ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2014 р.
Справа № 914/2827/14

За позовом: Приватного
підприємства «Постінтур», м. Дрогобич,
Львівська область

до відповідача: Комунального
підприємства «Управління капітального
будівництва Дрогобицької районної
ради», м. Дрогобич, Львівська область

про стягнення 78 060 грн. 94 коп.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Юрків М.Г.

Представники:

від позивача: Солян М.І., директор (наказ
від 21.04.2014 р.), Даньків О.В., представник
(довіреність від 20.08.2014р.);

від відповідача: Лішнянський В.Я.,
директор (наказ №4 від 28.06.2013 р.)

Приватне підприємство «Постінтур», м.
Дрогобич, Львівська область звернулося
до Господарського суду Львівської
області з позовом до Комунального
підприємства «Управління капітального
будівництва Дрогобицької районної
ради», м. Дрогобич, Львівська область
про стягнення 78060грн. 94 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд
визнав представлені матеріали
достатніми для прийняття позовної
заяви до розгляду і ухвалою від 08.08.2014р.
призначив розгляд справи на 21.08.2014 р.
Розгляд справи відкладався з підстав,
викладених в ухвалах суду, в судовому
засіданні оголошувалась перерва.

В судових засіданнях представники
позивача позовні вимоги підтримали,
просили задоволити. З приводу
заявленого позову пояснили, що між
позивачем та відповідачем укладено ряд
договорів на виготовлення
проектно-технічної документації.
Однак, відповідач свої зобов'язання за
вказаними договорами не виконав, у
зв'язку з чим позивач звернувся до
відповідача про їх розірвання. У
зв'язку з неналежним виконанням
зобов'язань щодо оплати робіт згідно
договорів на виготовлення
проектно-технічної документації,
позивач звернувся з позовною заявою в
суд з вимогою про стягнення суми
основного боргу в розмірі 375 449 грн. 25
коп. Рішенням Господарського суду
Львівської області від 21.05.2013 р. у
справі №5015/5259/12, яке набрало законної
сили, позов задоволено частково -
стягнуто 374 347 грн. 25 коп. основного
боргу та судові витрати. Оскільки
відповідач не сплатив вказану суму
боргу, позивач просив суд стягнути з
відповідача 3% річних в розмірі 5 176 грн.
22 коп., інфляційні втрати в розмірі 44 333
грн. 21 коп., пеню в розмірі 28 551 грн. 51
коп. та судові витрати.

В судових засіданнях представник
відповідача проти позову заперечив,
зазначив, що 25.03.2014 р. прокурором
Львівської області було подано заяву
до Господарського суду Львівської
області про перегляд рішення
господарського суду Львівської
області від 21.05.2013 р. у справі №5015/5259/12
за нововиявленими обставинами. Ухвалою
від 29.04.2014 р. провадження у справі №
5015/5259/12 про перегляд рішення від 21.05.2013
р. за нововиявленими обставинами
зупинено до вирішення кримінального
провадження №0000009 органом
досудового розслідування Дрогобицькою
міжрайонною прокуратурою Львівської
області.

Представникам роз'яснено права та
обов'язки, передбачені ст. 22 ГПК
України, заяв про відвід суду не
поступало.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив наступне.

Відповідно до укладеного сторонами
27.12.2010 р. договору позивач (підрядник)
зобов'язався виконувати власними і
залученими силами і засобами роботи та
послуги при підготовці та
переплануванні незавершеної будівлі
Адмінбудинку райвідділу і КРУ за
адресою: 22 січня в м. Дрогобич, здати в
обумовлені строки об'єкт замовнику
(відповідачу), а замовник зобов'язався
прийняти виконані роботи і здійснити
своєчасне і повне фінансування
прийнятих робіт на підставі акту
виконаних робіт. Ціна робіт
передбачена договором і становить 225 000,
00 грн. з ПДВ., що визначається переліком
робіт та послуг та є його невід'ємною
частиною. Обов'язок оплати за виконані
роботи замовником передбачено п.4
договору.

28.12.2010 р. сторони уклали договір №01/10 на
виготовлення проектно-кошторисної
документації, відповідно до умов якого
позивач зобов'язався виготовити
проектно-кошторисну документацію на
житлово-офісний будинок, а відповідач
зобов'язався оплатити вартість
виконаних робіт на підставі акту
виконаних робіт та укласти договір на
виконання робіт згідно проекту (п.2.2
договору). Загальна вартість робіт
згідно п. 3.1 договору становить
144300,00грн. Виконані позивачем
зобов'язання підтверджуються
проектно-кошторисною документацією на
реконструкцію незавершеного
будівництва адмінбудинку на суму 144 000,
00 грн.

25.01.2011 р. сторони уклали договір №15 на
виготовлення проектно-кошторисної
документації, за яким позивач
зобов'язався виготовити
проектно-кошторисну документацію на
демонтаж і розбирання незакінченої
будівлі адмінбудинку райфінвідділу
КРУ, а відповідач зобов'язався оплатити
вартість виконаних робіт на підставі
акту виконаних робіт та укласти
договір на виконання робіт згідно
проекту (п.2.2 договору). Загальна
вартість робіт згідно п.3.1 договору та
кошторису становить 3029,09 грн. Виконані
позивачем зобов'язання
підтверджуються зведеним кошторисним
розрахунком вартості будівництва на
суму 3 029,09 грн., а також актом №15
здавання-приймання
проектно-кошторисної документації за
додатком до договору №15, що підписаний
та скріплений печатками сторін.

22.11.2011 р. сторони уклали договір №17 на
виготовлення проектно-кошторисної
документації, відповідно до якого
позивач зобов'язався виготовити
проектно-кошторисну документацію
проекту будівництва на житлово-офісний
будинок по вул..22 Січня у м. Дрогобич, а
відповідач зобов'язався оплатити
вартість виконаних робіт на підставі
акту виконаних робіт та укласти
договір на виконання робіт згідно
проекту (п.2.1 договору). Загальна
вартість робіт згідно п.3.1 договору та
кошторису становить 2 318,16 грн. Виконані
позивачем зобов'язання
підтверджуються проектом організації
демонтажних будівельних робіт
недобудованої будівлі адмінбудинку
райфінвідділу і КРУ на суму 2318,16грн.

У зв'язку з несплатою відповідачем
виконаних робіт за вказаними
договорами, Приватне підприємство
«Постінтур» звернулося до
Господарського суду Львівської
області з позовом про стягнення з
відповідача суми основного боргу в
розмірі 375 449 грн. 25 коп.

21.05.2013 р. Господарський суд Львівської
області у справі №5015/5259/12 виніс
рішення, яким позов задоволив частково,
стягнув з відповідача на користь
позивача основний борг в сумі 374 347 грн.
25 коп. та судові витрати. В задоволенні
решти позовних вимог було відмовлено.

Вказаним рішенням також встановлено,
що договір від 27.12.2010 р., договір №1/10 на
виготовлення проектно-кошторисної
документації від 28.12.2010 р., договір №15
на виготовлення проектно-кошторисної
документації від 25.01.2011 р., договір №17
на виготовлення проектно-кошторисної
документації від 22.11.2011 р. є розірваними
за взаємною згодою сторін.

У зв'язку з простроченням відповідачем
виконання зобов'язання з оплати боргу в
розмірі 355 804 грн. 27 коп., позивачем за
період з 01.02.2014 р. по 27.01.2013 р. нараховано
та заявлено до стягнення 3% річних в
розмірі 5176грн. 22 коп., пеню в розмірі 28 551
грн. 51 коп. та за період з лютого 2014 р. по
липень 2014 р. включно інфляційні втрати
в розмірі 44 333 грн. 21 коп.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з
підстав виникнення зобов'язань, є,
зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічні вимоги
встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено,
що боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Судом встановлено, що позивачем
заявлено до стягнення 3% річних та
інфляційних втрат за період, протягом
якого зобов'язання відповідача
належним чином не було виконано.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України,
зобов'язання перестає діяти в разі його
припинення на підставах, передбачених
договором або законом.

Ці підстави зазначені у статтях 599, 600,
601, 604 - 609 ЦК України, які не передбачають
підставою припинення зобов'язання
ухвалення судом рішення про
задоволення вимог кредитора.

За відсутності інших підстав
припинення зобов'язання, передбачених
договором або законом, зобов'язання
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином (ст. 599 ЦК
України).

Належним виконанням зобов'язання є
виконання, прийняте кредитором, у
результаті якого припиняються права та
обов'язки сторін зобов'язання.

Ухвалення судом рішення про
задоволення вимог кредитора не
припиняє зобов'язальних правовідносин
сторін й не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання ним
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Аналогічної правової позиції
дотримується Вищий господарський суд
України, що відображено у постанові
Пленуму від 17.12.2013 р. №14 «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» (п. 7), а
також Верховний Суд України, що
відображено, зокрема, у постанові від
05.12.2011 р. по справі №16/164 (2010) .

За таких обставин, суд дійшов висновку
про прострочення виконання
зобов'язання відповідачем, що в свою
чергу є підставою для стягнення з нього
суми 3% річних та інфляційних втрат.

З врахуванням цих положень, позивачем
правомірно нараховано 3% річних в
розмірі 5 176 грн. 22 коп. та інфляційні
втрати в розмірі 44 333 грн. 21коп.

Позивачем також нараховано та заявлено
до стягнення за період з 01.02.2014 р. по
27.07.2014 р. пеню в розмірі 28 551 грн. 51 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України,
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено,
що у разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором.

Статтею 653 ЦК України передбачено
правові наслідки розірвання договору,
за якими у разі розірвання договору
зобов'язання сторін припиняються.

Статтею 202 ГК України встановлено, що
господарське зобов'язання
припиняється у разі його розірвання
або визнання недійсним за рішенням
суду.

Як зазначалося вище, рішенням
Господарського суду Львівської
області від 21.05.2013 р. у справі №5015/5259/12
встановлено, що договір від 27.12.2010р.,
договір №1/10 на виготовлення
проектно-кошторисної документації від
28.12.2010 р., договір №15 на виготовлення
проектно-кошторисної документації від
25.01.2011 р., договір №17 на виготовлення
проектно-кошторисної документації від
22.11.2011 р. на момент вирішення спору у
вищевказаній справі розірвано, дане
рішення набрало законної сили 07.06.2013 р.

Припинення зобов'язань сторін по цих
договорах не означає, що боржника
звільнено від виконання зобов'язань по
погашенню заборгованості, яка виникла
до розірвання зазначених договорів.
Проте, розірвання договорів виключає
можливість нарахування неустойки
після припинення цих договорів.

Слід також зазначити, що згідно ст. 547 ЦК
України правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі. Правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання,
вчинений із недодержанням письмової
форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 546 ЦК України одним із
видів забезпечення зобов'язання є
неустойка.

За час розгляду справи №914/2827/14
позивачем не було представлено доказів
укладення інших правочинів, з яких би
вбачалося, що сторони узгодили умову
про забезпечення виконання
зобов'язання у вигляді неустойки.

Таким чином, вимога про сплату пені в
розмірі 28 551 грн. 51 коп. є безпідставною
та до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані поданими доказами, а
загальна сума заборгованості, яка
підтверджена матеріалами справи та
підлягає до задоволення частково,
складає 5 176 грн. 22 коп. 3% річних, 44 333 грн.
21 коп. інфляційних втрат. В задоволенні
решти позовних вимог слід відмовити.

Оскільки спір виник з вини відповідача,
судові витрати по розгляду справи
відповідно до ст. 49 ГПК України
необхідно покласти на відповідача
пропорційно до задоволених вимог.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.
11, 509, 526, 530, 598, 599, 611, 612, 625, 626 ЦК України,
ст. 193 ГК України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 75,
80, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Комунального
підприємства «Управління капітального
будівництва Дрогобицької районної
ради», м. Дрогобич, вул. 22 Січня, 43,
Львівська область (ідентифікаційний
код 00722227) на користь Приватного
підприємства «Постінтур», м. Дрогобич,
вул. 22 Січня, 40, Львівська область
(ідентифікаційний код 13835551) 5 176 грн. 22
коп. 3% річних, 44 333 грн. 21коп.
інфляційних втрат, 1 158 грн. 68 коп.
судового збору.

3. В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

4. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК
України.

В судовому засіданні 17.09.201 р. оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення. Повне рішення складено 22.09.2014
р.

Суддя
Мазовіта А.Б.