відповідача
заборгованості.

Судом також враховано, що в силу вимог
ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, кожен
при вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
строку.

Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005р. у справі «Смірнова проти
України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду
України головам апеляційних судів
України №1-5/45 від 25.01.2006р., у
цивільних, адміністративних і
господарських справах перебіг
провадження для цілей статті 6
Конвенції розпочинається з моменту
подання позову і закінчується
винесенням остаточного рішення у
справі.

Критерії оцінювання «розумності»
строку розгляду справи є спільними для
всіх категорій справ (цивільних,
господарських, адміністративних чи
кримінальних). Це - складність справи,
поведінка заявника та поведінка
органів державної влади (насамперед,
суду). Відповідальність держави за
затягування провадження у справі, як
правило, настає у випадку
нерегулярного призначення судових
засідань, призначення судових засідань
з великими інтервалами, затягування
при передачі або пересиланні справи з
одного суду в інший, невжиття судом
заходів до дисциплінування сторін у
справі, свідків, експертів, повторне
направлення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
розгляд.

Всі ці обставини судам слід
враховувати при розгляді кожної
справи, оскільки перевищення розумних
строків розгляду справ становить
порушення прав, гарантованих пунктом 1
статті 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, а збільшення
кількості звернень до Європейського
суду з прав людини не лише погіршує
імідж нашої держави на міжнародному
рівні, але й призводить до значних
втрат державного бюджету.

В судовому засіданні 23 вересня 2014 року
було оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01 листопада 2004 року між Комунальним
підприємством «Дирекція замовника з
управління житловим господарством
Дарницького району м. Києва»
(виконавець за Договором) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «РАДА 2» (замовник за
Договором) укладено Договір № 7-356 т про
надання послуг оперативного
диспетчерського зв'язку (надалі -
Договір).

Пунктом 1.1. Договору визначено, що
предметом Договору є надання послуг
оперативного диспетчерського зв'язку
для житлового будинку за адресою: вул.
А. Ахматової,3.

Відповідно до пункту 2.2. Договору,
виконавець зобов'язується безперервно
цілодобово надавати послуги
диспетчерського зв'язку, а саме:
приймати, реєструвати та передавати за
призначенням для виконання заявки,
інформацію, прохання мешканців;
контролювати технічний стан
інженерного обладнання будинку,
підключеного до диспетчерського
пульту; згідно з графіком проводити
дистанційне управління освітленням
під'їздів і сходових клітин, при
необхідності вмикати та вимикати
електрозабезпечення ліфтів.

Замовник зобов'язується на першу
вимогу Виконавця, але не пізніше 20-го
числа поточного місяця, сплачувати
вартість послуг диспетчерського
зв'язку згідно укладеного договору
(пункт 2.3. Договору).

Цей Договір набуває чинності з 01.11.2004р.
до 01.11.2005р. та підлягає пролонгації,
якщо за місяць до закінчення строку дії
Договору жодна зі сторін не заявить про
намір його припинення. (п. 5.1. та п. 5.3.
Договору).

Відповідно до розрахунку вартості
послуг оперативного диспетчерського
зв'язку (ОДЗ) станом на 01.09.2008р.,
підписаного представниками сторін,
вартість обслуговування разом до
сплати становить 929,50 грн.

Розрахунком вартості послуг
оперативного диспетчерського зв'язку
(ОДЗ) з 01.04.2011р. року, підписаним
представниками сторін, визначено, що
вартість обслуговування разом до
сплати становить 1 193,89 грн.

Як зазначено позивачем, останнім було
надано відповідачу згідно умов
Договору послуги на загальну суму 61 313,92
грн., проте відповідачем проведено
оплату вартості послуг лише частково
на суму 35 440,80 грн., а залишок в розмірі 25
873,12 грн. останнім не оплачено, у зв'язку
з чим позивач був вимушений звернутись
до суду з даним позовом.

Проаналізувавши матеріали справи та
пояснення представника позивача, суд
дійшов висновку про наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків є, зокрема,
договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 202
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України), правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Внаслідок укладення між сторонами
Договору, між сторонами виникли
цивільні права і обов'язки.

Дослідивши докази в справі, суд
приходить до висновку, що укладений між
сторонами правочин за своєю правовою
природою є договором надання послуг.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
Господарського кодексу України як
спеціального акту законодавства, що
регулює правовідносини у
господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (частина 1 статті 627
Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу
України визначено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України, договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України один суб'єкт господарського
зобов'язання повинен вчинити певну дію
на користь іншого суб'єкта, а інший
суб'єкт має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193
Господарського кодексу України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Відповідно до частини
сьомої зазначеної статті не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язанням є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 903 ЦК України, якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст.612 Цивільного кодексу
України).

Окрім того, необхідно також зазначити,
що відповідно до ст. 111-12 Господарського
процесуального кодексу України
вказівки, що містяться у постанові
касаційної інстанції, є обов'язковими
для суду першої інстанції під час
нового розгляду справи.

Як зазначено в Постанові Вищого
господарського суду України від
24.03.2014р. при новому розгляді справи суду
необхідно врахувати те, що строк
позовної давності слід обчислювати
щодо кожного помісячного платежу. Крім
того, суми пені, інфляційних втрат та
річних також повинні нараховуватись на
кожний помісячний прострочений платіж
відповідно до положень чинного
законодавства. При цьому виконання
зобов'язання у межах строку позовної
давності за одним із помісячних
платежів не є дією, що зумовлює
переривання строку позовної давності
за іншими невиконаними помісячними
платежами.

Таким чином, під час нового розгляду
судом мають бути досліджені обставини
справи заново у зв'язку зі скасування
рішення Господарського суду міста
Києва від 09.10.2013р. в даній справі з
урахуванням позиції викладеної в
Постанові Вищого господарського суду
України від 24.03.2014р.

Як підтверджується матеріалами справи,
факт надання позивачем послуг
оперативного диспетчерського зв'язку
(ОДЗ) відповідачу за умовами Договором
підтверджується матеріалами справи на
суму 58 926,14 грн., а саме:

- Актами виконаних робіт
підтверджується надання послуг в:
березні (на суму 929,50 грн.), серпні (на
суму 929,50 грн.), вересні (на суму 929,50 грн.),
листопаді (на суму 929,50 грн.) 2009 року;
червні (на суму 929,50 грн.), липні (на суму
929,50 грн.), серпні (на суму 929,50 грн.),
вересні (на суму 929,50 грн.), листопада (на
суму 929,50 грн.) та грудні (на суму 929,50
грн.) 2010 року; січні (на суму 929,50 грн.),
березні (на суму 929,50 грн.), квітні (на
суму 929,50 грн.), травні (на суму 929,50 грн.),
червні (на суму 1 193,89 грн.), липні (на суму
1 193,89 грн.), серпні (на суму 1 193,89 грн.),
вересні (на суму 1 193,89 грн.), жовтні (на
суму 1 193,89 грн.), листопаді (на суму 1 193,89
грн.), грудні (на суму 1 193,89 грн.) 2011 року;
січні (на суму 1 193,89 грн.), березні (на
суму 1 193,89 грн.), квітні (на суму 1 193,89
грн.) 2012 року.;

- Актами про відмову в отриманні Актів
виконаних робіт підтверджується
надання послуг в: червні (на суму 1 193,89
грн.) 2013 року (Акт від 25.06.2013р.) та липні
(на суму 1 193,89 грн.) 2013 року (Акт від
24.07.2013р.);

- Витягами з Журналів реєстрації з
виконання заявок населення на ремонт
інженерного обладнання
підтверджується надання послуг в:
жовтні (на суму 929,50 грн.), листопаді (на
суму 929,50 грн.), грудні (на суму 929,50 грн.)
2008 року; січні (на суму 929,50 грн.), квітні
(на суму 929,50 грн.), травні (на суму 929,50
грн.), липні (на суму 929,50 грн.), грудні (на
суму 929,50 грн.) 2009 року; січні (на суму 929,50
грн.), квітні (на суму 929,50 грн.), травні
(на суму 929,50 грн.), жовтні (на суму 929,50
грн.) 2010 року; травні (на суму 1 193,89 грн.),
червні (на суму 1 193,89 грн.), липні (на суму
1 193,89 грн.), серпні (на суму 1 193,89 грн.),
вересні (на суму 1 193,89 грн.), жовтні (на
суму 1 193,89 грн.), листопаді (на суму 1 193,89
грн.), грудні (на суму 1 193,89 грн.) 2012 року,
лютому (на суму 1 193,89 грн.), березні (на
суму 1 193,89 грн.), квітні (на суму 1 193,89
грн.), травні (на суму 1 193,89 грн.) 2013 року;

- Проведенням відповідачем оплати
вартості наданих відповідачем послуг,
згідно наявних в матеріалах справи
виписках по рахунку позивача, з
зазначенням призначення платежу в
кожному випадку, підтверджується факт
надання послуг в: лютому (на суму 929,50
грн.), червні (на суму 929,50 грн.), жовтні
(на суму 929,50 грн.) 2009р.; лютому (на суму
929,50 грн.), березні (на суму 929,50 грн.) 2010р.;
лютому (на суму 929,50 грн.) 2011р.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. (ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України).

Дослідивши матеріали справи, судом
встановлено, що факт надання згідно
умов Договору відповідачу послуг за
лютий 2012р. та січень 2013р. позивачем не
доведено, оскільки в матеріалах справи
відсутні відповідні первинні докази
(Акти виконаних робіт, Витяги з
Журналів реєстрації з виконання заявок
населення на ремонт інженерного
обладнання, Акти про відмову в
отриманні Актів виконаних робіт, тощо)
на підтвердження цього, окрім того, в
матеріалах справи відсутні проплати
відповідача за вказані періоди та в
своїх поясненнях відповідач заперечує
проти позовних вимог в частині
основної суми заборгованості.

Таким чином, факт надання позивачем
послуг оперативного диспетчерського
зв'язку відповідачу за умовами
Договором підтверджується на суму 58
926,14 грн.

В рахунок оплати вартості наданих
позивачем послуг відповідачем було
перераховано позивачу кошти в сумі 35
440,80 грн., що підтверджується наявними в
матеріалах справи банківськими
виписками по рахунку останнього, а
саме:

- суму в розмірі 1 859,00 грн. позивачем
зараховано в рахунок погашення
вартості послуг за грудень 2008р. та
січень 2009р. Зазначена сума сплачена
позивачем до жовтня 2008р.;

- 26.03.2009р. відповідачем проведено оплату
вартості послуг з призначенням платежу
«за лютий 2009р.» на суму 929,50 грн.;

- 29.04.2009р. відповідачем проведено оплату
вартості послуг з призначенням платежу
«за березень 2009р.» на суму 929,50 грн.;

- 14.09.2009р. відповідачем проведено оплату
вартості послуг з призначенням платежу
«за червень 2009р.» на суму 929,50 грн.;

- 23.11.2009р. відповідачем проведено оплату
вартості послуг з призначенням платежу
«за серпень 2009р.» на суму 929,50 грн.;

- 22.12.2009р. відповідачем проведено оплату
вартості послуг з призначенням платежу
«за вересень 2009р.» на суму 929,50 грн.;

- 13.01.2010р. відповідачем проведено оплату
вартості послуг з призначенням платежу
«за жовтень 2009р.» на суму 929,50 грн.;

- 24.02.2010р. відповідачем проведено оплату
вартості послуг з призначенням платежу
«за листопад 2009р.» на суму 929,50 грн.;

- 12.11.2010р. відповідачем проведено оплату
вартості послуг з призначенням платежу
«за лютий 2010р.» на суму 929,50 грн.;

- 14.12.2010р. відповідачем проведено оплату
вартості послуг з призначенням платежу
«за березень 2010р.» на суму 929,50 грн.;

- 21.03.2011р. відповідачем проведено оплату
вартості послуг з призначенням платежу
«за квітень 2010р.» на суму 929,50 грн.;

- 21.03.2011р. та 22.03.2011р. відповідачем двічі
проведено оплату вартості послуг з
призначенням платежу «за травень 2010р.»
на загальну суму 1 859,00 грн. по 929,50 грн.
кожен платіж;

- 22.03.2011р. та 28.02.2012р. відповідачем двічі
проведено оплату вартості послуг з
призначенням платежу «за червень 2010р.»
на загальну суму 1 859,00 грн. по 929,50 грн.
кожен платіж;

- 29.03.2011р. відповідачем проведено оплату
вартості послуг з призначенням платежу
«за липень 2010р.» на суму 929,50 грн.;

- 06.04.2011р. відповідачем проведено оплату
вартості послуг з призначенням платежу
«за серпень 2010р.» на суму 929,50 грн.;

- 08.04.2011р. відповідачем проведено оплату
вартості послуг з призначенням платежу
«за вересень 2010р.» на суму 929,50 грн.;

- 07.10.2011р. відповідачем проведено оплату
вартості послуг з призначенням платежу
«за листопад 2010р.» на суму 929,50 грн.;

- 07.10.2011р. відповідачем проведено оплату
вартості послуг з призначенням платежу
«за грудень 2010р.» на суму 929,50 грн.;

- 05.07.2012р. відповідачем проведено оплату
вартості послуг з призначенням платежу
«за січень 2011р.» на суму 929,50 грн.;

- 14.03.2012р. відповідачем проведено оплату
вартості послуг з призначенням платежу
«за лютий 2011р.» на суму 929,50 грн.;

- 07.07.2012р. відповідачем проведено оплату
вартості послуг з призначенням платежу
«за березень 2011р.» на суму 929,50 грн.;

- 07.07.2012р. відповідачем проведено оплату
вартості послуг з призначенням платежу
«за квітень 2011р.» на суму 929,50 грн.;

- 14.03.2012р. відповідачем проведено оплату
вартості послуг з призначенням платежу
«за травень 2011р.» на суму 929,50 грн.;

- 14.03.2012р. відповідачем проведено оплату
вартості послуг з призначенням платежу
«за червень 2011р.» на суму 1 722,68 грн.;

- 07.07.2012р. відповідачем проведено оплату
вартості послуг з призначенням платежу
«за липень 2011р.» на суму 1 193,89 грн.;

- 07.07.2012р. відповідачем проведено оплату
вартості послуг з призначенням платежу
«за серпень 2011р.» на суму 1 193,89 грн.;

- 14.03.2012р. відповідачем проведено оплату
вартості послуг з призначенням платежу
«за вересень 2011р.» на суму 1 193,89 грн.;

- 14.03.2012р. відповідачем проведено оплату
вартості послуг з призначенням платежу
«за жовтень 2011р.» на суму 1 193,89 грн.;

- 07.07.2012р. відповідачем проведено оплату
вартості послуг з призначенням платежу
«за листопад 2011р.» на суму 1 193,89 грн.;

- 14.03.2012р. відповідачем проведено оплату
вартості послуг з призначенням платежу
«за грудень 2011р.» на суму 1 193,89 грн.;

- 14.03.2012р. відповідачем проведено оплату
вартості послуг з призначенням платежу
«за січень 2012р.» на суму 1 193,89 грн.;

- 12.06.2012р. відповідачем проведено оплату
вартості послуг з призначенням платежу
«за квітень 2011р.» на суму 1 193,89 грн.

Окрім того, матеріалами справи
встановлюється, що відповідачем двічі
проведено платежі по 929,50 грн. з
призначенням платежу «за травень 2010р.»,
а також двічі проведено платежі по 929,50
грн. з призначенням платежу «за червень
2010р.» (всього платежів на суму 3 718,00
грн.), враховуючи положення норм ст.ст.
32, 34, 43 ГПК України, судом зараховано
надлишок платежів в сумі 1 859,00 грн.
(проведені платежі в розмірі 3 718,00 грн. -
вартість послуг в розмірі 1 859,00 грн.
враховані за травень та червень 2010р.) в
рахунок погашення вартості послуг за
жовтень 2008р. та листопад 2008р.

Твердження представника відповідача
щодо того, що позивачем надавались
неякісні послуги, що в свою чергу є
порушенням умов Договору, і тому він не
сплачував за них грошові кошти, не
приймаються до уваги судом, оскільки
відповідачем не надано до матеріалів
справи належних та допустимих доказів
на підтвердження надання позивачем
неякісних послуг.

Таким чином, з урахуванням
вищевикладеного, станом на час
розгляду справи, відповідачем не
проведено оплату вартості наданих
позивачем послуг, згідно умов Договору,
на суму 23 485,35 грн. (вартість наданих
послуг в розмірі 58 926,14 грн. - проведені
відповідачем сплати в розмірі 35 440,80
грн.) за наступні періоди:

- за квітень, травень, липень, грудень
2009р.;

- за січень, жовтень 2010р.;

- за березень, травень, червень, липень,
серпень, вересень, жовтень, листопад,
грудень 2012р.;

- за лютий, березень, квітень, травень,
червень, липень 2013р.

В матеріалах справи міститься
клопотання відповідача про
застосування строків позовної
давності до вимог про стягнення з нього
основної суми заборгованості за період
з 01.10.2008р. по 01.08.2010р.

Згідно із ст. 256 та ст. 257 Цивільного
кодексу України позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Порядок визначення початку перебігу
позовної давності врегульовано ст. 261
Цивільного кодексу України, а
враховуючи, що судом встановлено строк
виконання відповідачем зобов'язання по
сплаті пайових внесків за Договором,
підлягають застосуванню приписи
частини 5 вказаної статті.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 Цивільного
кодексу України за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Згідно з п. 4.2. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду міста Києва «Про
деякі питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів» №10 від 29.05.2013р. у
зобов'язальних правовідносинах, в яких
визначено строк виконання
зобов'язання, перебіг позовної
давності починається з дня, наступного
за останнім днем, у який відповідне
зобов'язання мало бути виконане. Якщо
договором чи іншим правочином
визначено різні строки виконання
окремих зобов'язань, що з нього
виникають (наприклад, у зв'язку з
поетапним виконанням робіт або з
розстроченням оплати), позовна
давність обчислюється окремо стосовно
кожного з таких строків.

Судом встановлено, що відповідно до п.
2.3. Договору, оплата вартості послуг
диспетчерського зв'язку повинна бути
здійснена не пізніше 20-го числа
поточного місяця. Таким чином,
прострочення оплати вартості послуг,
згідно умов Договору, починається
кожного 21-го числа місяця в якому
надаються послуги.

Враховуючи трирічній термін наданий
статтею 257 ЦК України на звернення до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу, який
починає свій відлік з початку
виникнення обов'язку щодо виконання
зобов'язання, а також враховуючи
заявлений відповідачем період для
можливості застосування строку
позовної давності (з 01.10.2008р. по 01.08.2010р.),
то строк позовної давності про
стягнення з відповідача наявної
заборгованості, з урахуванням того, що
сума платежів в розмірі 1 859,00 грн.
зарахована в рахунок погашення
вартості послуг за жовтень 2008р. та
листопад 2008р., за Договором, спливає
таким чином:

- строк позовної давності про стягнення
з відповідача вартості послуг за
квітень 2009р. в розмірі 929,50 грн. спливає
21 квітня 2012р.;

- строк позовної давності про стягнення
з відповідача вартості послуг за
травень 2009р. в розмірі 929,50 грн. спливає
21 травня 2012р.;

- строк позовної давності про стягнення
з відповідача вартості послуг за
липень 2009р. в розмірі 929,50 грн. спливає 21
липня 2012р.;

- строк позовної давності про стягнення
з відповідача вартості послуг за
грудень 2009р. в розмірі 929,50 грн. спливає
21 грудня 2012р.;

- строк позовної давності про стягнення
з відповідача вартості послуг за
січень 2010р. в розмірі 929,50 грн. спливає 21
січня 2013р.

Позовна заява №45/442-ю від 14.08.2013р. подана
до Господарського суду міста Києва
14.08.2013р., про що свідчить відтиск штампу
канцелярії суду (реєстрації) на
титульній сторінці позовної заяви.

Пунктом 4.4.2. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №10 від
29.05.2013р. «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських судів»
зазначено, що з урахуванням положення
частини четвертої статті 51 ГПК днем
подання позову слід вважати дату
поштового штемпеля підприємства
зв'язку, через яке надсилається позовна
заява (а в разі подання її
безпосередньо до господарського суду -
дату реєстрації цієї заяви в
канцелярії суду).

Враховуючи, що датою звернення
позивача до суду є 14.08.2013р., а останнім
днем перебігу строку позовної давності
за вимогою про стягненню з відповідача
сум вартості послуг за квітень,
травень, липень, грудень 2009р. є 21 число
відповідних (зазначених) місяців 2012р., а
останнім днем перебігу строку позовної
давності за вимогою про стягненню з
відповідача суми вартості послуг за
січень 2010р. є 21 січня 2013р., то суд дійшов
висновку, що в порушення вимог ст. 257
Цивільного кодексу Україну позивачем
пропущено строк позовної давності на
стягнення з відповідача суми вартості
наданих за Договором послуг за квітень,
травень, липень, грудень 2009р. та січень
2010р. на загальну суму в розмірі 4 647,50
грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного
кодексу України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Крім того, пунктом 2.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №10
від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських судів»
зазначено, що частиною третьою статті
267 ЦК України передбачена можливість
застосування позовної давності, у тому
числі й спеціальної, шише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
рішення судом. Законом не встановлено
вимог щодо форми заяви сторони про
сплив позовної давності. Відтак її може
бути викладено у відзиві на позов або у
вигляді окремого клопотання,
письмового чи усного.

Як вже зазначено вище, відповідачем
було подано письмову заяву про
застосування строку позовної давності
до вимог про стягнення з нього основної
суми заборгованості за період з 01.10.2008р.
по 01.08.2010р.

Згідно із ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу
України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Пунктом 2.2. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №10 від
29.05.2013р. «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських судів» також
зазначено, що перш ніж застосовувати
позовну давність, господарський суд
повинен з'ясувати та зазначити в
судовому рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

Таким чином, оскільки строк позовної
давності щодо вимог про стягнення з
відповідача суми боргу в розмірі 4 647,50
грн., про застосування якої заявлено
відповідачем, сплив, а судом не
встановлено обставин, передбачених ст.
268 Цивільного кодексу України або
іншими законами, то за таких обставин,
позовна вимога в справі №910/15687/13 про
стягнення з відповідача вказаної суми
задоволенню не підлягає.

Позовні вимоги в справі №910/15687/13 щодо
стягнення з відповідача основної суми
заборгованості в розмірі 18 837,85 грн.
(вартість наданих позивачем послуг в
розмірі 23 485,35 грн. - сума боргу в розмірі
4 647,50 грн., до стягнення якої судом
застосовано строк позовної давності) є
такими, що заявлені позивачем в межах
строку позовної давності, передбаченої
ст. 257 ЦК України, а тому підлягають
задоволенню повністю.

Крім суми основної заборгованості,
позивач просить суд стягнути з
відповідача суму пені в розмірі 1 333,55
грн., нараховану на вартість послуг
наданих позивачем за весь період
зазначений в позові, але з розрахунку
лише з січня по липень 2013р.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Згідно ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу
України пенею визнається неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Статтею 230 Господарського кодексу
України визначено, що штрафними
санкціями визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
договором або законом, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. (ст. 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»).

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу
України передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки, відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Згідно розрахунку позивача сума пені
складає 1 333,55 грн. (розрахунок в
матеріалах справи). Контррозрахунку
суми пені відповідачем суду не надано.

В силу приписів п. 18 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2004 році»
№01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на вимоги
частини 1 статті 47 ГПК України щодо
прийняття судового рішення за
результатами обговорення усіх
обставин справи та частини 1 статті 43
ГПК України стосовно всебічного,
повного і об'єктивного розгляду в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності, суд повинен перевірити
обґрунтованість і правильність
здійсненого нарахування сум штрафних
санкцій, річних, збитків від інфляції, і
в разі, якщо їх обчислення помилкове -
зобов'язати позивача здійснити
перерахунок відповідно до закону чи
договору або зробити це самостійно.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право, зокрема, виходити за
межі позовних вимог, якщо це необхідно
для захисту прав і законних інтересів
позивачів або третіх осіб з
самостійними вимогами на предмет спору
і про це є клопотання заінтересованої
сторони.

Згідно з пунктом 2 статті 83 ГПК
господарський суд вправі виходити за
межі позовних вимог за одночасної
наявності двох умов: по-перше, якщо це
потрібно для захисту прав і законних
інтересів позивача або третьої особи з
самостійними вимогами на предмет спору
і, по-друге, за наявності відповідного
клопотання заінтересованої сторони. (п.
11 Інформаційного листа Вищого
господарського суду міста Києва від
20.10.2006р. №01-8/2351 «Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році та в I півріччі 2006 року»).

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок суми пені, судом
встановлено, що розрахунок пені є
необґрунтованим, оскільки здійснений
на всю суму заборгованості
відповідача, але за період з січня по
червень 2013р., що є недопустимим в
розумінні ст. 232 ГК України.

Враховуючи положення ст. 83 ГПК України,
згідно якої суд може виходити за межі
позовних вимог лише за клопотанням
сторони та беручи до уваги те, що
позивачем визначено період
нарахування пені з 01.01.2013р. по 30.06.2013р.,
за межі якого суд вийти не може,
необхідно зазначити, що за цей період
можливе нарахування пені лише на суми
вартості послуг оперативного
диспетчерського зв'язку наданих
позивачем з лютого 2013р. по червень 2013р.
(як вже зазначалось вище, доказів на
підтвердження надання позивачем
послуг за умовами Договору в січні 2013р.
до матеріалів справи не надано).

Таким чином, з огляду на викладене, за
порушення відповідачем строків оплати
вартості послуг за Договором, до
стягнення з останнього підлягає сума
пені, нарахована наступним чином:

- за послуги надані позивачем
відповідачу в лютому 2013р. сума пені
дорівнює 53,47 грн. = 1 193,89 (вартість
послуг) х 109 (кількість днів з 21.02.2013р. по
09.06.2013р.) х 15,0 % (облікова ставка НБУ)/ 365;

- за послуги надані позивачем
відповідачу в лютому 2013р. сума пені
дорівнює 9,61 грн. = 1 193,89 (вартість послуг)
х 21 (кількість днів з 10.06.2013р. по 30.06.2013р.)
х 14,0 % (облікова ставка НБУ)/ 365;

- за послуги надані позивачем
відповідачу в березні 2013р. сума пені
дорівнює 39,74 грн. = 1 193,89 (вартість
послуг) х 81 (кількість днів з 21.03.2013р. по
09.06.2013р.) х 15,0 % (облікова ставка НБУ)/ 365;

- за послуги надані позивачем
відповідачу в березні 2013р. сума пені
дорівнює 9,61 грн. = 1 193,89 (вартість послуг)
х 21 (кількість днів з 10.06.2013р. по 30.06.2013р.)
х 14,0 % (облікова ставка НБУ)/ 365;

- за послуги надані позивачем
відповідачу в квітні 2013р. сума пені
дорівнює 24,53 грн. = 1 193,89 (вартість
послуг) х 50 (кількість днів з 21.04.2013р. по
09.06.2013р.) х 15,0 % (облікова ставка НБУ)/ 365;

- за послуги надані позивачем
відповідачу в квітні 2013р. сума пені
дорівнює 9,61 грн. = 1 193,89 (вартість послуг)
х 21 (кількість днів з 10.06.2013р. по 30.06.2013р.)
х 14,0 % (облікова ставка НБУ)/ 365;

- за послуги надані позивачем
відповідачу в травні 2013р. сума пені
дорівнює 9,81 грн. = 1 193,89 (вартість послуг)
х 20 (кількість днів з 21.05.2013р. по 09.06.2013р.)
х 15,0 % (облікова ставка НБУ)/ 365;

- за послуги надані позивачем
відповідачу в травні 2013р. сума пені
дорівнює 9,61 грн. = 1 193,89 (вартість послуг)
х 21 (кількість днів з 10.06.2013р. по 30.06.2013р.)
х 14,0 % (облікова ставка НБУ)/ 365;

- за послуги надані позивачем
відповідачу в червні 2013р. сума пені
дорівнює 4,57 грн. = 1 193,89 (вартість послуг)
х 10 (кількість днів з 21.06.2013р. по 30.06.2013р.)
х 14,0 % (облікова ставка НБУ)/ 365.

Отже, згідно вищевикладених
розрахунків, за прострочення
відповідачем проведення оплати
вартості отриманих згідно Договору
послуг, сума пені, яка підлягає до
стягнення з відповідача становить 170,56
грн.

Таким чином, позовна вимога в справі
910/15687/13 про стягнення з відповідача
суми пені в розмірі 1 333,55 грн. підлягає
частковому задоволенню, а саме, в
розмірі 170,56 грн.

Позивачем також заявлено до стягнення
з відповідача суму інфляційних збитків
в розмірі 2 181,01 та 3% річних в розмірі 2
227,78 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Необхідно також зазначити, що
відповідно до п. 2 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України
«Про практику застосування Вищим
господарським судом України у розгляді
справ окремих норм матеріального
права» від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 сума боргу
з урахуванням індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція). При застосуванні
індексу інфляції слід мати на увазі, що
індекс розраховується не на кожну дату
місяця, а в середньому на місяць і
здійснюється шляхом множення суми
заборгованості на момент її виникнення
на сукупний індекс інфляції за період
прострочення платежу. При цьому сума
боргу, яка сплачується з 1 по 15 день
відповідного місяця, індексується з
врахуванням цього місяця, а якщо сума
боргу сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця.

Контррозрахунку суми інфляційних
збитків та 3% річних відповідачем суду
не надано.

Судом здійснено перерахунок сум
інфляційних збитків та 3% річних з
врахуванням позиції викладеної в
Постанові Вищого господарського суду
міста Києва №910/15687/13 від 24.03.2014р., якою
визначено, що суми інфляційних втрат та
річних повинні нараховуватись на
кожний помісячний прострочений платіж,
і встановлено, що позивачем заявлено до
стягнення суми інфляційних збитків та
3% річних менші ніж є кінцевими в
підрахунку.

Приймаючи до уваги те, що позивачем у
відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК
України не заявлялось клопотань про
можливість суду виходити за межі
позовних вимог, судом визнано позовні
вимоги позивача в справі №910/15687/13 про
стягнення з відповідача 2 181,01 грн. в
якості збитків від інфляції та 3% річних
у розмірі 2 227,78 грн. таким, що підлягають
задоволенню.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення
господарського суду має ґрунтуватись
на повному з'ясуванні такого: - чи мали
місце обставини, на які посилаються
особи, що беруть участь у процесі, та
якими доказами вони підтверджуються; -
чи не виявлено у процесі розгляду
справи інших фактичних обставин, що
мають суттєве значення для правильного
вирішення спору, і доказів на
підтвердження цих обставин; - яка
правова кваліфікація відносин сторін,
виходячи з фактів, установлених у
процесі розгляду справи, та яка правова
норма підлягає застосуванню для
вирішення спору. З огляду на вимоги
частини першої статті 4 ГПК
господарський суд у прийнятті судового
рішення керується (та відповідно
зазначає у ньому) не лише тими
законодавчими та/або
нормативно-правовими актами, що на них
посилалися сторони та інші учасники
процесу, а й тими, на які вони не
посилалися, але якими регулюються
спірні правовідносини у конкретній
справі (якщо це не змінює
матеріально-правових підстав позову).

Відповідачем не надано до матеріалів
справи доказів, що підтверджують та
обґрунтовують відсутність у нього
підстав для невиконання зобов'язань,
передбачених умовами Договору,
укладеного з позивачем.

Зважаючи на встановлені обставини
справи та вимоги правових норм,
викладених вище, а також на те, що
відповідач в установленому порядку
обставини, які повідомлені позивачем,
не спростував, господарський суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги в справі №910/15687/13 підлягають
частковому задоволенню, а саме до
стягнення з відповідача підлягають
сума основного боргу у розмірі 18 837,85
грн., сума пені в розмірі 170,56 грн., сума
інфляційних збитків в розмірі 2 181,01 грн.
та 3% річних в розмірі 2 227,78 грн.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати позивача,
пропорційно сумі задоволених позовних
вимог, в розмірі 1 274,35 грн. покладаються
на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рада 2» (, адреса: 02068, м. Київ, вул.
А.Ахматової, 3) на користь Комунального
підприємства «Дирекція замовника з
управління житловим господарством
Дарницького району міста Києва» (, адреса: 02091, м. Київ, вул.
Харківське шосе, 148-а) суму основної
заборгованостс в розмірі 18 837,85 грн.
(вісімнадцять тисяч вісімсот тридцять
сім гривень 85 копійок), суму пені в
розмірі 170,56 грн. (сто сімдесят гривень 56
копійок), суму інфляційних втрат в
розмірі 2 181,01 грн. (дві тисячі сто
вісімдесят одна гривня 01 копійка), суму
3% річних в розмірі 2 227,78 грн. (дві тисячі
двісті двадцять сім гривень 78 копійок)
та суму судового збору у розмірі 1 274,35
грн. (одна тисяча двісті сімдесят
чотири гривні 35 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу
видати наказ.

4. В іншій частині в позові відмовити.

5. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 26.09.2014р.

Суддя
С.М.
Морозов