ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2014 р.
Справа № 914/166/14

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

головуючого судді
Юрченка Я.О.

суддів
Давид Л.Л.

Зварич О.В.

при секретарі судового засідання
Бараняк Н.Я.

за участю представників:

позивача: Бережок С.І.

відповідача: Станько М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", м. Київ за вих.№14/2-158
від 14.03.2014

на рішення Господарського суду
Львівської області від 25.02.2014 року

у справі № 914/166/14

за позовом: ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: ПАТ по газопостачанню
та газифікації "Львівгаз", м. Львів

про визнання недійсним
одностороннього правочину публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" - заяви №1 (вих. №06-8017 від
13.12.2013р.) про припинення зобов'язань
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог.

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулася до
Господарського суду Львівської
області з позовом до ПАТ по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" про визнання недійсним
одностороннього правочину публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" - заяви №1 (вих. №06-8017 від
13.12.2013р.) про припинення зобов'язань
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог.

Рішенням Господарського суду
Львівської області від 25.02.2014р. у справі
№ 914/166/14 (суддя Мороз Н.В.) в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Вищевказане рішення мотивоване тим, що
заява ПАТ по газопостачанню та
газифікації "Львівгаз" про зарахування
зустрічних однорідних вимог №3 від
17.12.2013 року відповідає вимогам
законодавства, відтак, підстави для
визнання недійсним одностороннього
правочину (вказаної вище заяви) -
відсутні. Разом з тим, місцевий
господарський суд дійшов висновку, що
припинення зобов'язань зарахуванням
зустрічних однорідних вимог в даному
випадку не порушує прав позивача.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, позивач - "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
звернулась до Львівського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
Львівської області від 25.02.2014р.,
мотивуючи свої доводи порушенням
місцевим господарським судом норм
матеріального та процесуального права.

Зокрема, покликається на те, що
відповідач своєчасно склавши та
направивши на адресу позивача акти
приймання-передачі природного газу за
січень-березень 2013 року, підтвердив
факт постачання йому природного газу.
Акти підписані зі сторони відповідача
є належним доказом постачання цього
газу позивачем. Також, скаржник вказує,
що у рішенні суду підтверджується факт
поставки позивачем відповідачу
природного газу в січні-березні 2013 року
за договором, однак судом зроблено
хибний висновок щодо невиконання умов
договору в частині передачі природного
газу за актами приймання-передачі.
Апелянт вважає, що судом першої
інстанції не досліджено належним чином
матеріали справи, а також фактичні
обставини справи, що відображають та
характеризують відносини між
сторонами. Враховуючи наведене у
апеляційній скарзі, скаржник вважає, що
односторонній правочин відповідача,
спрямований на зарахування зазначених
штрафних санкцій, суперечить чинному
законодавству України, відтак, просить
скасувати рішення Господарського суду
Львівської області від 25.02.2014р. та
прийняти нове судове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги позивача.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 26.03.14
апеляційну скаргу у складі колегії
суддів: головуючий суддя Юрченко Я.О.,
судді Зварич О.В., Хабіб М.І. прийнято до
провадження, розгляд справи призначено
на 13.05.14.

15 квітня 2014 року відповідач,
скориставшись своїм правом,
передбаченим ст. 96 ГПК України, подав
відзив на апеляційну скаргу, в якому
останній заперечував доводи, викладені
в апеляційній скарзі, просив рішення
місцевого господарського суду
залишити без змін, апеляційну скаргу
без задоволення.

В судових засіданнях від 13.05.2014р,
27.05.2014р. та 10.06.2014р. оголошувалась
перерва.

Ухвалою суду від 11.06.2014р. провадження у
справі було зупинено.

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
14.07.2014р., у зв'язку з перебуванням судді
Хабіб М.І. у відпустці, у склад колегії
суддів внесено зміни, замість судді
Хабіб М.І. введено суддю Давид Л.Л.

Після усунення обставин, що зумовили
зупинення, ухвалою Львівського
апеляційного господарського суду від
14.07.2014р. провадження у справі було
поновлено, розгляд справи призначено
на 05.08.2014р.

У зв'язку з перебуванням судді Зварич
О.В. на лікарняному, розпорядженням в.о.
голови суду від 04.08.2014р. у склад колегії
внесено зміни, замість судді Зварич О.В.
введено суддю Хабіб М.І.

На адресу суду від позивача надійшли
письмові пояснення (б/н від 01.08.2014р.) з
долученими до них копіями актів
приймання - передачі природного газу за
січень, лютий, березень 2013 року по
договору № 13-260-Н від 4 січня 2013 року.
Вищевказані документи долучено до
матеріалів справи.

5 серпня 2014 року в судовому засіданні
представник відповідача зазначив, що
дані акти не можуть вплинути на розгляд
даної апеляційної скарги, оскільки
нарахування проводились згідно
договору та законодавства України, а
підписання актів приймання - передачі
природнього газу не звільняє позивача
від відповідальності. Представник
позивача підтримав доводи, викладені в
апеляційній скарзі. В судовому
засіданні 05.08.2014р. оголошено перерву до
25.09.2014р.

Розпорядженням в.о. голови Львівського
апеляційного господарського суду від
24.09.2014р. у зв'язку перебуванням судді
Хабіб М.І у відпустці, у склад колегії
суддів замість судді Хабіб М.І. у склад
колегії суддів для розгляду справи №
914/166/14 введено суддю Зварич О.В.

В даному судовому засіданні
представники сторін підтримали власні
доводи та заперечення, викладені в
апеляційній скарзі та відзиві на неї та
письмових поясненнях.

Розглянувши матеріали апеляційної
скарги,відзиву на неї, письмових
пояснень, вивчивши матеріали справи,
наявні в ній докази, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення місцевим
господарським судом, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
вважає, що у задоволенні апеляційної
скарги слід відмовити, а рішення
Господарського суду Львівської
області від 25.02.2014р. у справі № 914/166/14 -
залишити без змін, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
Публічне акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" заявою № 1 (вих. № 06-8017 від
13.12.2013р.) повідомило Публічне
акціонерне товариство "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз Україна"
про припинення зобов'язання щодо
сплати заборгованості на суму 460 591, 49
грн. за договором №2012/7-ВТВ від 23.02.2013р.
на користь позивача зарахуванням
зустрічних однорідних вимог, шляхом
зменшення дебіторської заборгованості
останнього зі сплати 0,1% пені за
прострочення виконання негрошового
зобов'язання, що виникла на підставі
договору № 13-260-Н від 04.01.2013р.

Позивач - ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз Україна" вважаючи
вказаний правочин необґрунтованим
звернулось до суду із позовом в даній
справі.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Статтею 203 ГК України та ст. 601 ЦК
України, одним зі способів припинення
зобов'язання, в тому числі й
господарського, є зарахування
зустрічних однорідних вимог, строк
виконання яких настав, а також вимог,
строк виконання яких не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги. Для зарахування зустрічних
вимог достатньо заяви однієї із сторін.
Припинення зобов'язання зарахуванням є
одностороннім правочином в розумінні
ч. 3 ст. 202 ЦК України.

В п.2.1 постанови пленуму Вищого
господарського України № 11 від 29.05.2013р.
"Про деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
зазначено, що правочин може бути
визнаний недійсним з підстав,
передбачених законом.

Вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно ст.602 ЦК України не
допускається зарахування зустрічних
вимог: 1) про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю; 2) про стягнення
аліментів; 3) щодо довічного утримання
(догляду); 4) у разі спливу позовної
давності; 5) в інших випадках,
встановлених договором або законом.

Для встановлення відповідності
оспорюваного правочину вимогам закону,
необхідно з'ясувати наявність
зустрічних зобов'язань, за якими
сторони беруть участь у двох
зобов'язаннях, і при цьому кредитор в
одному зобов'язанні є боржником в
іншому зобов'язанні, встановити
однорідність вимог за такими
зобов'язаннями та визначити строк
пред'явлення таких вимог до виконання.

У відповідності до вимог ст. 11
Цивільного кодексу України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Відповідно до ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона зобов'язання
вчинити на користь другої сторони
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" та ПАТ по
газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" укладено договір
купівлі-продажу природного газу
№2012/7-ВТВ на від 23.02.2012, яким
регулювались поставки газу, здійснені
протягом 2012 року.

Продавець свої зобов'язання по
договору виконав, однак в порушення
умов договору покупцем зобов'язання
належним чином не виконано, у зв'язку з
чим утворилась заборгованість перед
позивачем в розмірі 460 591, 49 грн. Позивач
звернувся до Господарського суду
Львівської області з позовною заявою
про стягнення вищевказаної
заборгованості (справа № 914/4499/13).

Даний факт не заперечується обома
сторонами.

4 січня 2013 року позивачем (продавець) та
відповідачем (покупець) укладено
договір №13-260-Н купівлі-продажу
природного газу від 04.01.2013р., відповідно
до п. 1.1., продавець зобов'язався у 2013
році передати у власність покупця
природний газ, а покупець - прийняти
його та оплатити на умовах договору.

Газ, що продається за договором,
використовується покупцем виключно
для подальшої реалізації населенню (п.
1.2. договору).

Порядок та умови передачі газу
врегульовані розділом 3 договору.

Відповідно до п.3.3 договору,
приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу.

Не пізніше 5-го числа, місяця наступного
за місяцем продажу газу, покупець
зобов'язується надати продавцеві
підписані та скріплені печаткою
покупця два примірники акта приймання -
передачі газу, в якому зазначаються
фактичні обсяги використаного газу,
його фактична ціна та вартість.
Продавець, не пізніше 8-го числа місяця
наступного за місяцем продажу газу,
зобов'язується повернути покупцеві
один примірник, підписаного
уповноваженим представником та
скріпленого печаткою, або надати в
письмовій формі мотивовану відмову від
підписання акту (п. 3.4. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов договору відповідачем
08.02.2013р. надіслано на адресу позивача
підписані та скріплені печатками ПАТ
по газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" акти приймання-передачі
природного газу до договору
купівлі-продажу природного газу №13-260-Н
від 04.01.2013р. за січень 2013 року, 07.03.2013р. -
акти приймання-передачі природного
газу за лютий 2013 року, 09.04.2013р. - за
березень 2013 року. Також матеріали
справи містять повідомлення про
вручення поштових відправлень з яких
вбачається, що зазначена
кореспонденція адресатом отримана.
Однак, підписані уповноваженим
представником позивача та скріплені
печаткою товариства примірники таких
актів відповідачу не повернуто. Також в
порушення п. 3.4. договору, мотивованої
відмови від підписання вищевказаних
актів не надано.

2 грудня 2013 року відповідачем повторно
надіслано на адресу позивача
підписані та скріплені печатками зі
сторони відповідача акти
приймання-передачі природного газу до
договору на купівлю - продаж природного
газу №13-260 - Н від 04.01.2013 року за січень -
березень 2013 року, датовані 29.11.2013 року.

Також слід зазначити, в матеріали
справи містить копію додаткової угоди
№ 1 від 10.07.2013р. до договору на
купівлю-продаж природного газу №13-260-Н
від 04.01.2013р., якою у зазначений договір
внесено зміни. Зокрема, п.2.1 статті 2
"Кількість та якість газу" викладено в
редакції з врахуванням обсягів газу,
фактично отриманого відповідачем в
січні - березні 2013 року у відповідності
до актів приймання-передачі
природнього газу. Отже, позивачем
прийнято зазначені акти до уваги, однак
їх не підписав та не на повернув
контрагенту, як цього вимагають умови
п. 3.4 договору.

Згідно з ст.526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватись належним чином,
зокрема, відповідно до умов договору.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Публічним акціонерними тоариством
"Львівгаз" на адресу ПАТ "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
скеровано претензію № 06-7775 від 02.12.2013р.
У вищевказаній претензії зазначено, що
в січні-березні 2013 року недопоставлено
природній газ, що свідчить про
неналежне виконання контрагентом
зобов'язання за вище вказаним
договором, а відтак, відповідачем у
відповідності до ст. 231 ГК України
проведено нарахування штрафних
санкцій.

Частиною 2 ст. 231 ГК України
встановлено,ня штрафних санкцій у
відповідності до ст.ро неналежне
виконання зобов'язання за
договоромзабово що у разі якщо
порушено господарське зобов'язання, в
якому хоча б одна сторона є суб'єктом
господарювання, що належить до
державного сектора економіки, або
порушення пов'язане з виконанням
державного контракту, або виконання
зобов'язання фінансується за рахунок
Державного бюджету України чи за
рахунок державного кредиту, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше не
передбачено законом чи договором, у
таких розмірах: за порушення строків
виконання зобов'язання стягується пеня
у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів
(робіт, послуг), з яких допущено
прострочення виконання за кожний день
прострочення, а за прострочення понад
тридцять днів додатково стягується
штраф у розмірі семи відсотків
вказаної вартості.

Відповідно до Постанови Кабінету
міністрів України № 747 від 25.05.1998, 100%
акцій ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" належить
державі. Положення зазначеного
договору відповідають правовим нормам,
закріпленими у постанові Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики (НКРЕ)
"Про затвердження порядку доступу та
приєднання до єдиної газотранспортної
системи України" № 420 від 19.04.2012р.

Пунктом 8.3 зазначеної постанови
передбачено, що приймання-передача
газу від газотранспортного
підприємства (ГТП) або газодобувного
підприємства (ГДП) до
газопостачального підприємства (ГП)
відбувається в точках комерційного
обліку газу на газорозподільній
станції (ГРС) і оформлюється актами
приймання-передачі, що підписуються
представниками цих підприємств не
пізніше 5-го числа місяця, наступного за
звітним.

Згідно з п.8.5 Постанови, до 5-го числа
місяця, наступного за звітним, ГП, ГТП
та ГДП разом з постачальниками газу та
споживачами оформляють, підписують та
скріплюють печатками акти
приймання-передачі газу.

Станом на день розгляду справи в суді
першої інстанції, позивачем не
повернуто відповідачу належним чином
підписаних та скріплених печаткою
актів приймання - передачі природного
газу до договору № 13-260-Н від 04.01.2013р.,
або мотивованої відмови від підписання
таких.

Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору. За умовами ст.629 ЦК України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Як передбачено ч.1 ст. 611 ЦК України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом

Колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
зазначає, що п. 6.5 договору фактично
передбачено можливість внесення
покупцем авансових платежів, однак,
відповідно до п.3.4 договору, підставою
для остаточних розрахунків між
сторонами є підписані акти
приймання-передачі газу. Зазначене
положення відповідає п.8.7 Постанови
НКРЕ №420.

Частиною 1 ст.613 ЦК України передбачено,
що кредитор вважається таким, що
прострочив, якщо він відмовився
прийняти належне виконання,
запропоноване боржником, або не вчинив
дій, що встановлені договором, актами
цивільного законодавства чи
випливають із суті зобов'язання або
звичаїв ділового обороту, до вчинення
яких боржник не міг виконати свого
обов'язку.

ПАТ по газопостачанню та газифікації
"Львівгаз" не мало змоги оплатити газ на
умовах договору (п.1.1) та провести
остаточний розрахунок за поставлений
газ, зважаючи на відсутність
підписаних актів (п.3.4), господарським
судом Львівської області вірно
зроблено висновок, що ПАТ "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
є кредитором, що прострочив виконання
зобов'язання за договором №13-260-Н
купівлі-продажу природного газу від
04.01.2013р., у зв'язку з чим нарахування
штрафних санкцій, передбачених ст.231 ГК
України, нараховано правомірно. Строк
виконання зобов'язання зі сплати таких
нарахувань не встановлено ні
договором, ні законом.

Правильність розрахунку
вищезазначених штрафних санкцій
позивачем не заперечувалась,
контррозрахунок ПАТ "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
не подавався. Доказів невідповідності
нарахованих штрафних санкцій та
процентів нормам матеріального права в
матеріалах справи відсутні.

Оскільки відповідач має
заборгованість перед позивачем по
договору купівлі-продажу природного
газу №2012/7-ВТВ від 23.02.2012р., при цьому
позивач має заборгованість перед
відповідачем по договору № 13-260-Н від
04.01.2013р., враховуючи вищенаведене,
вбачається, що зазначені вимоги є
однорідними та полягають у стягненні
грошової заборгованості.

Умов, передбачених ст.602 ЦК України за
яких зарахування зустрічних вимог не
допускається, не встановлено. У зв'язку
з наведеним вірним є висновок, що заява
ПАТ "Львівгаз" № 1 про припинення
зобов'язання зарахуванням зустрічних
однорідних вимог (вих.№ 06-0817 від
13.12.2013р.) відповідає вимогам
законодавства, відтак, позовна вимога
про визнання її недійсною є
необґрунтованою.

Посилання скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, судова колегія
вважає безпідставними, документально
не обґрунтованими та такими, що не
ґрунтуються на законодавстві та не
спростовують висновків, викладених в
оскаржуваному рішенні місцевого
господарського суду, а відтак, не
визнаються такими, що можуть бути
підставою, у відповідності до ст. 104 ГПК
України, для скасування оскаржуваного
рішення.

Також, слід зазначити, що долучені до
матеріалів справи актів приймання -
передачі природного газу від 25.06.2014р.
судовою колегією не беруться до уваги,
оскільки такі були підписані після
розгляду спору Господарським судом
Львівської області по суті.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Оцінивши наявні в матеріалах справи
докази в їх сукупності, судова колегія
Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про те, що рішення Господарського суду
Львівської області відповідає
законодавству, матеріалам та дійсним
обставинам справи, а тому не вбачає
підстав його для зміни чи скасування.

Судовий збір за перегляд рішення в
апеляційному порядку покласти на
скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, Львівський апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду
Львівської області від 25.02.2014 у справі
№ 914/166/14 залишити без змін, апеляційну
скаргу - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути до місцевого
господарського суду.

Постанова підписана 29.09.2014

Головуючий суддя
Юрченко Я.О.

Суддя
Давид Л.Л.

Суддя
Зварич О.В.