ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" вересня 2014 р.Справа № 916/2577/14

За позовом: комунального підприємства
теплових мереж "Криворіжтепломережа"

до відповідача: фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 21 359,27 грн.

Суддя Цісельський О.В.

Представники сторін:

Від позивача: Касьян І.В., довіреність
№13 від 20.12.2013р.

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Позивач, комунальне
підприємство теплових мереж
"Криворіжтепломережа", звернувся до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою про стягнення з
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
21 359,27 грн., де 18 484,58 грн. -
заборгованість, 459,03 грн. - пеня, 1 946,55
грн. - збитки від інфляції, 469,11 грн. - 3%
річних.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 04.07.2014р. позовну заяву
(вх.№2619/14) прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі,
присвоєно №916/2577/14 та
справу призначено до розгляду в
судовому засіданні.

Письмове клопотання позивача про
продовження строку розгляду справи
(вх.№2-3157/14 від 31.07.2014р.) судом, у зв'язку з
чим строк розгляду справи було
продовжено до 16.09.2014р.

Представник позивача заявлені позовні
вимоги підтримує та просить суд
задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судові
засідання не з'являвся, хоча про час та
місце їх проведення був повідомлений
належним чином, про що свідчать поштові
повідомлення повернуті на адресу суду
з відміткою про вручення останньому
поштової кореспонденції, відзив на
позов та витребувані документи суду не
надав, своїм правом на захист не
скористався.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1.
Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р.,
в разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з ст.75 Господарського
процесуального кодексу України справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Відповідно до ст.85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому
засіданні матеріали справи, надані
позивачем докази, заслухавши пояснення
представника позивача, суд встановив:

31 березня 2005р. між комунальним
підприємством теплових мереж
"Криворіжтепломережа" (Постачальник) та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
(Споживач) було укладено договір на
відпуск теплової енергії для нужд
опалення, вентиляції, гарячого
водопостачання та пару №4557, згідно
умов п.1.1. якого, вбачається, що
Постачальник відпускає Споживачу
теплову енергію в гарячій воді на
потреби опалення, вентиляції, гарячого
водопостачання у вигляді пару на
технологічні потреби, а Споживач
оплачує отриману ним теплову енергію
за встановленими тарифами (цінами) в
строки, передбачені цим Договором.

Відповідно до п.1.3. Договору
Постачальник відпускає Споживачу
теплову енергію на об'єкти, зазначені в
таблиці №2 у відповідності з
встановленим планом теплопостачання з
01 квітня 2005 року по 31 грудня 2005 року
(див. таблиця №1 та №2, акт границі
розділу як невід'ємні частини
Договору). Оплата проводиться з моменту
вказаного періоду дії Договору.

Із змісту п.3.1. Договору вбачається, що
оплата за відпущену теплову енергію
проводиться Споживачем щомісячно,
самостійно, в грошовій формі, та іншими
формами розрахунку по узгодженню
сторін до 15-го числа місяця наступного
за розрахунковим. В противному випадку
Постачальник має право без додаткового
попередження припинити повністю або
обмежити часткову оплату теплової
енергії Споживачу.

Як вбачається зі змісту п.п.3.3., 3.4.
Договору, якщо споживач є суб'єктом
другого сектору господарювання
економіки та не здійснив оплату за
відпущену теплову енергію в строк,
встановлений п.3.1. Договору, він несе
відповідальність у відповідності з
п.п.4-7 ст.231 ГК України та Законом
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання" №543/96 - ВР від 22.11.1996 року в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
за кожен день прострочки оплати.
Споживач здійснює оплату в грошовій
формі, в розмірі планового місячного
споживання в строк до 20 числа кожного
місяця.

Цей Договір діє з 01 квітня 2005 року по 31
грудня 2005 року та вважається щорічно
продовженим, якщо за місяць до
закінчення строку не піде заява однієї
із сторін про відмову від цього
Договору або його перегляду. При
заявлені однієї із сторін про
розірвання Договору за один місяць та
відсутності заборгованості Споживача
Договір може бути розірваний. При
наявності заборгованості за
Споживачем, нарахування припиняються,
а Договір не розривається до повного
погашення заборгованості (п.6.1.
Договору).

24 липня 2006р. сторони уклали додаткову
угоду, якою погодили внесення змін
договору на відпуск теплової енергії
для нужд опалення, вентиляції, гарячого
водопостачання та пару №4557.

На виконання умов договору
комунального підприємства теплових
мереж "Криворіжтепломережа" відпускало
відповідачу теплову енергію, проте
останній в порушення своїх зобов'язань
за договором вартість теплової енергії
сплатив не в повному обсязі, внаслідок
чого, у нього виникла заборгованість з
13 жовтня 2012р. по 24 березня 2014р. включно,
в розмірі 18 484,58 грн.

Неналежне виконання відповідачем
своїх зобов'язань за договором на
відпуск теплової енергії для нужд
опалення, вентиляції, гарячого
водопостачання та пару №4557 в частині
оплати вартості отриманої теплової
енергії і стало підставою для позивача
звернутись до господарського суду
Одеської області із даним позовом за
захистом своїх порушених прав та
охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши норми чинного
законодавства, суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог з наступних
підстав:

У відповідності до ст.11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини. Правочин, різновидом якого є
договори - основний вид правомірних дій
- це волевиявлення осіб, безпосередньо
спрямовані на виникнення, зміну або
припинення цивільних прав і обов'язків.
При цьому, ст.12 ЦК України передбачає,
що особа здійснює свої цивільні права
вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Статтею 901 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Частиною 1 ст.903 Цивільного кодексу
України визначено, якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певні дії (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. При цьому,
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому
числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. Одностороння відмова
від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається. В свою чергу, порушенням
зобов'язання, відповідно до ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін в силу положень
ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається
лише у випадках, встановлених
договором або законом.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України
якщо у зобов'язання встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно п.4 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, у
вигляді відшкодування збитків та
матеріальної шкоди.

Судом встановлено наявність наданих
позивачем відповідачу послуг з
постачання теплової енергії.

Як вбачається із матеріалів справи,
зокрема з розрахунку заборгованості
приведеного позивачем в позовній заяві
та не спростованого відповідачем,
останнім в порушення вищезазначених
приписів закону та вищенаведеного
договору, договірні зобов'язання щодо
оплати вартості спожитої теплової
енергії не виконані належним чином,
внаслідок чого за відповідачем
утворилась заборгованість з
врахуванням часткової оплати в сумі 18
484,58 грн., у зв'язку з чим стягненню з
відповідача на користь позивача
підлягає сама заборгованості,
встановлена судом в розмірі 18 484,58 грн.

Крім того, позивачем заявлено позовні
вимоги про стягнення з відповідача 3%
річних в розмірі 469,11 грн., збитків від
інфляції в розмірі 1 946,55 грн., пені в
розмірі 459,03 грн.

У відповідності з п.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, на думку суду, право
позивача вимагати від відповідача
сплатити 36% річних є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає в отриманні компенсації
(плати) від відповідача за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належним до сплати за договором
постачання теплової енергії.

Перевіривши розрахунок позивача 3%
річних в річних в сумі 469,11 грн., суд
встановив, що позовні вимоги в цій
частині відповідають вимогам чинного
законодавства, їх розрахунок
здійснений позивачем належним чином, у
зв'язку з чим підлягають судом
задоволенню в повній мірі.

Щодо позовної вимоги позивача в
частині стягнення з відповідача
збитків від інфляційних, суд зазначає
наступне:

Інфляційні збитки є наслідком
інфляційних процесів в економіці, а
тому їх слід вважати складовою
частиною основного боргу, стягнення
яких передбачене статтею 625 Цивільного
кодексу України. Передбачене законом
право кредитора вимагати сплату боргу
з урахуванням індексу інфляції є
способом захисту його майнового права
та інтересу, суть якого полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів.

Перевіривши розрахунок позивача
збитків від інфляції, судом
встановлено, що його здійснено
належним чином, у зв'язку з чим з
відповідача на користь позивача слід
стягнути суму збитки від інфляції в
розмірі заявленому позивачем, тобто в
сумі 1946,55 грн.

Оцінюючи вимоги про стягнення пені, суд
зазначає наступне:

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є господарські санкції, до яких
віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання, або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Частиною шостою статті 232 ГК України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм,
початком для нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання буде день, наступний за
днем, коли воно мало бути виконано.
Нарахування санкцій триває протягом
шести місяців. Проте законом або
договором можуть бути передбачені інші
умови нарахування.

Частина перша статті 223 ГК України
передбачає, що при реалізації в
судовому порядку відповідальності за
правопорушення у сфері господарювання
застосовуються загальний та скорочені
строки позовної давності, передбачені
ЦК України, якщо інші строки не
встановлено ГК України.

За змістом пункту 1 частини другої
статті 258 ЦК України щодо вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені)
передбачено спеціальну позовну
давність в один рік.

Поняття позовної давності міститься в
статті 256 ЦК України, відповідно до якої
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Якщо за невиконання або неналежне
виконання зобов'язання встановлено
штрафні санкції, то збитки
відшкодовуються в частині, не покритій
цими санкціями. Законом або договором
можуть бути передбачені випадки, коли:
допускається стягнення тільки
штрафних санкцій; збитки можуть бути
стягнуті у повній сумі понад штрафні
санкції; за вибором кредитора можуть
бути стягнуті або збитки, або штрафні
санкції. Вимогу щодо сплати штрафних
санкцій за господарське
правопорушення може заявити учасник
господарських відносин, права чи
законні інтереси якого порушено, а у
випадках, передбачених законом, -
уповноважений орган, наділений
господарською компетенцією.

Відтак частина шоста статті 232 ГК
України передбачає строк та порядок, у
межах якого нараховуються штрафні
санкції, а строк, протягом якого особа
може звернутись до суду за захистом
свого порушеного права, встановлюється
ЦК України.

Перевіривши розрахунок позивача пені,
судом встановлено, що його здійснено
належним чином, у зв'язку з чим з
відповідача на користь позивача слід
стягнути суму пені в розмірі
заявленому позивачем, тобто в сумі 459,03
грн.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищезазначені матеріали
справи та проаналізовані положення
чинного законодавства України, суд,
вбачає доведеними та обґрунтованими
заявлені позовні вимоги комунального
підприємства теплових мереж
"Криворіжтепломережа", у зв'язку з чим
стягненню з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на користь позивача підлягає
сума заборгованості за спожиту теплову
енергію, встановлена судом в розмірі
18 484,58 грн., сума 3% річних в розмірі 469,11
грн., сума збитків від інфляції в
розмірі 1 946,55 грн.

Відповідно до приписів ст. 44, 49 ГПК
України слід стягнути з відповідача на
користь позивача витрати по сплаті
судового збору пропорційно
задоволеним позовним вимогам, а саме 1
827,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов комунального підприємства
теплових мереж "Криворіжтепломережа" -
задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код
НОМЕР_1) на користь комунального
підприємства теплових мереж
"Криворіжтепломережа" (50099,
Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг,
пров. Дежнева, 9, код ЄДРЮОФОП 03342184) 18 484
(вісімнадцять тисяч чотириста
вісімдесят чотири) грн. 58 коп. -
заборгованості, 459 (чотириста п'ятдесят
дев'ять) грн. 03 коп. - пені, 1 946 (одна
тисяча дев'ятсот сорок шість) грн. 55 коп.
- збитків від інфляції, 469 (чотириста
шістдесят дев'ять) грн. 11 коп. трьох
процентів річних, 1 827 (одна тисяча
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. -
судового збору.

Рішення господарського суду Одеської
області набирає чинності у порядку ст.85
ГПК України.

Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК
України

Повний текст рішення складено 16.09.2014р.

Суддя
О.В. Цісельський