ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2014 р.
Справа № 911/3064/14

Господарський суд Київської області в
складі судді Скутельника П.Ф., при
секретарі Жилі Б.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
матеріали справи № 911/3064/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "СПОТ",
ідентифікаційний код: 31119830,
місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульв.
Лесі Українки, буд. 28,

до товариства з обмеженою
відповідальністю "ЛЕНОРМА",
ідентифікаційний код: 34248269,
місцезнаходження: 08325, Київська обл.,
Бориспільський р-н, с. Щасливе, вул.
Бориспільська, буд. 16,

про стягнення заборгованості та
штрафних санкцій,

за участю представників сторін:

від позивача: Лифар Д.В., який діє на
підставі довіреності від 01.07.2014 року
№01/07;

від відповідача: директор товариства з
обмеженою відповідальністю "ЛЕНОРМА"
Кучер М.М., -

Обставини справи:

товариство з обмеженою
відповідальністю "СПОТ" (далі за
текстом: Позивач) звернулось до
господарського суду Київської області
з позовною заявою до товариства з
обмеженою відповідальністю "ЛЕНОРМА"
(далі за текстом: Відповідач) про
стягнення заборгованості за договором
оренди нежитлового приміщення від
01.10.2012 року №121001/1 у вигляді основного
боргу у сумі 29 376,00 грн. (двадцять дев'ять
тисяч триста сімдесят шість гривень 00
коп.), пені у сумі 2 397,59 грн. (дві тисячі
триста дев'яносто сім гривень 59 коп.),
трьох процентів річних у сумі 985,67 грн.
(дев'ятсот вісімдесят п'ять гривень 67
коп.) та інфляційних втрат у сумі 3 227,39
грн. (три тисячі двісті двадцять сім
гривень 39 коп.).

Позовні вимоги Позивач обґрунтовує
тим, що Відповідач не виконав належним
чином зобов'язання за договором оренди
нежитлового приміщення від 01.10.2012 року
№121001/1 з своєчасної сплати орендної
плати, у зв'язку з чим за Відповідачем
утворилась заборгованість у вигляді
основного боргу у сумі 29 376,00 грн.
(двадцять дев'ять тисяч триста сімдесят
шість гривень 00 коп.), пені у сумі 2 397,59
грн. (дві тисячі триста дев'яносто сім
гривень 59 коп.), трьох процентів річних
у сумі 985,67 грн. (дев'ятсот вісімдесят
п'ять гривень 67 коп.) та інфляційних
втрат у сумі 3 227,39 грн. (три тисячі
двісті двадцять сім гривень 39 коп.).

Ухвалою господарського суду Київської
області від 25.07.2014 року порушено
провадження у справі №911/3064/14, розгляд
якої призначено на 08.09.2014 року.

08.09.2014 року в судове засідання з'явився
представник Позивача, який виконав
вимоги ухвали суду від 25.07.2014 року,
подав витребувані судом докази, надав
пояснення по справі, позов підтримав та
просив задовольнити. В судове
засідання з'явився представник
Відповідача, який вимоги ухвали суду
від 25.07.2014 року виконав частково, надав
пояснення по справі, подав відзив на
позовну заяву від 03.09.2013 року б/н (вх.
№18670/14 від 08.09.2014 року), у якому
Відповідач вказує, що визнає позовні
вимоги у сумі 34 631,64 грн., що складається
з основного боргу у сумі 29 376,00 грн., пені
у сумі 1 042,58 грн., трьох процентів річних
у сумі 985,67 грн. та інфляційних втрат у
сумі 3 227,39 грн. та просить відмовити у
задоволенні позовних вимог про
стягнення пені у сумі 1 355,01 грн. в
зв'язку з їх необґрунтованістю. У
зв'язку з цим, спір розглядався за
наявними у справі матеріалами, після
дослідження яких суд видалився до
нарадчої кімнати для прийняття рішення
у справі, оголошення якого призначено
на 08.09.2014 року.

Згідно ч. 2 ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення приймається господарським
судом за результатами оцінки доказів,
поданих сторонами та іншими учасниками
господарського процесу, а також
доказів, які були витребувані
господарським судом, у нарадчій
кімнаті.

Детально розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
Позивача та Відповідача, з'ясувавши
фактичні обставини, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, дослідивши подані докази, суд -

Встановив:

відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу
України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України встановлено, що до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 Цивільного
кодексу України, правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правововідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утримуватися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

01.10.2012 року між товариством з обмеженою
відповідальністю "СПОТ" (орендодавець)
та товариством з обмеженою
відповідальністю "ЛЕНОРМА" (орендар)
укладено договір від 01.10.2012 року №121001/1
(далі за текстом: Договір), згідно п. 1.1.
якого, орендодавець передає, а орендар
приймає в оренду, тобто тимчасове і
платне користування, частину
нежитлового приміщення за адресою:
Київська обл., Бориспільський р-н, село
Щасливе, вул. Бориспільська, 16.
Приміщення передається з метою
розміщення в ньому офісу для
розміщення виконавчого органу
орендаря. Загальна площа 28,8 квадратних
метрів знаходиться згідно плану
розміщення приміщення, який є додатком
№1 до цього договору та його
невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 2.1. Договору, вступ
орендаря у тимчасове користування
приміщенням настає з моменту
підписання акту приймання-передачі
приміщення, який є додатком та
невід'ємною частиною цього договору.

Пунктами 3.1., 3.2. Договору визначено, що
орендар сплачує орендодавцеві орендну
плату за один повний календарний
місяць в розмірі 60,00 грн. (шістдесят грн.
00 коп.) в тому числі ПДВ-20%-10,00 грн. за 1
(один) кв. метр площі. Орендар сплачує
орендодавцеві суму орендної плати
щомісяця авансом до 15 числа поточного
місяця за наступний місяць.

Договором у п. 4.2.2. визначено, що орендар
зобов'язаний вносити платежі за
договором своєчасно і повному обсязі.

Згідно п. 8.1. Договору, цей договір
вступає у силу з моменту його
підписання повноважними
представниками сторін та діє до 31.08.2015
року (включно), але в будь-якому випадку
до повного виконання сторонами своїх
зобов'язань за цим договором.

Відповідно до п. 11.1 Договору, з
урахуванням змін, внесених договором
про внесення змін від 30.10.2013 року №1 до
Договору, усі спори та розбіжності
відносно укладання, тлумачення,
виконання та припинення цього договору
розв'язуються шляхом переговорів між
сторонами.

Стаття 525 Цивільного кодексу України
передбачає, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Частинами 1, 6 ст. 283 Господарського
кодексу України визначено, що за
договором оренди одна сторона
(орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності. До відносин
оренди застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу
України, за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

Цивільним кодексом України у ч.ч. 1, 5 ст.
762 визначено, що за користування майном
з наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.
Плата за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Позивачем та Відповідачем, на
виконання положень п.п. 1.1., 2.1. Договору,
підписано акт приймання-передачі від
01.10.2012 року, згідно якого Позивач здав, а
Відповідач прийняв частину
нежитлового приміщення за адресою:
Київська область, Бориспільський
район, село Щасливе, вул. Бориспільська,
16 загальною площею 28,8 квадратних
метрів з метою розміщення в ньому офісу
для розміщення виконавчого органу
орендаря.

Судом встановлено, що Позивачем та
Відповідачем підписано акти надання
послуг від 31.10.2012 року №192, від 30.11.2012
року №217, від 31.12.2012 року №255, від 31.01.2013
року №18, від 28.02.2013 року №38, від 31.03.2013
року №61, від 30.04.2013 року №81, від 31.05.2013
року №114, від 30.06.2013 року №130, від 31.07.2013
року №158, від 31.08.2013 року №184, від 30.09.2013
року №205, від 31.10.2013 року №218, від 30.11.2013
року №243, від 31.12.2013 року №259, від 31.01.2014
року №11, від 28.02.2014 року №36, згідно яких
загальна вартість оренди складає 29 376,00
грн.

27.02.2014 року між Позивачем та
Відповідачем укладено договір від
27.02.2014 року про розірвання Договору,
згідно п.п. 1, 2 якого, у зв'язку з
господарською необхідністю сторони
погодилися розірвати достроково
договір та визначити останній день
строку оренди нежитлового приміщення
28.02.2014 року. Орендар зобов'язується
повернути, а орендодавець
зобов'язується прийняти нежитлове
приміщення 28.02.2014 року відповідно до
умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного
кодексу України, зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частиною 3 ст. 291 Господарського кодексу
України визначено, що договір оренди
може бути розірваний за згодою сторін.
На вимогу однієї із сторін договір
оренди може бути достроково розірваний
з підстав, передбачених Цивільним
кодексом України для розірвання
договору найму, в порядку,
встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу
України, у разі припинення договору
найму наймач зобов'язаний негайно
повернути наймодавцеві річ у стані, в
якому вона була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі.

28.02.2014 року Позивачем та Відповідачем
підписано акт приймання-передачі
приміщення (повернення), згідно якого
Відповідач повернув, а Позивач прийняв
частину нежитлового приміщення за
адресою: Київська область,
Бориспільський район, село Щасливе,
вул. Бориспільська, 16 загальною площею
28,8 квадратних метрів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що Позивач належним чином
виконав зобов'язання за Договором за
період з жовтня 2012 року по лютий 2014
року.

Як вказує Позивач, Відповідач, всупереч
вимог п.п. 3.1, 3.2, 4.2.2 Договору, не виконав
належним чином зобов'язань за
Договором щодо своєчасної сплати
орендної плати за період з жовтня 2012
року по лютий 2014 року, у зв'язку з чим, за
Відповідачем наявна заборгованість у
сумі 29 376,00 грн.

Згідно ч. 2 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 599 Цивільного кодексу України
визначено, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Частиною 2 ст. 614 Цивільного кодексу
України визначено, що відсутність
своєї винидоводить особа, яка порушила
зобов'язання.

Як встановлено судом, ухвалою від 25.07.2014
року суд зобов'язував Відповідача
подати належні докази виконання
Відповідачем зобов'язань за договором
оренди нежитлового приміщення від
01.10.2012 року №121001/1.

Проте, станом на момент розгляду справи
Відповідач не виконав вимоги ухвали
суду від 25.07.2014 року та не надав суду
належних доказів виконання
Відповідачем зобов'язань за договором
оренди нежитлового приміщення від
01.10.2012 року №121001/1.

В ході розгляду справи судом
досліджено матеріали справи, з метою
перевірки обґрунтованості визначення
Позивачем суми основного боргу у
розмірі 29 376,00 грн., за наслідками чого
суд погоджується з наведеними у позові
доводами Позивача щодо підстав
виникнення та розміру вказаної суми
основного боргу Відповідача.
Перевіркою достовірності та
правильності зазначеного розрахунку
суд приходить до висновку, що останній
являється обґрунтованим та вірним і
відповідає умовам Договору.

Поряд з цим, Позивач просить суд
стягнути з Відповідача пеню за
несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання за Договором у сумі 2 397,59
грн. (дві тисячі триста дев'яносто сім
гривень 59 коп.) за загальний період з
16.10.2012 року по 30.06.2014 року.

Господарський кодекс України у ст. 216
передбачає, що учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

У відповідності з ч. 1 ст. 218
Господарського кодексу України,
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 230
Господарського кодексу України,
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу
України, штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Частиною 3 ст. 549 Цивільного кодексу
України визначено, що пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Цивільний кодекс України у ст. 612
передбачає, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.
Боржник, який прострочив виконання
зобов'язання, відповідає перед
кредитором за завдані простроченням
збитки і за неможливість виконання, що
випадково настала після прострочення.
Якщо внаслідок прострочення боржника
виконання зобов'язання втратило
інтерес для кредитора, він може
відмовитися від прийняття виконання і
вимагати відшкодування збитків.
Прострочення боржника не настає, якщо
зобов'язання не може бути виконане
внаслідок прострочення кредитора.

Суд приходить до висновку, що дії
Відповідача є порушенням договірних
зобов'язань, тому Відповідач
вважається таким, що прострочив
виконання зобов'язання, внаслідок чого
є підстави для застосування
встановленої законом та Договором
відповідальності.

Закон України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» від 10 січня 2002 року за N
2921-III у ст.ст. 1, 3 встановлює, що платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

На підставі ст. 611 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 230, 231 Господарського
кодексу України, ст.ст. 1, 3 Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань», Позивачем нараховано
пеню за несвоєчасне виконання
грошового зобов'язання з оплати
отриманого товару у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України за загальний період з з 16.10.2012
року по 30.06.2014 року у сумі 2 397,59 грн.

Як вбачається з розрахунку пені,
наданого Позивачем, останнім
нараховано пеню понад шестимісячний
строк, встановлений ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України.

Судом встановлено, що сторонами не
визначено іншого строку нарахування
штрафних санкцій, ніж визначений ч. 6 ст.
232 Господарського кодексу України
шестимісячний строк.

З метою дослідження правильності
визначення Позивачем суми пені, судом
здійснено розрахунок суми пені в межах
строку, встановленого ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України, та в
межах заявлених Позивачем періодів
нарахування пені, за наслідками чого
судом встановлено, що з Відповідача
підлягає стягненню пеня у сумі 1 042,58
грн. (одна тисяча сорок дві гривні 58
коп.). Належних доказів виконання
Відповідачем зобов'язань за Договором
в частині своєчасної сплати орендної
плати, які б спростовували вірність
розрахунку пені, Відповідачем суду не
надано. Доказів сплати Відповідачем
вказаної суми пені перед Позивачем не
надано.

Також Позивач, за прострочення
виконання Відповідачем грошового
зобов'язання за Договором, просить суд
стягнути з Відповідача за період з
16.10.2012 року по 30.06.2014 року три проценти
річних у сумі 985,67 грн. та інфляційні
втрати у сумі 3 227,39 грн. Розрахунок суми
інфляційних втрат та трьох процентів
річних знаходиться в матеріалах
справи.

У відповідності зі ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно абз.абз. 2, 3 п. 2 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України «Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права» від 17.07.2012 року №
01-06/928/2012, сума боргу з урахуванням
індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція). При застосуванні
індексу інфляції слід мати на увазі, що
індекс розраховується не на кожну дату
місяця, а в середньому на місяць і
здійснюється шляхом множення суми
заборгованості на момент її виникнення
на сукупний індекс інфляції за період
прострочення платежу. При цьому сума
боргу, яка сплачується з 1 по 15 день
відповідного місяця, індексується з
врахуванням цього місяця, а якщо сума
боргу сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця.

Перевіркою правильності визначення
Позивачем вищевказаних сум трьох
процентів річних та інфляційних втрат,
судом встановлено, що останні
визначені Позивачем вірно і
обґрунтовано; при розрахунку суми
інфляційних втрат Позивачем враховано
періоди, в яких індекс інфляції був
менше одиниці.

На час розгляду справи, Відповідачем не
надано суду доказів сплати Позивачу
суми трьох процентів річних та
інфляційних втрат.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що Позивач довів суду та Відповідач не
спростував належними і допустимими
доказами те, що у Відповідача перед
Позивачем наявна заборгованість за
договором оренди нежитлового
приміщення від 01.10.2012 року №121001/1 у
вигляді основного боргу у сумі 29 376,00
грн. (двадцять дев'ять тисяч триста
сімдесят шість гривень 00 коп.), пені у
сумі 1 042,58 грн. (одна тисяча сорок дві
гривні 58 коп.), трьох процентів річних у
сумі 985,67 грн. (дев'ятсот вісімдесят
п'ять гривень 67 коп.) та інфляційних
втрат у сумі 3 227,39 грн. (три тисячі
двісті двадцять сім гривень 39 коп.).

Разом з тим, як вказує Відповідач у
відзиві на позовну заяву, Відповідач
визнає позовні вимоги у сумі 34 631,64 грн.,
що складається з основного боргу у сумі
29 376,00 грн., пені у сумі 1 042,58 грн., трьох
процентів річних у сумі 985,67 грн. та
інфляційних втрат у сумі 3 227,39 грн.

Частиною 5 ст. 22 Господарського кодексу
України визначено, що відповідач має
право визнати позов повністю або
частково, а також має право до початку
розгляду господарським судом справи по
суті подати зустрічний позов.

Згідно ч. 5 ст. 78 Господарського кодексу
України, у разі визнання відповідачем
позову господарський суд приймає
рішення про задоволення позову за
умови, що дії відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб.

Дії Відповідача щодо визнання позову в
частині стягнення основного боргу у
сумі 29 376,00 грн., пені у сумі 1 042,58 грн.,
трьох процентів річних у сумі 985,67 грн.
та інфляційних втрат у сумі 3 227,39 грн. не
суперечать законодавству та не
порушують прав і охоронюваних законом
інтересів інших осіб.

За таких обставин, враховуючи
встановлений судом розмір
заборгованості Відповідача перед
Позивачем за Договором, а також
визнання Відповідачем позову в частині
стягнення основного боргу у сумі 29 376,00
грн., пені у сумі 1 042,58 грн., трьох
процентів річних у сумі 985,67 грн. та
інфляційних втрат у сумі 3 227,39 грн., суд
приходить до висновку, що вимоги
Позивача про стягнення з Відповідача
заборгованості за договором оренди
нежитлового приміщення від 01.10.2012 року
№121001/1 у вигляді основного боргу у сумі
29 376,00 грн. (двадцять дев'ять тисяч
триста сімдесят шість гривень 00 коп.),
пені у сумі 2 397,59 грн. (дві тисячі триста
дев'яносто сім гривень 59 коп.), трьох
процентів річних у сумі 985,67 грн.
(дев'ятсот вісімдесят п'ять гривень 67
коп.) та інфляційних втрат у сумі 3 227,39
грн. (три тисячі двісті двадцять сім
гривень 39 коп.) підлягають частковому
задоволенню в частині стягнення
заборгованості у вигляді основного
боргу у сумі 29 376,00 грн. (двадцять дев'ять
тисяч триста сімдесят шість гривень 00
коп.), пені у сумі 1 042,58 грн. (одна тисяча
сорок дві гривні 58 коп.), трьох
процентів річних у сумі 985,67 грн.
(дев'ятсот вісімдесят п'ять гривень 67
коп.) та інфляційних втрат у сумі 3 227,39
грн. (три тисячі двісті двадцять сім
гривень 39 коп.).

Відповідно до положень ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Господарський процесуальний кодекс
України у ст. 36 встановлює, що
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про те, що копії документів,
які знаходяться в матеріалах справи та
надавались сторонами у справі в якості
доказів, є належними та допустимими
письмовими доказами, які стосуються
предмету спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Надані Позивачем докази не спростовані
та Відповідачем протягом розгляду
справи не заперечувались.

Поряд з цим, Позивач у позовній заяві
просить стягнути з Відповідача судові
витрати по сплаті судового збору у сумі
1 827,00 грн.

Згідно абз. 3 ч. 1 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір покладається: у спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з
частковим задоволенням позовних вимог,
суд, на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладає на Відповідача
судові витрати у вигляді судового
збору пропорційно розміру задоволених
позовних вимог у сумі 1 758,21 грн. (одна
тисяча сімсот п'ятдесят вісім гривень 21
коп.).

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст. ст. 22, 32, 33, 44, 49, 78, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою
відповідальністю "СПОТ" до товариства з
обмеженою відповідальністю "ЛЕНОРМА"
про стягнення заборгованості та
штрафних санкцій, - задовольнити
частково.

2. Стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю "ЛЕНОРМА",
ідентифікаційний код: 34248269,
місцезнаходження: 08325, Київська обл.,
Бориспільський р-н, с. Щасливе, вул.
Бориспільська, буд. 16, на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "СПОТ",
ідентифікаційний код: 31119830,
місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульв.
Лесі Українки, буд. 28, заборгованість за
договором оренди нежитлового
приміщення від 01.10.2012 року №121001/1 у
вигляді основного боргу у сумі 29 376,00
грн. (двадцять дев'ять тисяч триста
сімдесят шість гривень 00 коп.), пені у
сумі 1 042,58 грн. (одна тисяча сорок дві
гривні 58 коп.), трьох процентів річних у
сумі 985,67 грн. (дев'ятсот вісімдесят
п'ять гривень 67 коп.), інфляційних втрат
у сумі 3 227,39 грн. (три тисячі двісті
двадцять сім гривень 39 коп.) та судовий
збір у сумі 1 758,21 грн. (одна тисяча
сімсот п'ятдесят вісім гривень 21 коп.).

3. В іншій частині позову
відмовити.

4. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
належного оформлення та підписання і
може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Суддя
Скутельник П.Ф.

Рішення підписано 08 вересня 2014 року