ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2014 р.Справа № 916/939/14Колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головей В.М.,

суддів: Мирошниченко М.А., Шевченко В.В.,

при секретарі судового засідання:
Ляшенко М.І.

за участю представників сторін:

від позивача - Скворцова О.В. (за
довіреністю),

від відповідача - Моісєєв Д.А. (за
довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства «Іллічівський
морський торговельний порт»

на рішення господарського суду
Одеської області від 14.08.2014р.

по справі №916/939/14

за позовом Державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України» в особі Іллічівської філії

до Державного підприємства
«Іллічівський морський торговельний
порт»

про стягнення 390 020,43 грн.

Сторони належним чином повідомлені про
час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 18.09.2014р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2014р. Державне підприємство
«Адміністрація морських портів
України» в особі Іллічівської філії
(далі - ДП «АМПУ», позивач) звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до Державного
підприємства «Іллічівський морський
торговельний порт» (далі - ДП «ІМТП»,
відповідач) про стягнення 390 020, 43 грн.
боргу.

Позов вмотивовано з посиланням на
умови договору майнового сервітуту
(користування гідротехнічними
спорудами) від 30.09.2013р. № 652-0/113-П-ІЛФ-13,
умови якого порушив відповідач щодо
оплати права обмеженого користування
гідротехнічною спорудою, розташованою
в акваторії порту, а саме причалом №20
довжиною 200,00 метрів (архівний номер
паспорту 85313).

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 29.05.2014р. задоволено
клопотання представника позивача та
призначено дану справу до
колегіального розгляду.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 14.08.2014 року позовні вимоги
задоволено повністю, стягнуто з ДП
«ІМТП» на користь ДП «АМПУ»
заборгованість у розмірі 390 020,43 грн. та
судовий збір в сумі 7 800,40 грн.

Рішення вмотивовано з посиланням на те,
що вищезазначений Договір нікчемним
та недійсним у встановленому законом
порядку не визнавався, позивачем
доведено належними доказами
здійснення робіт відповідачем на
об'єктах сервітуту у період дії
Договору, а також наявність
заборгованості відповідача у сумі 390
020,43 грн. в результаті порушення
останнім умов Договору щодо оплати за
використання об'єктів сервітуту.

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням, ДП «ІМТП» звернулось до
Одеського апеляційного господарського
суду з апеляційною скаргою, в якій
просило рішення скасувати, прийняти
нове, яким відмовити у задоволенні
позову в повному обсязі.

Скаржник вважає, що при прийнятті
рішення місцевим господарським судом
були неповно з'ясовані обставини, що
мають значення для справи, порушені
норми матеріального права, а висновки,
викладені у ньому, не відповідають
дійсним обставинам. Скаржник
стверджує, що господарським судом не
розглядалось питання наявності у
позивача права господарського відання
на причал №20, користування яким є
предметом Договору. Оскільки у
позивача відсутні докази, які
підтверджують державну реєстрацію
права власності ДП «АМПУ» на
гідротехнічні споруди за ІФ ДП «АМПУ»,
то даний договір вважається
неукладеним, а тому підстави для
задоволення позову відсутні.

Представник позивача в судовому
засіданні 18.09.2014р. надав усні пояснення,
проти апеляційної скарги заперечує, з
підстав викладених у відзиві та
просить рішення залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні 18.09.2014р.
представник відповідача надав усні
пояснення, повністю підтримує вимоги
апеляційної скарги.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга необґрунтована та не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено господарським судом,
відповідно до Закону України «Про
морські порти України», розпорядження
Кабінету Міністрів України від 04.03.2013р.
№ 133-р «Про погодження пропозиції щодо
реорганізації державних підприємств
морського транспорту», наказу
Міністерства інфраструктури від
19.03.2013р. № 163 «Про заходи щодо
реорганізації державних підприємств
морського транспорту та утворення
державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України» було проведено реорганізацію
державних підприємств морського
транспорту, шляхом виділу стратегічних
об'єктів портової інфраструктури,
іншого майна, прав та обов'язків
стосовно них згідно розподільчих
балансів, та утворено, внаслідок
виділу, Державне підприємство
«Адміністрація морських портів
України».

Пунктом 3 Наказу Міністерства
інфраструктури від 19.03.2013р. №163
встановлено, що Адміністрація морських
портів України є правонаступником
державних підприємств морського
транспорту, зазначених у п. 1 цього
наказу, у частині майна, прав та
обов'язків відповідно до розподільчих
балансів. Пунктом 7 вищевказаного
наказу встановлено, що після
проведення державної реєстрації
Адміністрації морських портів України
головам Комісій передати, а голові
Адміністрації морських портів України
прийняти на баланс майно, права та
обов'язки державних підприємств
морського транспорту, що
реорганізуються, згідно із
затвердженими Міністерством
розподільчими балансами та актами
приймання-передачі. Відповідно до
зазначеного за актом
приймання-передачі від 13.06.2013 р. №482/19 до
Адміністрації були передані основні
засоби Державного підприємства
«Іллічівський морський торговельний
порт» згідно з розподільчим балансом
станом на 13.06.2013р., в т.ч. причали
Іллічівського морського порту.

Так, 30.09.2013р. між ДП «АМПУ» в особі
Іллічівської філії (власник) та ДП
«ІМТП» (сервітуарій) укладено договір
майнового сервітуту (користування
гідротехнічними спорудами) №
652-0/113-П-ІЛФ-13, за умовами якого Власник,
на визначених договором умовах оплати,
надає Сервітуарію право обмеженого
користування належними Власнику
гідротехнічними спорудами (нерухомим
майном) розташованими в акваторії
Іллічівського морського порту, а саме:
причал №20, довжиною 200,00 м, архівний
номер паспорту 85313. Право користування
сервітуарієм причалом обмежується
виконанням
навантажувально-розвантажувальних
робіт силами і засобами сервітуарія.
Сервітут не підлягає відчуженню. Строк
сервітуту - період дії договору (п. п. 1.1.
- 1.4. Договору).

Оплата сервітуту здійснюється
сервітуарієм щомісячно, до 30 числа
місяця, наступного за звітним, на
підставі рахунку власника. Сума
щомісячного платежу розраховується
виходячи з кількості днів у звітному
місяці (п. 2.3.Договору).

Сервітуарій зобов'язаний в т.ч.
своєчасно та на умовах цього договору
вносити плату за сервітут за весь час
фактичного користування причалом (п.3.2.
Договору).

Власник має право отримувати плату за
сервітут, розраховану відповідно до
розділу 2 цього договору (п.3.3. Договору).

Власник зобов'язаний надати на умовах
цього Договору сервітуарію обмежене
право користування причалом,
визначеним п.1.1. договору (п.3.4.
Договору).

За невиконання (неналежне) виконання
умов договору сторони несуть
відповідальність відповідно до
чинного законодавства (п.4.1. Договору).

Цей договір набуває чинності з дня його
укладення, але регулює взаємовідносини
між сторонами починаючи з 21.08.2013р. у
відповідності до ст. 631 ЦК України.
Договір діє до 31.12.2013р., але у будь-якому
разі до повного виконання сторонами
своїх зобов'язань за цим договором (п.
7.1. Договору).

Даний договір підписаний без зауважень
повноважними представниками сторін та
скріплений печатками.

В матеріалах справі відсутні докази, що
вищевказаний договір визнавався
сторонами недійсним, а отже відповідно
до ст.629 ЦК України він є обов'язковим до
виконання.

На виконання умов Договору
№652-0/113-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013р. позивачем
були направлені на адресу відповідача
рахунки на загальну суму 390 020,43 грн., а
саме: №Пр/4 452 від 30.09.2013р. на суму 120 231,86
грн., № Пр/9 361 від 31.10.2013р. на суму 90 907,02
грн., №Пр/9 382 від 30.11.2013р. на суму 87 974,53
грн., №Пр/12 857 від 31.12.2013р. на суму 90 907,02
грн.. Факт отримання вказаних рахунків,
відповідачем не оспорюється.

В матеріалах справи відсутні докази
оплати вказаних рахунків відповідачем.

Відповідно до вимог ч.1, ч.7 ст. 193 ГК
України, які кореспондуються з
вимогами ст. 526 ЦК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Згідно з ст. 610, ч.2 ст. 615 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Одностороння
відмова від зобов'язання не звільняє
винну сторону від відповідальності за
порушення зобов'язання.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Колегія суддів звертає увагу, що
Договір № 652-0/113-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013р. в
силу вимог ст. 629 ЦК України є
обов'язковим для виконання сторонами, і
зобов'язання за ним відповідно до
приписів ч.1 ст. 193 ГК України мають
виконуватися належним чином,
відповідно до норм чинного
законодавства та умов договору.

Апеляційний господарський суд
зауважує, що відповідачем не надано
жодних доказів, у розумінні ст. 32-33 ГПК
України, на підтвердження відсутності
заборгованості за спірним договором,
або на підтвердження погашення
відповідної заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
господарський суд погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про наявність підстав для
задоволення позовних вимог ДП «АМПУ» в
частині стягнення з відповідача 390 020,43
грн. основної заборгованості з огляду
на обґрунтованість, доведеність та
правомірність таких вимог.

Одеським апеляційним господарським
судом не встановлені випадки
припинення сервітуту визначені ст. 406
Цивільного кодексу України, а саме
сервітут не припинявся, зокрема, у разі
відмови від нього особи, в інтересах
якої встановлений сервітут, строк, на
який було встановлено сервітут не
сплинув, обставини, які були підставою
для встановлення сервітуту не
припинені. За рішенням суду на вимогу
власника майна за наявності обставин,
які мають істотне значення сервітут
також не припинявся.

Посилання відповідача на те, що
позивачем не здійснено державну
реєстрацію права власності ДП «АМПУ»
на об'єкт сервітуту за Договором
майнового сервітуту (користування
гідротехнічними спорудами) №
652-0/113-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013р. не
спростовують вищенаведеного, а тому не
можуть бути підставами для відмови у
позові.

Крім того, судова колегія апеляційної
інстанції зазначає, що попередня
судова інстанція, повно і всебічно
дослідивши обставини справи,
перевіривши їх поданими сторонами
доказами, яким дала необхідну оцінку, з
дотриманням наведених ними норм
матеріального та процесуального права,
беручи до уваги загальний принцип
свободи договору (виключення з якого
прямо передбачені законом), а також
визначений законодавцем підхід до
визнання договору укладеним, з огляду
на відсутність тотожності у правовому
змісті термінів «правочин» та «право»,
«сервітут» і «земельний сервітут»,
встановивши досягнення сторонами
згоди з усіх істотних умов наявного
чинного Договору, який не є нікчемним
та недійсним у встановленому законом
порядку не визнавався, з'ясувавши зміст
Договору та фактичні обставини
виконання сторонами договірних
зобов'язань, перевіривши розмір
наявної заборгованості, за відсутності
у чинному законодавстві України
приписів щодо обов'язковості державної
реєстрації Договору - дійшла
обґрунтованих висновків щодо
укладеності Договору та неналежного
виконання відповідачем договірних
зобов'язань, а тому й правомірно
задовольнила даний позов.

Посилання скаржника на приписи Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» в частині державної
реєстрації права користування
(сервітуту) не спростовують наведеного,
а тому й не можуть бути підставами для
задоволення вимог апеляційної скарги.

Наведені скаржником у апеляційній
скарзі доводи, не спростовують
висновків місцевого суду та не
доводять їх помилковість, а тому не
можуть бути підставою для скасування
судового рішення.

Перевіряючи згідно приписів ст.101 ГПК
України законність і обґрунтованість
рішення місцевого суду в повному
обсягу, тобто не тільки на підставах
викладених у апеляційній скарзі,
судова колегія не встановила будь-яких
порушень норм матеріального і
процесуального права з боку місцевого
суду і вважає, що зроблені судом
висновки відповідають фактичним
обставинам справи, наявним в ній
доказам та приписам чинного
законодавства.

З огляду на викладене судова колегія не
вбачає будь-яких передбачених ст.104 ГПК
України правових підстав для
скасування рішення місцевого суду
(аналогічної правової позиції
дотримується Вищий господарський суд
України в постанові №916/2232/13 від 22.04.14
року).

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 ГПК України,
колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської
області від 14.08.2014р. залишити без змін,
апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України
набирає законної сили з дня її
прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 19.09.2014 року.

Головуючий суддя
Головей В.М.

Судді
Мирошниченко М.А.

Шевченко В.В.