номер провадження справи 7/46/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2014
Справа № 908/2481/14

За позовом: Публічного акціонерного
товариства "Дельта Банк", м. Київ.

до відповідача: 1. Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1, м. Запоріжжя.

до відповідача 2: Товариства з
обмеженою відповідальністю "Науково-
виробниче підприємство
"Запоріжпромекологія", м. Запоріжжя.

Суддя
Н.С. Кутіщева - Арнет

Представники сторін:

від позивача: не з'явився.

від відповідача 1: не з'явився.

від відповідача 2: Коршун В.В., дов. б/н
від 01.09.2014р.

Заявлено позов про стягнення з
відповідачів солідарно заборгованості
за кредитним договором у розмірі 722 794,01
грн., з яких: сума заборгованості за
кредитом 586 685,77грн.; за строковим
кредитом - 324 969,27 грн.; за простроченим
кредитом - 261 716,50 грн. розмір пені за
несвоєчасне повернення кредиту - 15 591,54
грн.; сума заборгованості по процентам ,
в т.ч. - 1 14 688,37 грн.: за строковими
процентами - 7 313,48 грн.; за простроченими
процентами - 107 374,89 грн. розмір пені за
несвоєчасне повернення процентів - 5
828,33 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
посилається на ст.ст. 193, 220, 224, 229, 230 ГК
України, ст.ст. 512-519, 530, 536, 589, 610, 612, 629,
1046-1050, 1054, 1056-1 ЦК України та вказує на те,
що 22 грудня 2010 року між Публічним
акціонерним товариством
«Кредитпромбанк» та Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір № 10.1/74-КМК-10 (далі -
договір), згідно з умовами якого банк
надав позичальнику кредитні кошти у
розмірі 733 470,59 гривень на строк з 22.12.2010
року до 22.12.2015 року. 27 вересня 2013 року
між Публічним акціонерним товариством
«Кредитпромбанку» та Публічним
акціонерним товариством «Дельта Банк»
було укладено договір купівлі-продажу
прав вимоги, відповідно до якого в
порядку, обсязі та на умовах,
визначених даним договором, ПАТ
«Кредитпромбанк» передає (відступає)
ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за
кредитними та забезпечувальними
договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта
Банк» замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як
кредитора (стає новим кредитором) у
зазначених зобов'язаннях, а внаслідок
передачі від ПАТ «Кредитпромбанк» до
ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до
боржників, до ПАТ «Дельта Банк»
переходить (відступається) право
вимоги (замість ПАТ «Кредитпромбанк»)
від боржників повного, належного та
реального виконання обов'язків за
кредитними та забезпечувальними
договорами. Керуючись договором
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами, АТ «Дельта Банк» набуло
статус нового кредитора згідно ст.ст.
512, 513, 514, 516, 517 ЦК України та відповідно
всіх процесуальних прав та обов'язків
нового кредитора. Виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором забезпечується порукою
відповідно до укладеного договору
поруки № 10.1 /74-ПМК1-10 від 22.12.2010 року між
ПАТ «Кредитпромбанк» та Товариство з
обмеженою відповідальністю «Науково -
виробниче підприємство
«Запоріжпромекологія» (поручитель -
відповідач 2), фізична особа
підприємець ОСОБА_1 (відповідач 1 ),
згідно з яким поручитель поручається
перед кредитором за виконання
боржником зобов'язань за кредитним
договором № 10.1/74-КМК-Ю від 22.12.2010 року.
Відповідальність поручителя настає у
випадку невиконання (неналежного
виконання) боржником зобов'язань за
договором. Поручитель і боржник несуть
перед кредитором солідарну
відповідальність, а поручитель
відповідає перед кредитором у тому ж
обсязі, що і боржник.

В зв'язку з тим, що позичальником не
виконуються умови кредитного
договору у відповідача перед
позивачем виникла заборгованість в
сумі 722 794,01 грн. .

Ухвалою суду від 17.07.2014 р. порушено
провадження по справі, судове
засідання призначено на 07.08.2014р. Судове
засідання відкладалось до 01.09.2014р.,
11.09.2014р., 17.09.2014р.

Ухвали суду були направлена в
установленому законом порядку на
адреси, зазначені позивачем у позовній
заяві, до господарського суду
Запорізької області поштовим
відділенням не повертались.

11 вересня 2014р. від відповідача 1 до
канцелярії господарського суду
Запорізької області надійшли
заперечення на позовну заяву, в яких
відповідач 1 просить суд відмовити в
задоволенні позову (заперечення
долучені до матеріалів справи).

До канцелярії господарського
суду, від відповідача 2 надійшла заява
в порядку ст.69 ГПК України, про
продовження строку розгляду спору.

Заява подана згідно зі ст. ст. 22, 69
ГПК України, судом прийнята та
задоволена.

Судове засідання відкладено з метою
витребування від позивача додаткових
документальних доказів.

Ухвалою суду від 11.09.2014р. від позивача
були витребувані докази своєчасного
надіслання відповідачам по справі
повідомлення про відступлення права
вимог щодо виконання зобов'язань.

В продовжене 17.09.2014р. судове засідання
представник позивача та відповідача 1
не з'явились повторно, про причини
неявки представників суд не
повідомлено належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму
ВГС від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання
практики застосування ГПК України",
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК ( 1798-12 ).

У разі присутності сторони або
іншого учасника судового процесу в
судовому засіданні, протокол судового
засідання, в якому відображені
відомості про явку сторін (пункт 4
частини другої статті 81-1 ГПК) (1798-12), є
належним підтвердженням повідомлення
такої сторони (іншого учасника
судового процесу) про час і місце
наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в
разі, якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання
суду відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців) і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто
з посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Згідно ст. 4-5 ГПК України,
невиконання вимог рішень, ухвал,
постанов господарських судів тягне
відповідальність, встановлену цим
кодексом та іншими законами України.

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їх
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Докази додаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 34 ГПК України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно
до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідач 1 не визнав заявлені
позовні вимоги, направив до
господарського суду свої заперечення
на позовну заяву, в яких зазначає, що
заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Якщо
боржник не був письмово повідомлений
про заміну кредитора у зобов'язанні,
новий кредитор несе ризик настання
несприятливих для нього наслідків. При
цьому, боржник має право не виконувати
свого обов'язку новому кредиторові до
надання боржникові доказів переходу до
нового кредитора прав у зобов'язанні.
За умовами п. 7.6 договору
купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2014
р., ПАТ «Дельта-Банк» зобов'язаний
надіслати кожному позичальнику
повідомлення про відступлення права
вимоги, що стосується кредитного
договору, стороною якого є такий
позичальник, в порядку встановленим
чинним законодавством, а також кожній
особі, що надає забезпечення виконання
відповідного зобов'язання.

Жодного повідомлення про
відступлення права вимоги виконання
зобов'язань від ПАТ «Кредитпромбанк»
до ПАТ «Дельта Банк» за кредитним
договором № 10.1/74-КМК-Ю від 22.12.2010 року та
відповідними договорами забезпечення
відповідачами не отримано. Позивач не
надав доказів того, що боржник і
поручитель були повідомлені про заміну
кредитора у зобов'язанні і мали
можливість виконати своє зобов'язання
по оплаті новому кредитору, що
суперечить вимогам ст. 516 ЦК України

Відповідач 1 вважає, що наданий
позивачем витяг з додатку № 1 до
договору купівлі-продажу прав вимоги,
всупереч вимогам ст.ст. 32, 33 ГПК України,
є неналежним доказом відступлення прав
вимоги ПАТ «Кредитпромбанк» саме за
кредитним договором № 10.1/74-КМК-10 від
22.12.2010 року, укладеного з ФОП ОСОБА_1 та
відповідними договорами забезпечення.
До того ж, позивачем не надано доказів
отримання ФОП ОСОБА_1 грошових коштів
за вищевказаним кредитним договором, а
також не надано акту
приймання-передачі прав вимоги, з
моменту підписання якого, згідно п. 2.3
договору купівлі-продажу прав вимоги
від 27.09.2013 р., у ПАТ «Дельта-Банк» саме й
виникають права вимоги (переходять від
продавця до покупця (відступлення).

Враховуючи викладене, відповідач 1
просить суд відмовити в задоволенні
позовних вимог в повному об'ємі.

Відповідач 2 також не визнав
заявлені позовні вимоги, надав суду
відзив на позовну заяву, в якому
зазначає, ПАТ «Дельта-Банк» є
неналежним позивачем у даній справі, а
тому їх вимоги безпідставними, з огляду
на відсутність в матеріалах справи
документального підтвердження
письмового повідомлення відповідачів -
боржника та поручителя, про заміну
первісного кредитора у зобов'язанні,
всупереч вимогам Цивільного кодексу
України. Також, вказує, що що матеріали
справи не містять доказів того, що
боржник чи поручитель був повідомлений
про заміну кредитора у зобов'язанні і
мав можливість виконати своє
зобов'язання по оплаті новому
кредитору, що суперечить вимогам ст. 516
ЦК України та виключає можливість
задоволення вимог ПАТ «Дельта-Банк».
Позовні вимоги ПАТ «Дельта-Банк», як
кредитора, ґрунтуються на договорі
купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013
р., за умовами якого, останній придбав у
ПАТ «Кредитпромбанк» (первісного
кредитора) право вимоги виконання
зобов'язань за кредитним договором та
відповідними договорами забезпечення.

У додатку № 1 до даного договору
міститься перелік позичальників,
укладених з ними кредитних договорів,
розміру грошових зобов'язань,
реквізити укладених договорів
забезпечення, а також розміру
простроченої заборгованості основного
боржника станом на 27.09.2013 р. у сумі 586685,77
гривень (к. №9-10 таблиці). Вказані
документи містяться в матеріалах
справи.

Зазначені обставини свідчать про
те, що строк виконання основного
зобов'язання ФОП ОСОБА_1 розпочався ще
до 27.09.2013 року, а з урахуванням того, що
строк дії поруки в договорі поруки №
10.1/74-ПМК1-10 від 22.12.2010 року не зазначено,
то до спірних правовідносин мають бути
застосовані положення частини 4 статті
559 Цивільного кодексу України, у
відповідності до якої, у разі, якщо
такий строк припинення поруки в
договорі не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя. Якщо
врахувати той факт, що строк виконання
ФОП ОСОБА_1 основного зобов'язання за
кредитним договором розпочався до
27.09.2013 р. то необхідно зробити висновок
про припинення поруки, згідно ч. 4 ст. 559
ЦК України.

На підставі викладеного,
відповідач 2 просить суд відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
об'ємі.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
судом документи не надано, справа може
бути розглянута за наявними в ній
документами.

За клопотанням відповідача 2,
судовий процес проводився без
застосуванням технічних засобів
фіксації судового процесу.

Розгляд справи закінчено 17.09.2014р.
оголошенням вступної і резолютивної
частин рішення в присутності
представника відповідача 2.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача 2, суд встановив, що в
позові слід відмовити, з наступних
підстав:

22 грудня 2010 року між Публічним
акціонерним товариством
«Кредитпромбанк» та Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір № 10.1/74-КМК-10 (далі -
договір), згідно з умовами якого, банк
надав позичальнику кредитні кошти у
розмірі 733 470,59 гривень на строк з 22.12.2010
року до 22.12.2015 року.

27 вересня 2013 року між Публічним
акціонерним товариством
«Кредитпромбанку» та Публічним
акціонерним товариством «Дельта Банк»
було укладено договір купівлі-продажу
прав вимоги, відповідно до якого, в
порядку, обсязі та на умовах,
визначених даним договором, ПАТ
«Кредитпромбанк» передає (відступає)
ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за
кредитними та забезпечувальними
договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта
Банк» замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як
кредитора (стає новим кредитором) у
зазначених зобов'язаннях, а внаслідок
передачі від ПАТ «Кредитпромбанк» до
ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до
боржників, до ПАТ «Дельта Банк»
переходить (відступається) право
вимоги (замість ПАТ «Кредитпромбанк»)
від боржників повного, належного та
реального виконання обов'язків за
кредитними та забезпечувальними
договорами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК
України, кредитор у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

За змістом ст. 514 ЦК України, до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).

Якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків.

Відповідно до п. 2.1 договору
купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2014
р., укладеного між ПАТ «Кредитпромбанк»
та ПАТ «Дельта-Банк», продавець
погоджується продати (відступити)
права вимоги та передати їх покупцю, а
покупець погоджується купити права
вимоги, прийняти їх і сплатити загальну
купівельну ціну.

Вказаний договір не містить в собі
конкретних положень, з яких вбачається,
які саме права вимоги відступає
первісний кредитор новому кредитору,
зокрема, їх обсяги та умови на момент
відступлення.

Згідно умов цього договору, «права
вимоги» - це всі права вимоги (як
існуючі так і майбутні, як наявні так
умовні) продавця у якості кредитора до
позичальників за кредитними
договорами, а також всі права вимоги
продавця до осіб, які надали
забезпечення, за договорами
забезпечення, включаючи будь-які та всі
права вимоги та засоби захисту прав,
які доступні продавцю, щодо виконання
позичальниками та особами, що надали
забезпечення, будь-яких своїх
обов'язків за кредитними договорами та
договорами забезпечення.

При цьому, «позичальник» означає
позичальника за кредитним договором,
який зазначений у додатку № 1, а «особи,
що надали забезпечення» означає
кожного заставодавця, іпотекодавця та
поручителя, які є стороною будь-якого
договору забезпечення.

Наданий позивачем до позовної заяви
витяг з додатку № 1 до договору
купівлі-продажу прав вимоги, судом не
може бути прийнятий як належний докази
відступлення прав вимоги ПАТ
«Кредитпромбанк» саме за кредитним
договором № 10.1/74-КМК-10 від 22.12.2010 року,
укладеного з ФОП ОСОБА_1 та
відповідними договорами забезпечення.

Стаття 33 ГПК України визначає
обов'язок сторони щодо доказування і
подання доказів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 34 ГПК України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно
до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Боржник має право не виконувати
свого обов'язку новому кредиторові до
надання боржникові доказів переходу до
нового кредитора прав у зобов'язанні.

За умовами п. 7.6 договору
купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2014
р., ПАТ «Дельта-Банк» зобов'язаний
надіслати кожному позичальнику
повідомлення про відступлення права
вимоги, що стосується кредитного
договору, стороною якого є такий
позичальник, в порядку встановленим
чинним законодавством, а також кожній
особі, що надає забезпечення виконання
відповідного зобов'язання.

На момент розгляду спору по суті,
позивачем не надано доказів
направлення письмового повідомлення
про відступлення права вимоги
виконання зобов'язань від ПАТ
«Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк»
за кредитним договором № 10.1/74-КМК-10 від
22.12.2010 року та відповідними договорами
забезпечення.

Матеріали справи не містять доказів
того, що боржник чи поручитель був
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні і мав можливість виконати
своє зобов'язання по оплаті новому
кредитору, що суперечить вимогам ст. 516
ЦК України.

Позовні вимоги ПАТ «Дельта-Банк»,
як кредитора, ґрунтуються на договорі
купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013
р., за умовами якого, останній придбав у
ПАТ «Кредитпромбанк» (первісного
кредитора) право вимоги виконання
зобов'язань за кредитним договором та
відповідними договорами забезпечення.

У додатку № 1 до даного договору
міститься перелік позичальників,
укладених з ними кредитних договорів,
розміру грошових зобов'язань,
реквізити укладених договорів
забезпечення, а також розміру
простроченої заборгованості основного
боржника станом на 27.09.2013 р. у сумі 586685,77
грн. (долучені до матеріалів справи).

Зазначені обставини свідчать про
те, що строк виконання основного
зобов'язання ФОП ОСОБА_1 розпочався ще
до 27.09.2013 року, а з урахуванням того, що
строк дії поруки в договорі поруки №
10.1/74-ПМК1-10 від 22.12.2010 року не зазначено,
то до спірних правовідносин мають бути
застосовані положення частини 4 статті
559 Цивільного кодексу України,

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України,
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Враховуючи викладені обставини,
договір поруки № 10.1/74-ПМК1-10 від 22.12.2010
року припинено, відповідно до ч. 4 ст. 559
ЦК України (правова позиція співпадає з
правовою позицією Вищого
спеціалізованого суд України, ухвала
від 06.08.2014р. ).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти (кредит)
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити відсотки.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином у відповідності до умов
договору. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається.

Статтею 615 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
не звільняє винну сторону від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України,
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554
ЦК України).

Отже, порука є спеціальним заходом
майнового характеру, спрямованим на
забезпечення виконання основного
зобов'язання, чим обумовлюється
додатковий характер поруки стосовно
основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що
встановлює зобов'язальні
правовідносини між особою, яка
забезпечує виконання зобов'язання
боржника та кредитором боржника.

Ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України
передбачено, що порука припиняється
після закінчення строку, встановленого
в договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя. Якщо
строк основного зобов'язання не
встановлений, або встановлений
моментом пред'явлення вимоги, порука
припиняється, якщо кредитор не
пред'явить позову до поручителя
протягом одного року від дня укладення
договору поруки.

У відповідності до частини 1 ст. 251 ЦК
України, строком є певний період у часі,
зі спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

Статтею 252 ЦК України визначено, що
строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами.

Таким чином, якщо строк дії поруки, у
відповідності до ч. 1 ст. 252 ЦК України не
визначений роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами, вважається що строк
в договорі поруки не встановлений, а
отже, на його дію розповсюджуються
норма другого речення частини 4 статті
559 ЦК України.

За змістом ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії.

Статтею 598 цього кодексу визначені
підстави припинення зобов'язання.
Вказаною статтею передбачено, що
зобов'язання припиняється частково або
в повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.
Припинення зобов'язання на вимогу
однієї із сторін допускається лише у
випадках, встановлених договором або
законом.

Передбачені статтею 559 Цивільного
кодексу України, підстави припинення
поруки застосовуються поза судовим
розглядом, що відповідно обумовлене і
моментом припинення зобов'язання, який
настає в силу положень закону та не
залежить від вирішення судом
відповідного спору.

Згідно зі ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для
господарського суду заздалегідь
встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, в позові
слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України,
судові витрати слід залишити за
позивачем.

Суд звертає увагу учасників судового
процесу на те, що вимоги до змісту та
розташування реквізитів документів
встановлені п.5 Уніфікованої системи
організаційно-розпорядчої
документації (ДСТУ 4163-2003), затвердженої
Наказом Держспоживстандарту України
07.04.2003 року № 55.

Пунктом 5.27 цієї Уніфікованої
системи встановлено, що відмітку про
засвідчення копії документа складають
зі слів "Згідно з оригіналом", назви
посади, особистого підпису особи, яка
засвідчує копію, її ініціалів та
прізвища, дати засвідчення копії і
проставляють нижче реквізиту 23
(підпису).

Зазначені положення Уніфікованої
системи необхідно обов'язково
враховувати учасникам судового
процесу при засвідченні копій
документів, що подаються до суду.

Керуючись ст. ст. 3, 22, 33, 34, 43, 49, 75,
82, 84, 85, 87 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення вступає в законну силу через 10
днів з дня його підписання.

Дата підписання « 24» вересня 2014р.

Присутньому в судовому засіданні
представнику відповідача 2 роз'яснена
ст.87 ГПК України.

Суддя
Н.С. Кутіщева - Арнет