КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2014 р. Справа№ 910/7114/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Чорної Л.В.

при секретарі
Майданевич Г.А.

за участю

представників сторін : від
позивача - Ставицький Б.О.

від
відповідача - Пінак Є.Р.

від третьої
особи - не з'явився.

розглянувши Товариства з
обмеженою відповідальністю

апеляційну скаргу
"Українська Агрохімічна Компанія"

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 26.06.2014 року

у справі № 910/7114/14
(суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю

"Українська
Агрохімічна Компанія"

до Товариства
з обмеженою відповідальністю

"Вассма
Рітейл"

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача - Приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу - ОСОБА_4

про визнання акта прийому-передачі
векселів таким, що не є підставою
стягнення, акта про протест щодо
неоплати векселя таким, що не підлягає
виконанню, виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню, простого
векселю таким, що не підлягає оплаті

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва
від 26.06.2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням,
позивач подав до Київського
апеляційного господарського суду
скаргу, в якій просить скасувати
рішення господарського суду м. Києва
від 26.06.2014 року та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.08.2014 року
апеляційну скаргу прийнято до
провадження. Розгляд справи призначено
до розгляду.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду змінено склад
колегії суду.

В судове засідання 23.09.2014 року
представник третьої особи не з'явився,
проте належним чином повідомлений про
дату, місце та час судового засідання.

Колегія суддів вважає за можливе
здійснювати розгляд справи без участі
представника третьої особи, враховуючи
що останній належним чином
повідомлений про дату, час і місце
судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються доводи
та заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
наступне.

Як вбачається з матеріалів даної
справи, 06.03.2012 р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю "ВАССМА
РІТЕЙЛ" та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Українська
Агрохімічна Компанія" було укладено
договір купівлі-продажу №0603-12, за
умовами якого, відповідач зобов'язався
передати, а позивач зобов'язався
прийняти та оплатити вартість товару
відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 4.1. договору сторони
визначили та погодили, що оплата товару
згідно даного договору проводиться: -
100% від вартості товару оплачується
позивачем простим векселем.

Згідно п. 5.1. договору право власності
на товар переходить до позивача в
момент одержання ним товару, про що
свідчить факт підписання накладної на
передачу товару.

Матеріалами справи підтверджується, що
відповідачем було передано позивачеві
товар вартістю 1002800,00 грн. на підставі
видаткової накладної №Рит-Ф55 від 07.03.2012
р., яка підписана сторонами та
скріплена печатками підприємств.

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Українська
Агрохімічна Компанія" було емітовано
простий вексель Серії АА №2459141 на суму
1002800,00 грн., виданий 07.03.2012 р. з датою
погашення 02.04.2012 р., та підписаний
директором емітента - Погонишевим О.Г.,
а векселедержателем є Товариство з
обмеженою відповідальністю "ВАССМА
РІТЕЙЛ".

Факт прийому-передачі векселя Серії АА
№2459141 підтверджується і актом
приймання-передачі векселя від 07.03.2012 р.

Як вбачається з матеріалів справи,
03.03.2012 р. відповідач звернувся до
Приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу - ОСОБА_4
з вимогою вчинити акт про протест
простого векселя Серії АА №2459141 на суму
1002800,00 грн., виданого 07.03.2012 р. з датою
погашення 02.04.2012 р., що підтверджується
копією листа та відтиском печатки
приватного нотаріуса.

03.04.2014 р. Приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу - ОСОБА_4 було направлено на
юридичну адресу позивача вимогу про
оплату простого векселя Серії АА №2459141
на суму 1002800,00 грн. в строк до 12:00 04.04.2014 р.
та попереджено позивача, що у випадку
неотримання доказів оплати вказаного
векселя буде складено акт про протест
(підтверджується копією фіскального
чеку №8164 від 03.04.2014 р. та повідомленням
про вручення поштового - в матеріалах
справи).

04.04.2012 р. відповідач направив
Приватному нотаріусу Київського
міського нотаріального округу - ОСОБА_4
повідомлення, що підприємство не
отримувало платежу за вищевказаним
векселем, отримання якого
підтверджується відтиском печатки
приватного нотаріуса.

04.04.2012 р. Приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу - ОСОБА_4 було складено акт про
протест про неоплату векселя та
зареєстровано в реєстрі за №261.

10.04.2014 р. Приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу - ОСОБА_4 на підставі акту про
протест векселя про неоплату, було
вчинено виконавчий напис про стягнення
з позивача 1002800,00 грн., який було
зареєстровано в реєстрі за №290.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначав, що в порушення вимог
законодавства про векселі, простий
вексель Серії АА №2459141 на суму 1002800,00
грн. не має такого обов'язкового
реквізиту, як місце платежу, а тому у
приватного нотаріуса не було підстав
для вчинення акта про протест про
неоплату векселя та підстав для
вчинення виконавчого напису. Крім того,
акт прийому-передачі містить різні
дані стосовно вексельної суми боргу.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України
"Про цінні папери та фондовий ринок",
вексель - це цінний папір, який
посвідчує безумовне грошове
зобов'язання векселедавця або його
наказ третій особі сплатити після
настання строку платежу визначену суму
власнику векселя (векселедержателю).

Вказана норма кореспондується з
приписами Закону України "Про обіг
векселів в Україні", що визначає
вексель (як простий, так і переказний)
як засіб розрахунків, про що свідчать
передбачені статтею 4 цього Закону
чіткі вимоги до використання векселів
у господарській діяльності, а саме:
застосування векселів у розрахунках
обов'язково має бути зазначено в
договорі; вексель (простий або
переказний) видають для оформлення
грошового боргу за фактично поставлені
товари, виконані роботи, надані
послуги; номінал векселя на етапі його
емісії не може бути вище ніж сума
зобов'язання, за яким видають вексель.
Особи, винні в порушенні вимог цієї
статті, несуть відповідальність згідно
з законом.

Статтею 5 Закону України "Про обіг
векселів в Україні" визначено, що
векселі (переказні та прості)
складаються у документарній формі на
бланках з відповідним ступенем захисту
від підроблення, форма і порядок
виготовлення яких затверджуються
Державною комісією з цінних паперів та
фондового ринку за погодженням з
Національним банком України з
урахуванням норм Уніфікованого закону,
і не можуть бути переведені у
бездокументарну форму (знерухомлені).

Відповідно до статті 75 Уніфікованого
закону про переказні векселі та прості
векселі (далі - Уніфікований закон),
простий вексель повинен містити такі
реквізити:

1) найменування "вексель", яке включене
безпосередньо в текст і висловлене
тією мовою, якою цей документ
складений;

2) просте і нічим не обумовлене обіцяння
сплатити визначену суму;

3) зазначення строку платежу;

4) зазначення місця, в якому має бути
здійснений платіж;

5) найменування того, кому або за
наказом кого платіж повинен бути
здійснений;

6) зазначення дати і місця складання
векселя;

7) підпис того, хто видає документ
(векселедавця).

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 5 Закону України
"Про обіг векселів в Україні" (в
редакції, яка діяла на час видачі
спірного векселя) від імені юридичних
осіб вексель підписується -
власноручно керівником та головним
бухгалтером (якщо така посада
передбачена штатним розписом
юридичної особи) чи уповноваженими
ними особами. Підписи скріплюються
печаткою.

Статтею 76 Уніфікованого закону
встановлено, що документ, у якому
відсутній будь-який із вказаних
реквізитів, не має сили простого
векселя, за винятком випадків,
встановлених цією нормою.

Отже, Уніфікований закон про переказні
та прості векселі, пов'язує визнання
векселів такими, що не мають вексельної
сили, з підставами, пов'язаними з
дефектом форми.

Так, дефект форми у спірному простому
векселі Серії АА №2459141 позивач вбачає у
незазначенні місця платежу, що
спростовується наступним.

Положеннями статей 2 та 76 "Конвенції,
якою запроваджено Уніфікований закон
про переказний та простий векселі"
документ, у якому відсутній будь-який з
реквізитів, наведених у попередній
статті, не має сили переказного
векселя, за винятком випадків,
зазначених нижче:

- переказний вексель, строк платежу в
якому не вказаний, вважається таким, що
підлягає оплаті за пред'явленням;

- при відсутності особливої вказівки,
місце, позначене поруч з найменуванням
трасата, вважається місцем платежу і,
разом з тим, місцем проживання трасата;

- переказний вексель, у якому не
зазначене місце його складання,
вважається складеним у місці,
позначеному поруч з найменуванням
трасанта.

Тобто вексель має пред'являтись до
платежу у визначеному в ньому місці, а
якщо останнє не було визначено, - за
місцем знаходження платника
(акцептанта) переказного векселя або за
місцем складання простого векселя.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що у спірному
векселі було визначено місце, в якому
повинен бути здійснений платіж, а тому
спірний вексель не має дефекту форми.

У даному випадку вексель був
пред'явлений до платежу в місці
платежу, про що свідчать наявні в
матеріалах справи:

- вимогу про оплату простого векселя
Серії АА №2459141, направлена на юридичну
адресу позивача: 01103, м. Київ, вул.
Кіквідзе, 13.

При цьому, зазначення в акті про
протест про неоплату векселя дати
направленої вимоги про оплату 03.04.2011 р.
є технічною помилкою, що
підтверджується матеріалами справи.

Тому вимога позивача про визнання
простого векселя АА № 2459141 на суму 1002800
грн. від 07.03.2012 р. таким, що не підлягає
оплаті (не має вексельної сили) є
необґрунтованою.

Абзацом 3 статті 44 Уніфікованого закону
визначено, що протест у неплатежі за
переказним векселем, який підлягає
оплаті на визначену дату або у
визначений строк від дати складання чи
від пред'явлення, повинен бути
здійснений в один із двох робочих днів,
які настають за днем, у який вексель
підлягає оплаті.

Пунктом 296 Наказу Міністерства юстиції
України "Про затвердження Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України" від 03.03.2004 р.
(чинного на момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що векселі
для вчинення протесту про неоплату
приймаються нотаріусами після
закінчення дати платежу за векселем,
але не пізніше 12-ої години наступного
після цього строку дня. Вексель може
бути прийнятий для вчинення протесту
про неакцепт протягом строків,
встановлених для пред'явлення до
акцепту чинним законодавством, а якщо
вексель був пред'явлений до акцепту в
останній день строку, то не пізніше 12-ої
години наступного після цього строку
дня.

Відповідно до ч.1 ст.251 Цивільного
кодексу України строком є певний
період у часі, зі спливом якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення.

Статтею 253 Цивільного кодексу України
передбачено, що перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Відтак, спірний протест простого
векселя Серії АА №2459141, вчинений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
про стягнення з позивача на користь
відповідача суми боргу в розмірі 1002800,00
грн. є такими, що здійснені у
відповідності з положеннями
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України
та норм чинного в Україні
законодавства.

Порядок вчинення виконавчих написів
регулюється Законом України "Про
нотаріат" та Інструкцією про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженою наказом
Міністерства юстиції України від 03.03.2004
p. (надалі Інструкція).

Статтею 87 Закону України "Про нотаріат"
та п. 282 Інструкції визначено, що для
стягнення грошових сум або
витребування від боржника майна,
нотаріуси вчиняють виконавчі написи на
документах, що встановлюють
заборгованість. Перелік документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Пунктом 286 Інструкції встановлено, що
при вчиненні виконавчого напису
нотаріус повинен перевірити, чи подано
на обґрунтування стягнення документи,
зазначені у Переліку документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів
нотаріусів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р.
№1172 (надалі - Перелік).

Згідно з пунктом 11 Переліку
заборгованість стягується за
векселями, опротестованими
нотаріусами в установленому законом
порядку; для одержання виконавчого
напису нотаріуса подаються оригінал
опротестованого векселя і акт про
протест векселя.

З огляду на те, що Інструкція не містить
заборони для вчинення виконавчого
напису на опротестованому векселі не
пред'явленому до оплати векселедавцю, а
виконавчий напис вчинено на підставі
протесту векселя про неоплату,
дійсність якого встановлена судом
вище, суд відхиляє твердження позивача
про порушення ст.ст. 44, 45 Уніфікованого
закону при пред'явлені Векселя до
оплати та вчинення виконавчого напису
на ньому.

Таким чином, суд першої інстанції вірно
визнав необґрунтованими вимоги
позивача про визнання акту про протест
про не оплату простого векселя серії АА
№2459141 зі строком платежу 2 квітня 2012
року на суму 1002800 грн., вчиненого 4
квітня 2012 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 за реєстровим № 261 таким,
що не підлягає виконанню та визнання
виконавчого напису за реєстровим № 290
від 10 квітня 2012 року, вчиненого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
про стягнення з ТОВ "Українська
агрохімічна компанія" на користь ТОВ
"Вассма Рітейл" коштів у сумі 1002800 грн.
таким, що не підлягає виконанню.

Щодо заявленої позовної вимоги про
визнання акту прийому-передачі
векселів від 7 березня 2012 року до
договору купівлі - продажу №0603-12 від 6
березня 2012 року таким, що не є підставою
стягнення, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: - визнання права;
- визнання правочину недійсним; -
припинення дії, яка порушує право; -
відновлення становища, яке існувало до
порушення; - примусове виконання
обов'язку в натурі; - зміна
правовідношення; - припинення
правовідношення; - відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; - відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; - визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

При цьому, такого способу захисту як
визнання акту прийому-передачі
векселів таким, що не є підставою
стягнення законодавством не
передбачено, а тому суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
вказаний спосіб не є належним способом
захисту.

Згідно із частиною 1 статті 36
Господарського процесуального кодексу
України письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи, обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, колегія суддів цілком
підтримує висновок суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позову з підстав необґрунтованості.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду м. Києва
від 26.06.2014 року у справі №910/7114/14
залишити без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення.

2. Справу 910/7114/14 повернути до
господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови направити сторонам
та третій особі.

Головуючий суддя
О.М. Баранець

Судді
Н.Ф. Калатай

Л.В. Чорна

Повний текст постанови складено 24.09.2014
року.