Господарський суд Чернігівської
========================================================================
========================================================================
========================
Р І Ш Е Н Н Я

09 вересня 2014 р.
Справа № 927/1102/14

Позивач: Державне підприємство
"Чернігівський експертно-технічний
центр Держгірпромнагляду України",

вул. Красносільського, 89, м. Чернігів,
14026

Відповідач: Талалаївська районна
державна адміністрація,

вул. Леніна, 3, смт. Талалаївка,
Талалаївський район, Чернігівська
область, 17200

про стягнення 12222,25 грн.

Суддя А.М.Селівон

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: Марченко Р.Г. -
представник, довіреність № 692 від 01.08.2014
р.

Від відповідача: не з'явився.

В судовому засіданні на підставі ч.2
ст.85 Господарського процесуального
кодексу України оголошені вступна та
резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Чернігівський
експертно-технічний центр
Держгірпромнагляду України"
звернулось до господарського суду
Чернігівської області з позовом до
Талалаївської районної державної
адміністрації про стягнення 12222,25 грн.,
а саме 9494,40 грн. основного боргу, 811,31
грн. пені, 664,60 грн. штрафу, 153,73 грн.
відсотків річних, 1098,21 грн. інфляційних
нарахувань, а також 1827,00 грн. витрат зі
сплати судового збору.

В обґрунтування позовних вимог в
позовній заяві позивач посилається на
те, що в порушення умов укладеного між
сторонами Договору № 2496 на виконання
робіт від 03.07.13 р. відповідачем не
виконані належним чином зобов'язання
щодо своєчасної оплати вартості
виконаних позивачем за договором
робіт, внаслідок чого утворилась
заборгованість в розмірі 9494,40 грн., за
наявності якої відповідачеві
нараховано 811,31 грн. пені, 664,60 грн.
штрафу, 153,73 грн. процентів річних та
1098,21 грн. інфляційних нарахувань.

Ухвалою господарського суду
Чернігівської області від 21.07.14 р.
позовну заяву прийнято до розгляду та
порушено провадження у справі № 927/1102/14,
розгляд справи призначено на 13.08.14 р..

Ухвалою суду від 13.08.14 р. розгляд справи
відкладався на 09.09.14 р.

В судові засідання 13.08.14 р. та 09.09.14 р.
з'явився уповноважений представник
позивача.

Уповноважений представник відповідача
в судові засідання 13.08.14 р. та 09.09.14 р. не
з'явився.

Про дату, час і місце проведення
судових засідань 13.08.14 р. та 09.09.14 р.
відповідача повідомлено належним
чином, що підтверджується наявними в
матеріалах справи рекомендованими
повідомленнями про вручення поштових
відправлень №№ 186, 702.

До початку судового засідання 13.08.14 р.
через канцелярію суду представником
позивача подані письмові пояснення №
662 від 28.07.14 р. із доданими до них
документами, які долучені судом до
матеріалів справи.

В поясненнях позивач повідомляє, що
відповідно до умов п. 4.1.4. Договору № 2496
від 03.07.2013 року Замовником
(відповідачем) були призначені для
співпраці наступні особи: заступник
голови районної держадміністрації
ОСОБА_2 та завідувач сектору
містобудування та архітектури,
головний архітектор
райдержадміністрації Кононіченко В.М..

Позивач також зазначає, що на виконання
умов п. 4.1.7. Договору № 2496 від 03.07.2013 року
Замовником (відповідачем) було
підписано та повернуто Виконавцеві
вищевказаний Договір до початку
виконання робіт. Стосовно реєстрації в
органах Казначейської служби позивач
повідомляє, що голова
райдержадміністрації Голець В.В. в
телефонному режимі переконливо
запевняв про реєстрацію договору, а
підтвердження буде надано позивачу
безпосередньо при виконанні робіт.

Як зазначає в поясненнях позивач, в
день виконання робіт, а саме 18 липня 2013
року, Голець В.В. був відсутній на
своєму робочому місці, тому
підтвердження реєстрації Договору в
органах Казначейської служби надані не
були.

Також позивач повідомив, що додаткові
угоди до Договору № 2496 від 03.07.2013 року
між сторонами не укладалися, а також у
провадженні господарських судів, окрім
господарського суду Чернігівської
області, не перебувають справи за
позовом до Талалаївської районної
державної адміністрації з тих самих
підстав та про такий самий предмет.

Також до початку судового засідання
13.08.14 р. представником відповідача
через канцелярію суду подано відзив №
02-20/1416 від 07.08.14 р., який разом із
доданими документами долучений судом
до матеріалів справи.

У відзиві відповідач просить відмовити
позивачу у задоволенні позовних вимог
та зазначає, що оригінали договору № 2496
від 03.07.13 р. та акту виконаних робіт №
2496 від 22.07.13 р. чи їх копії до відділу
фінансово-господарського забезпечення
апарату Талалаївської
райдержадміністрації не надходили, що
підтверджується доданою до матеріалів
справи довідкою Талалаївської РДА № 56
від 06.08.14 р..

Крім цього, відповідач повідомив про
відсутність рахунку № 2496 від 22.05.2013 р.,
на який є посилання в акті виконаних
робіт, як і відсутність копії висновку
експертизи за результатами обстеження,
розробленого згідно з договором від
03.07.13 р. № 2496.

Відповідач зазначив у відзиві, що
Талалаївська районна державна
адміністрація є бюджетною установою.
При цьому Кошторисом на 2013 рік, копія
якого надана відповідачем, призначень
по капітальним видаткам не
передбачено.

Посилаючись на Наказ МФУ від 02.03.2012 року
№ 309 "Про затвердження Порядку
реєстрації та обліку бюджетних
зобов'язань розпорядників бюджетних
коштів та одержувачів бюджетних котів
в органах Державної казначейської
служби України", відповідач зазначає,
що договір № 2496 та акт виконаних робіт
на загальну суму 9494,40 грн. не були
зареєстровані в органах казначейської
служби.

Щодо виконання сторонами умов п. 4.1.4
Договору № 2496 про призначення
постійного представника, який буде
здійснювати з боку замовника контроль
за виконанням робіт відповідач
повідомив про відсутність інформації
по даному питанню.

Крім того, відповідач у відзиві
зазначив про відсутність на даний час
та в минулому інших правовідносин з
позивачем, а також додаткових угод до
спірного договору.

Відповідач у відзиві звертає увагу, що
пункт 4.1.7. Договору № 2496 передбачає
обов'язок замовника з повернення до
початку виконання робіт виконавцю
підписаного та оформленого обома
сторонами одного екземпляру договору з
підтвердженням його реєстрації в
органах Казначейської служби. Оскільки
підтвердження реєстрації в
Казначейській службі
райдержадміністрація не надавала, на
думку відповідача, позивач порушив
умови договору щодо початку виконання
робіт.

З урахуванням вищевикладеного
відповідач вважає даний договір
нікчемним відповідно до ч.2 ст.215
Цивільного кодексу України, оскільки
сторонами недодержані вимоги, які
встановлені ч.5 ст. 203 Цивільного
кодексу України, а саме договір має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Зважаючи на те, що відповідно до п. 9.9
прикінцевих положень Договору № 2496 у
разі, якщо Талалаївська районна
державна адміністрація не надає
підтвердження реєстрації даного
договору в реєстрі бюджетних
зобов'язань на поточний місяць,
протягом дії договору, він та акт
наданих послуг втрачають свою юридичну
чинність та підлягають заміні на нові,
відповідач просить у позові відмовити.

До початку судового засідання 09.09.14 р.
через канцелярію суду представником
позивача подані заперечення № 741 від
28.08.14 р. проти доводів, викладених у
відзиві відповідача на позовну заяву,
які разом з доданими до них документами
долучені судом до матеріалів справи.

В запереченнях позивач зазначає, що
відповідач заперечує проти надання
йому Договору, акту виконаних робіт
(наданих послуг) та експертного
висновку за результатами обстеження
будівлі, а не факту їх підписання,
взяття обов'язків по договору та
належного виконання позивачем робіт,
що підтверджується підписаним та
скріпленим печатками сторін актом
виконаних робіт від 22.07.2013 р..

Стосовно рахунку, на який зроблено
посилання в акті виконаних робіт
(наданих послуг), позивач зазначає, що
він виписаний лише для внутрішнього
користування, а у відповідності до
методичних рекомендацій щодо переліку
підтвердних документів для реєстрації
бюджетних зобов'язань, бюджетних
фінансових зобов'язань та проведення
платежів затверджених наказом
Державної казначейської служби
України № 68 від 09.04.13р. рахунок
надається лише у разі здійснення
попередньої оплати.

На думку позивача, той факт, що у
відповідності до бюджетного
законодавства розпорядники бюджетних
коштів беруть бюджетні зобов'язання та
проводять видатки тільки в межах
бюджетних асигнувань, встановлених
кошторисом, ніяким чином не впливає на
юридичну чинність укладеного між
сторонами Договору та обов'язку
виконання договірних умов. Окрім того,
ні Господарський, ні Цивільний кодекси
України не містять статей, які б
вказували на недійсність договору
через відсутність кошторисних
призначень. Вичерпний перелік підстав
для визнання правочину недійсним
міститься в ст. 215 ЦК України.

Позивач звертає увагу, що відповідач не
заперечує факту наявності у нього
Договору та акту, а пояснює лише
причини, з яких він не зміг провести
реєстрацію документів.

Також позивач зазначає, що Замовником
(Відповідачем) було підписано Договір
та повернуто Виконавцеві до початку
виконання робіт.

Як зазначив позивач у своїх
запереченнях, кошторис Талалаївської
РДА на 2013 рік підтверджує лише факт
відсутності фінансування на даний вид
робіт, що ніякого відношення до
договірних відносин між сторонами не
має і на виконання сторонами
зобов'язань по Договору не впливає.
Окрім того, законодавством не
заборонено внесення змін до
кошторисних призначень на поточний
рік. Взявши зобов'язання за договором
Відповідач повинен був звернутися до
вищого розпорядника бюджетних коштів з
проханням збільшити асигнування та
внести зміни до кошторису на поточний
рік для виконання договірних
зобов'язань.

Крім того, довідка відділу
фінансово-господарського забезпечення
районної державної адміністрації від 06
серпня 2014 року № 56 підтверджує лише те,
що Договір № 2496 від 03.07.2013 р. та акт
виконаних робіт № 2496 від 22.07.2013 р. на
виконання до даного відділу не
надходили. Факт їх існування, чинність
та виконані роботи при цьому
відповідачем не заперечуються.

Від відповідача до початку судового
засідання 09.09.14 р. через канцелярію суду
надійшли письмові пояснення № 02-20/1590
від 04.09.14 р., в яких відповідач зазначив,
що оскільки до відділу
фінансово-господарського забезпечення
Талалаївської РДА не надходив договір
№ 2496 від 03.07.2013, а також за відсутності
кошторисних призначень на виконання
даного виду робіт, Талалаївська
райдержадміністрація не зверталася до
органів Державної казначейської
служби України щодо реєстрації
бюджетних зобов'язань.

При цьому в обґрунтування своїх
заперечень проти позову відповідач
посилається на ст. 48 Бюджетного кодексу
України та зазначає, що укладення
договору протягом бюджетного періоду,
за яким розпорядником бюджетних коштів
взято зобов'язання без відповідних
бюджетних асигнувань є недійсним. За
такими операціями не виникають
бюджетні зобов'язання та не
утворюється бюджетна заборгованість.
Зобов'язання, взяті учасником
бюджетного процесу без відповідних
бюджетних асигнувань не вважаються
бюджетними зобов'язаннями і не
підлягають оплаті за рахунок бюджетних
коштів. Взяття таких зобов'язань є
порушенням бюджетного законодавства.
Витрати бюджету на покриття таких
зобов'язань не здійснюються.

Щодо виконання сторонами умов п.4.1.4
договору №2496 про призначення
постійного представника, який буде
здійснювати з боку замовника контроль
за виконанням робіт відповідач
повідомив, що розпорядчі документи по
даному питанню райдержадміністрацією
не приймалися.

Крім того, згідно п.4.1.7. Договору до
початку виконання робіт замовник
повинен повернути виконавцю
підписаний та оформлений обома
сторонами один екземпляр договору з
підтвердженням його реєстрації в
органах Казначейської служби.
Підтвердження реєстрації в
Казначейській службі
райдержадміністрація не надавала, отже
позивач порушив умови договору щодо
початку виконання робіт.

В поясненнях відповідач повідомив
також, що Договір підписаний колишнім
головою райдержадміністрації ОСОБА_5
(розпорядження про звільнення ОСОБА_5
мається у матеріалах справи).
Заступники голови, зокрема ОСОБА_2, на
даний час звільнені (копія
розпорядження про звільнення ОСОБА_2
додається).

Також пояснення містять клопотання
Талалаївської РДА про розгляд без
участі представника відповідача,
оскільки представник, що має
представляти інтереси
райдержадміністрації в суді, не має
змоги взяти участь у судовому
засіданні у зв'язку з відсутністю
фінансування на відрядження.

Письмові пояснення разом з доданими до
них документами долучені судом до
матеріалів справи

Інших доказів на підтвердження своїх
вимог та заперечень, окрім наявних в
матеріалах справи, сторонами суду не
надано.

Відповідно до 2.3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" (далі - Постанова № 18)
якщо стороною (або іншим учасником
судового процесу) у вирішенні спору не
подано суду в обґрунтування її вимог
або заперечень належні і допустимі
докази, в тому числі на вимогу суду, або
якщо в разі неможливості самостійно
надати докази нею не подавалося
клопотання про витребування їх судом
(частина перша статті 38 ГПК), то розгляд
справи господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, оскільки
явка представника відповідача в судові
засідання обов'язковою не визнавалась,
відповідач не скористався належним
йому процесуальним правом приймати
участь в судових засіданнях, беручи до
уваги те, що представник позивача проти
розгляду справи без участі
представника відповідача не
заперечував, суд здійснював розгляд
справи за відсутності уповноваженого
представника відповідача, виключно за
наявними у справі матеріалами.

При цьому, оскільки суд відкладав
розгляд справи, надаючи учасникам
судового процесу можливість
реалізувати свої процесуальні права на
представництво інтересів у суді та
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 ГПК України, не
знаходив підстав для відкладення
розгляду справи.

Подані представником позивача
13.08.14 р. письмове клопотання про відмову
від здійснення технічної фіксації
судового процесу судом задоволене.
Засідання господарського суду по
розгляду даної справи проведено без
фіксації технічними засобами. Судовий
процес відображено у протоколі
судового засідання.

Перед початком розгляду справи
представника позивача було
ознайомлено з правами та обов'язками
відповідно до ст.ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст.
81-1 Господарського процесуального
кодексу України.

Представник позивача в судовому
засіданні повідомив суд, що права та
обов'язки стороні зрозумілі.

Відводу судді представником позивача
не заявлено.

В судовому засіданні 09.09.14 р.
представник позивача підтримав
позовні вимоги з підстав, викладених в
позовні заяві.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, заслухавши в судовому
засіданні пояснення представника
позивача, з'ясувавши обставини, що
мають значення для вирішення спору,
перевіривши наданими позивачем
доказами та оглянувши в судовому
засіданні їх оригінали, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч.2 ст. 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного
кодексу України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав і обов'язків. Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

03 липня 2013 р. між Державним
підприємством «Чернігівський
експертно-технічний центр
Держгірпромнагляду України» (Позивач у
справі, Виконавець за Договором) та
Талалаївською районною державною
адміністрацією (Відповідач у справі,
Замовник за Договором) був укладений
Договір № 2496 на виконання робіт (далі -
Договір).

Відповідно до умов п. 1.1 Договору
Замовник доручає і оплачує, а
Виконавець приймає до виконання
наступні роботи: обстеження будівлі
райдержадміністрації смт. Талалаївка
по вул. Леніна, 3 для визначення
можливості подальшої безпечної
експлуатації перед виконанням
проектних робіт по реконструкції - 1 шт.

Згідно п.3.1 Договору роботи з
обстеження будівель та споруд для
паспортизації здійснюються згідно з
чинним законодавством України.

Розділами 2, 3 Договору визначені
ціна, сума та порядок розрахунків, а
також порядок виконання робіт.

За умовами п.п. 8.1, 8.2 Договору даний
Договір набуває чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін і скріплення
підписів печатками сторін. Даний
Договір діє з моменту його підписання
до 31.12.2013 року, а в частині зобов'язань з
оплати до їх повного виконання.

Судом встановлено, що укладений
правочин за своїм змістом та правовою
природою є договором підряду, який
підпадає під правове регулювання норм
§ 1, 3 глави 61 Цивільного кодексу
України.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 837 Цивільного
кодексу України за договором підряду
одна сторона (підрядник) зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Частиною 1 ст. 843 Цивільного кодексу
України визначено, що договором
підряду визначається ціна роботи або
способи її визначення.

Відповідно до п.2.1 Договору вартість
робіт по цьому договору визначається
згідно діючих тарифів Виконавця і
складає 7912,00 грн., крім того ПДВ - 1582,40
грн., всього до сплати 9494,40 грн..

Згідно ч. 1 ст. 846 Цивільного кодексу
України строки виконання роботи або її
окремих етапів встановлюються у
договорі підряду.

Строк виконання робіт Виконавцем
становить 30 календарних днів з моменту
підписання сторонами даного Договору
(п. 3.2 Договору).

За приписами ч.1 ст.853 Цивільного
кодексу України замовник зобов'язаний
прийняти роботу, виконану підрядником
відповідно до договору підряду,
оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові. Якщо
замовник не зробить такої заяви, він
втрачає право у подальшому посилатися
на ці відступи від умов договору або
недоліки у виконаній роботі.

Отже, обов'язок прийняти виконані
роботи, а у випадку виявлення недоліків
робіт негайно про них заявити (у тому
числі шляхом мотивованої відмови від
підписання акта виконаних робіт)
законом покладений саме на замовника.

Умовами п.п.4.2.2. Договору визначений
обов'язок Виконавця передати Замовнику
оформлену документацію в порядку, в
обсягу та на умовах, визначених
Договором.

У відповідності до п. 3.3 Договору
передача Замовнику оформленої в
установленому порядку документації
здійснюється Виконавцем після
отримання оплати відповідно до п.2.2
Договору.

Судом згідно наданих позивачем
матеріалів встановлено та
підтверджено представником позивача в
судовому засіданні, що на виконання
умов Договору ДП „Чернігівський ЕТЦ"
виконано роботи на загальну суму 9494,40
грн., в т.ч. 1582,40 грн. ПДВ, а саме
здійснено обстеження будівлі
райдержадміністрації смт. Талалаївка
по вул. Леніна, 3, для визначення
можливості подальшої безпечної
експлуатації перед виконанням
проектних робіт по реконструкції, що
підтверджується підписаним
уповноваженими представниками
Замовника і Виконавця та скріпленим
печатками сторін актом № 2496 приймання
виконаних робіт (наданих послуг) від
22.07.13 р., копія якого наявна в матеріалах
справи.

Крім того, позивачем за результатами
виконання робіт за Договором складений
висновок експертизи за результатами
обстеження від 22.07.2013 року № 0687.13.74-84.11.

Факт виконання робіт за вказаним актом
приймання виконаних робіт (наданих
послуг) згідно умов Договору № 2496 на
виконання робіт від 03.07.13 р.
відповідачем не заперечувався.

Доказів пред'явлення відповідачем
претензій щодо якості, обсягів, а також
термінів виконання робіт до суду не
надходило, будь-які заперечення щодо
повного та належного виконання ДП
„Чернігівський ЕТЦ" умов Договору з
боку відповідача відсутні.

Як вбачається із наданого позивачем
акту приймання виконаних робіт від
22.07.13 р., а також підтверджено
представником позивача в судовому
засіданні, будь-які заперечення щодо
повного та належного виконання робіт
відсутні. Зокрема, згідно тексту
вказаного акту „послуги виконані
якісно і в повному обсязі, сторони
взаємних претензій не мають".

За таких обставин суд приходить до
висновку, що позивачем виконані
прийняті на себе зобов'язання по
виконанню робіт, обумовлених
Договором, а відповідачем, в свою чергу,
прийнято виконання цих робіт без будь -
яких зауважень, що позбавляє
останнього права посилання на
невідповідність актів умовам Договору
та виявлені недоліки, як на умову
звільнення від оплати виконаних робіт.

Сторонами визначено в п.п.4.1.7 Договору
обов'язок до початку виконання робіт
повернути Виконавцю підписаний і
оформлений обома сторонами один
екземпляр цього Договору з
підтвердженням його реєстрації в
органах Казначейської служби.

Згідно п.2.1 Наказу Мінфіну України від
02.03.2012 року № 309 "Про затвердження
Порядку реєстрації та обліку бюджетних
зобов'язань розпорядників бюджетних
коштів та одержувачів бюджетних котів
в органах Державної казначейської
служби України" розпорядники бюджетних
коштів беруть бюджетні зобов'язання в
межах бюджетних асигнувань,
установлених кошторисами (планами
використання бюджетних коштів),
враховуючи необхідність виконання
бюджетних зобов'язань минулих років,
узятих на облік органами Казначейства.

Розпорядники бюджетних коштів
протягом 7 робочих днів з дати взяття
бюджетного зобов'язання подають до
відповідного органу Казначейства
Реєстр бюджетних зобов'язань
розпорядників (одержувачів) бюджетних
коштів і оригінали документів або їх
копії, засвідчені в установленому
порядку, що підтверджують факт узяття
бюджетного зобов'язання (п.2.2 наказу №
309 від 02.03.12 р.).

Відповідно до абз. „а" п.2.9 даного
наказу органи казначейства не
реєструють зобов'язання у разі,
зокрема, відсутності у розпорядника
бюджетних коштів бюджетних асигнувань,
встановлених кошторисом.

При цьому, як встановлено судом згідно
матеріалів справи, підтверджено
представником позивача в судовому
засіданні та відповідачем у наданому
відзиві, кошторисом на 2013 р. призначень
по капітальним видаткам Талалаївської
РДА не передбачено, відповідач до
органів ДКСУ не звертався та Договір
№2496 від 03.07.13 р. у відповідності до умов
п.п. 4.1.7 Договору за реєстрований не був.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 538 Цивільного
кодексу України виконання свого
обов'язку однією зі сторін, яке
відповідно до договору обумовлене
виконанням другою стороною свого
обов'язку, є зустрічним виконанням.

При зустрічному виконанні зобов'язання
сторони повинні виконувати свої
обов'язки одночасно, якщо інше не
встановлено договором, актами
цивільного законодавства, не випливає
із суті зобов'язання або звичаїв
ділового обороту.

Частиною 3 ст. 538 Цивільного кодексу
України передбачено, що у разі
невиконання однією із сторін у
зобов'язані свого обов'язку або за
наявності очевидних підстав вважати,
що вона не виконає свого обов'язку у
встановлений строк (термін) або не
виконає його в повному обсязі, друга
сторона має право зупинити виконання
свого обов'язку, відмовитися від його
виконання частково або в повному
обсязі.

Суд зазначає, що вказане правило має
загальний характер та
розповсюджується на будь - які
зустрічні зобов'язання, до яких
відносяться і зобов'язання, які
випливають із договору підряду.

За приписами ч. 4 ст. 538 Цивільного
кодексу України якщо зустрічне
виконання обов'язку здійснено однією
із сторін, незважаючи на невиконання
другою стороною свого обов'язку, друга
сторона повинна виконати свій
обов'язок.

Тобто, позивач не скористався належним
йому передбаченим ч. 3 ст. 538 Цивільного
кодексу України правом зупинити або
відмовитись частково чи в повному
обсязі від виконання свого обов'язку
щодо виконання робіт з обстеження
будівлі райдержадміністрації смт.
Талалаївка по вул. Леніна, 3, за
Договором внаслідок невиконання ДП
„Чернігівський ЕТЦ" зобов'язання щодо
реєстрації договору в органах
Державної казначейської служби
України. При цьому, оскільки позивачем
здійснено виконання умов Договору щодо
виконання робіт незважаючи на
невиконання іншою стороною свого
обов'язку, відповідач повинен виконати
свій обов'язок щодо оплати виконаних
робіт в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 854 Цивільного
кодексу України якщо договором підряду
не передбачена попередня оплата
виконаної роботи або окремих її етапів,
замовник зобов'язаний сплатити
підрядникові обумовлену ціну після
остаточної здачі роботи за умови, що
роботу виконано належним чином і в
погоджений строк або, за згодою
замовника, - достроково.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1, 2 ст. 251 Цивільного кодексу
України строком є певний період у часі,
зі спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з
настанням якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

За умовами п. 2.2 Договору Замовник
зобов'язаний здійснити оплату
загальної вартості робіт на підставі
Акту здачі - приймання виконаних робіт
до 31.12.2013 року.

Відповідно до п.2.3 Договору розрахунки
за роботи здійснюються Замовником
шляхом перерахування відповідної суми
на поточний рахунок Виконавця.

Проте, відповідач, у свою чергу, в
обумовлений п. 2.2 Договору термін - до
31.12.13 р. розрахунок за виконані роботи
не здійснив, заборгованість
відповідача з оплати виконаних робіт
станом на 17.07.14 р. складає 9494,40 грн.

При цьому гарантійними листами № 02-15/1306
від 03.04.13 р. та № 02-15/1188 від 20.06.13 р., копії
яких наявні в матеріалах справи,
Талалаївською РДА гарантувалась
позивачу оплата коштів за проведення
технічної експертизи з висновками та
рекомендаціями щодо подальшої
експлуатації існуючих будівель
Талалаївської РДА в сумі 9494,40 грн., що в
свою чергу додатково підтверджує факт
отримання відповідачем результатів
виконаних за Договором робіт.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу
України та ст. 193 Господарського
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, умов договору та вимог цього
Кодексу, а за відсутності таких умов та
вимог - відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно ст.599 Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГКУ кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Оскільки заборгованість за виконані
роботи відповідачем сплачена не була,
позивачем на адресу останнього було
направлено претензію (кредиторську
вимогу № 1) за вих. № 111 від 07 лютого 2014
року, отримання якої Талалаївською РДА
11.02.2014 р.. підтверджується копією
повідомлення про вручення поштового
відправлення.

Не отримавши у встановлені
законодавством строки ніякої
відповіді позивач звернувся з
проханням провести процедуру
взаємозаліку боргів до обласного
управління Державної казначейської
служби України в Чернігівській
області, яким було відмовлено
позивачеві в проведені процедури
взаємозаліку мотивуючи своє рішення
тим, що Договір № 2496 та акт виконаних
робіт № 2496 на загальну суму 9494,40 грн. не
були зареєстровані в органах
казначейської служби.

В зв'язку з вищевикладеним позивачем
повторно було направлено
відповідачеві претензію № 321 від 01
квітня 2014 року з проханням провести
реєстрацію договору та актів виконаних
робіт в органах казначейської служби,
або винайти іншу можливість погашення
існуючих боргів. Вказана претензія
отримана відповідачем 08.04.14 р., проте
також залишилася без відповіді.

Крім того, 05 травня 2014 року ДП
„Чернігівський ЕТЦ" на адресу
відповідача було направлено претензію
№ 3 за вих. № 418 (отримана 13.05.2014 р.),
отримання якої 13.05.14 р. підтверджується
наявною в матеріалах справи копією
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення.

Зазначені претензії залишені
Талалаївською РДА без задоволення.

Таким чином, як вбачається з матеріалів
справи та підтверджено представником
позивача в судовому засіданні, свої
зобов'язання щодо сплати позивачу
грошових коштів за виконані роботи в
сумі 9494,40 грн. у встановлений термін,
всупереч вимогам цивільного та
господарського законодавства, а також
умовам Договору відповідач не виконав,
в результаті чого у останнього
утворилась заборгованість перед
позивачем за наведеним Договором у
зазначеному вище розмірі, яку останній
просить стягнути в позовній заяві.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст.
129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3
Господарського процесуального кодексу
України, основними засадами
судочинства є рівність всіх учасників
судового процесу перед законом та
судом, змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Обов'язок доказування, а отже і
подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК
України покладено на сторони та інших
учасників судового процесу. При цьому
відповідачем не надано суду жодних
належних та допустимих доказів на
підтвердження відсутності боргу,
письмових пояснень щодо неможливості
надання таких доказів, або ж фактів, що
заперечують викладені позивачем
позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Доказів визнання недійсним чи
розірвання Договору № 4296 на виконання
робіт від 03.07.13 р., а також доказів
пред'явлення претензій щодо допущених
у роботі відступів від умов Договору
або інших недоліків суду не надано.

Відповідно до пункту 1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 23.03.2012 № 6 "Про судове
рішення" рішення з господарського
спору повинно прийматись у цілковитій
відповідності з нормами матеріального
і процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Так, майново-господарські зобов`язання
між суб`єктами господарювання
виникають на підставі договорів (ст.179
ЦК України) і сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору (ст. 627 ЦК
України).

Бюджетні установи, для свого
нормального функціонування і
здійснення передбаченої установчими
документами діяльності, укладають
договори, оплата за якими здійснюється
за рахунок бюджетних коштів.

При цьому, незважаючи на залучення до
відносин між бюджетними установами
бюджетних коштів, зазначені відносини
є не бюджетними, а
господарсько-правовими.

Статтею 1 Цивільного кодексу України
визначено, що однією із ознак майнових
відносин є юридична рівність їх
учасників, отже для таких
господарсько-правових відносин
характерна юридична рівність сторін, в
тому числі й державних підприємств,
організацій та установ, заснованих на
державній власності.

Згідно частини першої ст. 96 Цивільного
кодексу України юридична особа
самостійно відповідає за своїми
зобов'язаннями.

Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу
України та ст. 617 Цивільного кодексу
України прямо передбачають, що
відсутність у боржника необхідних
коштів, а також порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника не
вважаються обставинами, які є
підставою для звільнення боржника від
господарсько-правової
відповідальності.

Суд зазначає, що ні Господарський
кодекс України, ні Цивільний кодекс
України при визначенні
відповідальності за укладеним
договором не виділяють в окрему
категорію осіб «бюджетні установи»і не
встановлюють окремі правила для них.
Тобто, бюджетна установа, як отримувач
і розпорядник бюджетних коштів, не має
будь-яких привілей чи пільг у рамках
виконання своїх зобов'язань за такими
договорами.

Тому самі лише обставини, пов'язані з
фінансуванням установи чи організації
з Державного бюджету України та
відсутністю у ньому коштів, не
виправдовують бездіяльність покупця
та не заперечують обов'язку такого
органу, який виступає стороною
зобов'язального правовідношення, від
його виконання належним чином.

Згідно п. 5 Оглядового листа Вищого
господарського суду України № 01-06/374/2013
від 18.02.13 р. відсутність бюджетного
призначення на фінансування робіт за
договором підряду не може бути
підставою для звільнення замовника від
обов'язку оплати відповідних робіт,
оскільки в разі відсутності коштів для
оплати замовник був вправі та мав
фактичну можливість призупинити
виконання умов договору з моменту
виявлення відсутності коштів для
оплати робіт, а не приймати їх
результати.

Отже, відсутність бюджетних коштів не
виправдовує бездіяльність замовника і
не є підставою для звільнення від
відповідальності за порушення
договірного зобов'язання

При цьому, суд звертає увагу
відповідача на те, що Європейським
судом з прав людини у рішеннях у справі
"Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти
України" (від 18.10.05) та у справі "Бакалов
проти України" (від 30.11.04) зазначено, що
відсутність бюджетного фінансування
(бюджетних коштів) не є підставою для
звільнення від відповідальності за
порушення зобов'язання.

Аналогічна позиція викладена в
Постановах Верховного Суду України від
15 травня 2012 р. у справі № 3-28гс12, від 13.10.09
р. (судової палати в адміністративних
справах), від 15.05.12 р. у справі № 11/446
(судової палати у господарських
справах).

Таким чином, посилання відповідача
щодо відсутності бюджетного
фінансування за відсутності вини
відповідача не звільняє останнього від
виконання взятого на себе договірного
зобов'язання щодо перерахування оплати
за виконані роботи з проведення
експертного обстеження будівлі
райдержадміністрації.

Судом також відхилені твердження
відповідача про відсутність обов'язку
здійснювати оплату виконаних за
Договором робіт без наявності
відповідного бюджетного асигнування,
враховуючи приписи ч. 4 ст. 48 Бюджетного
кодексу України, згідно якої
зобов'язання, взяті учасником
бюджетного процесу без відповідних
бюджетних асигнувань або з
перевищенням повноважень,
встановлених цим Кодексом та законом
про Державний бюджет України (рішенням
про місцевий бюджет), не вважаються
бюджетними зобов'язаннями (крім витрат,
що здійснюються відповідно до частини
шостої цієї статті) і не підлягають
оплаті за рахунок бюджетних коштів,
взяття таких зобов'язань є порушенням
бюджетного законодавства, витрати
бюджету на покриття таких зобов'язань
не здійснюються, оскільки між
сторонами у справі виникли майнові
відносини, які засновані на юридичній
рівності, вільному волевиявленні,
майновій самостійності їх учасників (ч.
1 ст. 1 Цивільного кодексу України), що
регулюються актами цивільного
законодавства України.

Зважаючи на те, що Бюджетним кодексом
України регулюються відносини, що
виникають у процесі складання,
розгляду, затвердження, виконання
бюджетів, звітування про їх виконання
та контролю за дотриманням бюджетного
законодавства і питання
відповідальності за порушення
бюджетного законодавства, а також
визначаються правові засади утворення
та погашення державного і місцевого
боргу (ст. 1 Бюджетного кодексу України),
за висновками суду у зв'язку з цим
застосування бюджетного законодавства
до відносин юридично рівних учасників
є неприпустимим. А тому відсутність у
відповідача необхідних коштів або
взяття ним зобов'язань без відповідних
бюджетних асигнувань або з
перевищенням повноважень,
встановлених цим Кодексом чи законом
про Державний бюджет України, не
звільняє цього суб'єкта від обов'язку
виконати зобов'язання за договором, яке
не припинилось відповідно до приписів
глави 50 Цивільного кодексу України.

Окрім цього судом не приймаються до
уваги заперечення відповідача проти
позовних вимог з підстав ненадання
йому Договору, акту виконаних робіт
(наданих послуг) та експертного
висновку за результати обстеження
будівлі, оскільки відсутність вказаних
документів у Талалаївської РДА не
спростовує факт їх підписання
сторонами, прийняття обов'язків за
Договором та фактичне виконання
позивачем визначених умовами Договору
робіт.

Враховуючи вищевикладене, оскільки
матеріалами справи підтверджується
факт невиконання відповідачем
зобов'язань за Договором у
встановлений термін, розмір
заборгованості відповідає фактичним
обставинам та на момент прийняття
рішення доказів погашення
заборгованості в обсязі, заявленому
позивачем, відповідач суду не
представив, як і належних та допустимих
доказів, що спростовують вищевикладені
обставини, тому вимога позивача про
стягнення з Талалаївської районної
державної адміністрації 9494,40 грн. за
виконані згідно вказаного Договору
роботи підлягає задоволенню.

Окрім цього суд зазначає, що правові
наслідки порушення юридичними і
фізичними особами своїх грошових
зобов'язань передбачені, зокрема,
приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного
кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 9
названого Кодексу законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
майнових відносин у сфері
господарювання. Відповідні
особливості щодо наслідків порушення
грошових зобов'язань у зазначеній
сфері визначено статтями 229-232, 234, 343
Господарського кодексу України та
нормами Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань".

З урахуванням приписів статті 549,
частини другої статті 625 Цивільного
кодексу України та статті 1 Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" правовими наслідками
порушення грошового зобов'язання,
тобто зобов'язання сплатити гроші, є
обов'язок сплатити не лише суму
основного боргу, а й неустойку (якщо її
стягнення передбачене договором або
актами законодавства), інфляційні
нарахування, що обраховуються як
різниця добутку суми основного боргу
на індекс (індекси) інфляції, та
проценти річних від простроченої суми
основного боргу.

Так, виходячи з положень ч. 1 ст. 230
Господарського кодексу України,
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно п.1 ст. 546, ст. 547 Цивільного
кодексу виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі. Правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання,
вчинений із недодержанням письмової
форми, є нікчемним.

Виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом (ч.1
ст.548 Цивільного кодексу).

У відповідності до ст. 549 Цивільного
кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного або неналежно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Також у пункті 4 статті 231
Господарського кодексу України
встановлено, що розмір штрафних
санкцій щодо окремих видів зобов'язань
встановлюється законом, у разі, якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Між тим, стягнення штрафних санкцій за
порушення саме грошових зобов'язань
передбачено у частині 6 цієї ж статті, в
якій зазначено, що штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Приписами ч. 1 ст. 258 Цивільного кодексу
України встановлена спеціальна
позовна давність для окремих видів
вимог: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю. Так, згідно п.1 ч.2 вказаної
статті позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного
кодексу України якщо останній день
строку припадає на вихідний, святковий
або інший неробочий день, що визначений
відповідально до закону у місці
вчинення певної дії, днем закінчення
стоку є перший за ним робочий день.

За умовами п.5.4 Договору у випадку
порушення Замовником строків оплати,
Замовник зобов'язаний виплатити
Виконавцю пеню у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України від неоплаченої суми за кожний
календарний день прострочення
виконання зобов'язань, а за
прострочення понад 30 днів додатково
стягується штраф у розмірі 7 % вказаної
суми.

Згідно п.5.6 Договору строк, визначений
ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України, при нарахуванні пені до сторін
не застосовується.

Статтею 628 Цивільного кодексу України
передбачено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Як зазначив Верховний суд України у
постановах від 27.09.05 р. у справі № 35/475-04,
від 22.11.10 р. у справі № 14/80-09-2056 та від
20.12.10 р. у справі № 06/113-38, застосування
до боржника, який порушив господарське
зобов'язання штрафних санкцій у
вигляді пені, штрафу, передбачених ч. 4
ст. 231 Господарського кодексу України,
можливо, оскільки суб'єкти
господарських відносин при укладенні
договору наділені законодавцем правом
забезпечення виконання господарських
зобов'язань шляхом встановлення
окремого виду відповідальності -
договірної санкції за невиконання чи
неналежне виконання договірних
зобов'язань, і пеня застосовується за
порушення будь - яких господарських
зобов'язань, а не тільки за невиконання
грошового зобов'язання.

Згідно п. 3 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 15.03.2011
№ 01-06/249 право учасників господарських
правовідносин встановлювати інші, ніж
передбачено Цивільним кодексом
України, види забезпечення виконання
зобов'язань визначено частиною другою
статті 546 Цивільного кодексу України,
що узгоджується із свободою договору,
встановленою статтею 627 Цивільного
кодексу України, коли сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Отже, суб'єкти господарських відносин
при укладенні договору наділені
законодавцем правом забезпечення
виконання господарських зобов'язань
встановленням окремого виду
відповідальності - договірної санкції,
за невиконання чи неналежне виконання
договірних зобов'язань, зокрема,
штрафу, передбаченого п. 5.4 Договору.

Відповідно до п.2.1 Постанови № 14
застосування такого виду неустойки як
штраф до грошового зобов'язання
законом не передбачено, що, втім, не
виключає можливості його встановлення
в укладеному сторонами договорі
(наприклад, за необґрунтовану відмову
від переказу коштів за розрахунковими
документами отримувача коштів),
притому і як самостійний захід
відповідальності, і як такий, що
застосовується поряд з пенею. В
останньому випадку не йдеться про
притягнення до відповідальності
одного виду за одне й те саме
правопорушення двічі, тому що
відповідальність настає лише один раз -
у вигляді сплати неустойки, яка включає
у себе і пеню, і штраф як лише форми її
сплати.

Окрім того, у відповідності до ст.625
Цивільного кодексу боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три відсотки річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно п. 3 Постанови № 14 інфляційні
нарахування на суму боргу здійснюються
окремо за кожен період часу, протягом
якого діяв відповідний індекс
інфляції, а одержані таким чином
результати підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений Державною службою
статистики України, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

Враховуючи вищевикладене та у зв'язку з
простроченням відповідачем виконання
зобов'язання щодо сплати боргу за
виконані роботи у термін, визначений
умовами Договору, позивачем нараховано
та пред'явлено до стягнення 811,31 грн.
пені за період з 01.01.14 р. по 16.07.14 р., 664,60
грн. 7% штрафу, 153,73 грн. 3 % річних за
період з 01.01.14 р. по 16.07.14 р. та 1098,21 грн.
інфляційних нарахувань, які він
просить стягнути з відповідача
відповідно до наданих розрахунків.

Згідно п.1.12 Постанови № 14 з огляду на
вимоги частини першої статті 47 і статті
43 Господарського процесуального
кодексу України господарський суд має
з'ясовувати обставини, пов'язані з
правильністю здійснення позивачем
розрахунку, та здійснити оцінку
доказів, на яких цей розрахунок
ґрунтується. У разі якщо відповідний
розрахунок позивачем здійснено
неправильно, то господарський суд з
урахуванням конкретних обставин
справи самостійно визначає суми пені
та інших нарахувань у зв'язку з
порушенням грошового зобов'язання, не
виходячи при цьому за межі визначеного
позивачем періоду часу, протягом якого,
на думку позивача, мало місце
невиконання такого зобов'язання, та
зазначеного позивачем максимального
розміру відповідних пені та інших
нарахувань. Якщо з поданого позивачем
розрахунку неможливо з'ясувати, як саме
обчислено заявлену до стягнення суму,
суд може зобов'язати позивача подати
більш повний та детальний розрахунок.
При цьому суд в будь-якому випадку не
позбавлений права зобов'язати
відповідача здійснити і подати суду
контррозрахунок (зокрема, якщо
відповідач посилається на
неправильність розрахунку,
здійсненого позивачем).

За результатами здійсненої за
допомогою системи "ЛІГА" перевірки
нарахування позивачем заявлених до
стягнення штрафу, процентів річних та
інфляційних нарахувань в межах
визначеного позивачем періоду судом
встановлено, що розмір штрафу в сумі
664,60 грн., процентів річних в сумі 153,73
грн. та інфляційних нарахувань в сумі
1098,21 грн., заявлених позивачем до
стягнення в позовній заяві, відповідає
вимогам зазначених вище норм
цивільного та господарського
законодавства, умовам Договору та є
арифметично вірним, тому вказані
вимоги позивача про стягнення штрафу в
сумі 664,60 грн., процентів річних в сумі
153,73 грн. та інфляційних нарахувань в
сумі 1098,21 грн. підлягають задоволенню.

Згідно п. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Як зазначено в пункті 2.5. Постанови № 14,
щодо пені за порушення грошових
зобов'язань застосовується припис
частини шостої статті 232 ГК України.
Даним приписом передбачено не позовну
давність, а період часу, за який
нараховується пеня і який не повинен
перевищувати шести місяців від дня,
коли відповідне зобов'язання мало бути
виконане; законом або укладеним
сторонами договором може бути
передбачено більшу або меншу
тривалість цього періоду. Його перебіг
починається з дня, наступного за
останнім днем, у який зобов'язання мало
бути виконане, і початок такого
перебігу не може бути змінений за
згодою сторін. Необхідно також мати на
увазі, що умова договору про сплату
пені за кожний день прострочення
виконання зобов'язання не може
розцінюватися як установлення цим
договором іншого, ніж передбачений
частиною шостою статті 232 ГК України,
строку, за який нараховуються штрафні
санкції.

Отже, в контексті положень ст. 232
Господарського кодексу України та
Постанови № 14 суд доходить висновку, що
умовами п. 5.6 Договору № 2496 на виконання
робіт від 03.07.13 р. щодо незастосування
при нарахуванні пені визначеного ч. 6
ст. 232 ГК України строку сторонами не
визначений інший, тобто збільшений або
зменшений строк нарахування пені, і її
нарахування повинно здійснюватись у
визначеному господарським
законодавством загальному порядку.

Суд зазначає, що позивачем при
розрахунку пені в порушення
вищезазначених правових норм
нарахування пені за невиконання
відповідачем зобов'язання з оплати
виконаних за Договором робіт здійснене
за період з 01.01.14 р. по 16.07.14 р., тоді як
таке нарахування можливе лише в період
з 01.01.14 р. по 01.07.14 р.

Зважаючи на вищевикладене, розмір пені,
перерахований судом у відповідності до
умов Договору та положень ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України,
становить 737,18 грн. за період з 01.01.14 р. по
01.07.14 р., а отже є меншим, ніж нараховано
та заявлено до стягнення позивачем,
тому позовні вимоги в частині
стягнення пені за несвоєчасну оплату
виконаних робіт підлягають частковому
задоволенню в сумі 737,18 грн..

Враховуючи вищевикладене, виходячи з
того, що позов частково доведений
позивачем, обґрунтований матеріалами
справи та відповідачем не
спростований, суд доходить висновку, що
вимоги позивача підлягають частковому
задоволенню.

Оскільки спір виник у зв'язку з
неправомірними діями відповідача,
відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу судові витрати
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції
України, ст.ст. 11, 202, 254, 525, 526, 530, 538, 546-549,
599, 610, 612, 837, 843, 846, 853, 854 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218, 230, 231,
232 Господарського кодексу України,
ст.ст. 4-2, 4-3, 33, 44, 49, 82-85, 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Талалаївської районної
державної адміністрації (вул. Леніна, 3,
смт. Талалаївка, Талалаївський район,
Чернігівська область, 17200, код 04061719) на
користь Державного підприємства
"Чернігівський експертно-технічний
центр Держгірпромнагляду України" (вул.
Красносільського, 89, м. Чернігів, 14026, р/р
0792 в філії АТ „Укрексімбанк" в м.
Чернігові, МФО 353649, код 22825669) 9494,40 грн.
боргу, 737,18 грн. пені, 664,60 грн. штрафу, 153,73
грн. процентів річних, 1098,21 грн.
інфляційних нарахувань та 1815,92 грн.
витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

3. В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Повний текст рішення складений та
підписаний 15 вересня 2014 року.

Суддя
А.М.Селівон

.