КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2014 р. Справа№ 910/6083/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Власова Ю.Л.

Шаптали Є.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Лєдовський А.В. -
представник за довіреністю, Терентьєв
В.О. - представник за довіреністю,
Потьомкін В.О. - директор;

від відповідача-1 не з'явився

від відповідача-2 (апелянта): Болото О.О.
- представник за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Сєверодонецьке науково-виробниче
об'єднання "Імпульс"

на рішення господарського суду міста
Києва від 15.05.2014

у справі № 910/6083/14 (суддя Чебикіна С.О.),

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Проксис"

до 1. Приватного підприємства "Арес
Інвестмент";

2. Приватного акціонерного товариства
"Сєверодонецьке науково-виробниче
об'єднання "Імпульс"

про стягнення 1 688 003,55 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 15.05.2014 у справі № 910/6083/14,
повний текст якого складено 23.05.2014,
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Проксис" до
Приватного підприємства "Арес
Інвестмент", Приватного акціонерного
товариства "Сєверодонецьке
науково-виробниче об'єднання "Імпульс"
про стягнення 1 688 003,55 грн. - задоволено
частково, а саме, стягнуто з Приватного
акціонерного товариства
«Сєвєродонецьке науково-виробниче
об'єднання «Імпульс» на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Проксис" 1 645 216 грн. 60
коп. боргу та 32 904,32 грн. судового збору.
Провадження у справі щодо Приватного
підприємства "Арес Інвестмент" та в
частині стягнення 3% річних у розмірі 42
786,95 грн. - припинено.

Рішення суду в частині задоволених
вимог про стягнення з Приватного
акціонерного товариства
"Сєвєродонецьке науково-виробниче
об'єднання "Імпульс" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Проксис" 1 645 216,60 грн.
боргу мотивовано тим, що відповідачем-2
не було здійснено оплату поставленої
за видатковими накладними продукції на
заявлену до стягнення суму.
Провадження у справі в частині
стягнення 3% річних у розмірі 42 786,95 грн.
та в частиін вимог до відповідача-1
припинено у зв'язку з відмовою позивача
від позову в цій частині.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням
суду першої інстанції, відповідач-2
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду міста Києва від
15.05.2014 у справі № 910/6083/14 - скасувати та
прийняти нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
наступного:

- судом першої інстанції було порушено
норми процесуального права, а саме
статті 17 Господарського
процесуального кодексу України,
оскільки суд, прийнявши відмову від
позову в частині відповідача-1
(місцерозташування якого у м.Києві), з
врахуванням того, що місцезнаходженням
відповідача-2 є м.Севєродонецьк
Луганської області, не направив справу
за територіальною підсудністю;

- Товариство з обмеженою
відповідальністю "Проксис" та Приватне
підприємство "Арес Інвестмент"є
пов'язаними особами в розумінні вимог
Закону України «Про захист економічної
конкуренції»;

- рішення суду всупереч вимог статті 84
Господарського процесуального кодексу
України не містить стислого викладу
обставин справи і доводів і заперечень
сторін;

- судом порушено право відповідача-2 на
ознайомлення з матеріалами справи;

- судом не враховано неможливості
надання відповідачем-2 акту звіряння
розрахунків, на наданні якого
наполягав саме суд;

- судом першої інстанції не враховано,
що правовідносини сторін з поставки
товару виникли на підставі договору
поставки № 10-08/МТО від 10.08.2010, який
встановлює відповідні права та
обов'язки сторін як з поставки товару,
так і його оплати;

- відповідачем-2 не отримувались
рахунки - фактури, які додані позивачем
до матеріалів позову.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Сєверодонецьке науково-виробниче
об'єднання "Імпульс" по справі № 910/6083/14
передано на розгляд судді Київського
апеляційного господарського суду
Станіку С.Р., для розгляду апеляційної
скарги сформовано колегію суддів у
складі: головуючий суддя: Станік С.Р.,
судді: Власов Ю.Л., Корсакова Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.06.2014
апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства
"Сєверодонецьке науково-виробниче
об'єднання "Імпульс" на рішення
господарського суду міста Києва від
15.05.2014 по справі №910/6083/14 прийнято до
провадження та порушено апеляційне
провадження, розгляд справи №910/6083/14
призначено на 22.07.2014 о 12 год. 15 хв.

Розпорядженням заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 22.07.2014 справу
передано на розгляд колегії суддів у
складі: головуючий суддя Станік С.Р.,
судді: Власов Ю.Л., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 22.07.2014 справу
№910/6083/14 прийнято до провадження
колегії суддів Київського
апеляційного господарського суду у
складі: головуючий суддя Станік С.Р.,
судді: Власов Ю.Л., Шаптала Є.Ю., розгляд
справи №910/6083/14 вирішено здійснювати в
раніше призначеному судовому
засіданні - 22.07.2014 о 12:15 год.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 22.07.2014 розгляд
справи №910/6083/14 відкладено на 03.09.2014.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду Тищенко А.І. від
03.09.2014 справу №910/6083/14 передано на
розгляд колегії суддів у складі:
головуючий суддя Власов Ю.Л., судді:
Самсін Р.І., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.09.2014 справу
№910/6083/14 прийнято до провадження
колегії суддів Київського
апеляційного господарського суду у
складі: головуючий суддя Власов Ю.Л.,
судді: Самсін Р.І., Шаптала Є.Ю., розгляд
справи призначено на 10.09.2014 о 10:20 год.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду Тищенко А.І. від
08.09.2014 справу №910/6083/14 передано на
розгляд колегії суддів у складі:
головуючий суддя Станік С.Р., судді:
Власов Ю.Л., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 08.09.2014 справу №
910/6083/14 прийнято до провадження
колегією суддів у складі: головуючий
суддя Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л.,
Шаптала Є.Ю., розгляд справи вирішено
здійснювати в раніше призначеному
судовому засіданні - 10.09.2014.

Представник позивача в судовому
засіданні 10.09.2014 проти доводів
апеляційної скарги - заперечував,
вказував на те, що рішення суду першої
інстанції винесено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і підстави для його скасування -
відсутні.

Так, позивач у поданому через
канцелярію суду письмовому відзиві на
апеляційну скаргу вказував на те, що
правовідносини між позивачем та
відповідачем-2 з поставки продукції за
видатковими накладними виникли у
спрощений спосіб на підставі статті 181
Господарського кодексу України, а не за
договором поставки № 10-08/МТО від 10.08.2010.

Представник відповідача-2 в судовому
засіданні 10.09.2014 апеляційну скаргу
підтримав, просив оскаржуване
відповідачем рішення скасувати та
прийняти нове про відмову у
задоволенні позову, з підстав,
викладених в апеляційній скарзі та
додаткових поясненнях по справі, в яких
зазначав, що судом першої інстанції не
з'ясовано правову природу виникнення
спірних правовідносин, а обраний
позивачем спосіб захисту порушених
прав не відповідає змісту його
порушених прав.

Відповідач-1 в судове засідання 10.09.2014
своїх представників не направив, через
канцелярію суду заяв та клопотань не
подавав. Про розгляд справи був
повідомлений належним чином за адресою
свого місцезнаходження.

Дослідивши матеріали справи, які
містять докази повідомлення всіх
учасників судового процесу про дату,
час та місце судового засідання, з
метою дотримання процесуальних
строків вирішення спору, судова
колегія вважає можливим розглянути
справу за наявними у ній матеріалами,
за відсутності представника
відповідача-1, оскільки його неявка не є
перешкодою для розгляду апеляційної
скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
оцінивши наявні у справі докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення місцевого
господарського суду має бути залишено
без змін, виходячи із наступного.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Дослідивши матеріали справи, які
містять докази повідомлення всіх
учасників судового процесу про дату,
час та місце судового засідання, з
метою дотримання процесуальних
строків вирішення спору, судова
колегія вважає можливим розглянути
справу за наявними у ній матеріалами,
за відсутності представника
відповідача-1, оскільки його неявка не є
перешкодою для розгляду апеляційної
скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
оцінивши наявні у справі докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення місцевого
господарського суду має бути залишено
без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено місцевим господарським
судом та, що підтверджується
матеріалами справи, відповідно до
видаткових накладних: № 22532/1 від 07.06.2013
на суму 1 858 074,00 грн., №23344 від 08.06.2013 на
суму 700 015,20 грн., №23386 від 10.06.2013 на суму
661 957,20 грн., №23379 від 20.03.2013 на суму 563 409,00
грн. позивач Товариство з обмеженою
відповідальністю "Проксис" поставив
відповідачу-2 Приватному акціонерному
товариству "Сєверодонецьке
науково-виробниче об'єднання "Імпульс"
товар загалом на суму 3 783 455,40 грн.

Як зазначав позивач, відповідач-2
здійснив оплату, отриманого за
видатковими накладними № 22532/1 від
07.06.2013, №23344 від 08.06.2013, №23386 від 10.06.2013,
№23379 від 20.03.2013, товару частково, в сумі
2 138 238,80 грн. Отриманий від позивача, за
вказаними видатковими накладними,
товар на суму 1 645 216,60 грн. відповідач не
оплатив.

27.12.2013 та 14.03.2014 повторно, позивач
надіслав відповідачу-2 вимогу про
сплату заборгованість у сумі 1 645 216,60
грн., що підтверджується описами
вкладення у цінні листи від 27.12.2013 та
14.03.2014 відповідно. Однак, як зазначав
позивач, зазначені вимоги про сплату
заборгованості за отриманий від
позивача товар, залишені відповідачем
-2 без задоволення.

Крім того, місцевим господарським
судом встановлено, що 10.06.2013 між
позивачем Товариством з обмеженою
відповідальністю "Проксис", як
кредитором, та відповідачем-1 Приватним
підприємством "Арес Інвестмент", як
поручителем, укладено договір поруки
№01, відповідно до п. 1.1 якого
відповідач-1 зобов'язався відповідати
перед позивачем за виконання всіх
зобов'язань відповідача-2, що виникли з
господарських зобов'язань, а саме
видаткових накладних: № 22532/1 від 07.06.2013,
№23344 від 08.06.2013, №23386 від 10.06.2013, №23379 від
20.03.2013, які були укладені, підписані між
позивачем та відповідачем-2.
Відповідач-1 та відповідач-2 несуть
солідарну відповідальність перед
позивачем за неналежне виконання
відповідачем-2 забезпеченого
зобов'язання (п.3.1).

В зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем-2 зобов'язань, щодо оплати
отриманого від позивача, за
зазначеними видатковими накладними,
товару, позивач звернувся до суду про
стягнення заборгованості та трьох
відсотків річних солідарно з
відповідача-1 та відповідача-2.

Провадження у справі в частині
стягнення з відповідача-1
заборгованості та в частині стягнення
з відповідача-1 та відповідача-2 3%
річних судом першої інстанції
припинено, на підставі п. 4 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України господарський в зв'язку з
відмовою позивач від позову в цій
частині та прийняття судом першої
інстанції такої відмови.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Відповідно до ч. 1 статті 181
Господарського кодексу України
допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події. Якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Відповідно до 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Згідно з п. 1.7. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України, від 17.12.2013
№ 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", яккщо у договорі
або законі не встановлено строку
(терміну), у який повинно бути виконано
грошове зобов'язання, судам необхідно
виходити з приписів частини другої
статті 530 ЦК України. Цією нормою
передбачено, між іншим, і можливість
виникнення обов'язку негайного
виконання; такий обов'язок випливає,
наприклад, з припису частини першої
статті 692 ЦК України, якою визначено, що
покупець за договором купівлі-продажу
повинен оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього;
відтак якщо договором або актами
цивільного законодавства не
встановлено інший строк оплати товару,
відповідна оплата має бути здійснена
боржником негайно після такого
прийняття, незалежно від того, чи
пред'явив йому кредитор пов'язану з цим
вимогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу зобов'язання
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно з приписами ст. 526 Цивільного
кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Частиною 1 статті 554 Цивільного кодексу
України передбачено, що у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому обсязі, що і боржник,
включаючи сплату основного боргу,
процентів, неустойки, відшкодування
збитків, якщо інше не встановлено
договором поруки (частина 2 статті 554
Цивільного кодексу України).

Приписом частини 1 статті 543 Цивільного
кодексу України встановлено, що у разі
солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

Солідарні боржники залишаються
зобов'язаними доти, доки їхній
обов'язок не буде виконаний у повному
обсязі (частина 3 статті 543 Цивільного
кодексу України).

З огляду на викладене, колегією суддів
Київського апеляційного
господарського суду встановлено, що
позивач в період з 07.06.2013 по 20.03.2013
поставив відповідачу-2 товар на суму 3 783
455,40 грн., що підтверджується
видатковими накладними: № 22532/1 від
07.06.2013 на суму 1 858 074,00 грн., №23344 від
08.06.2013 на суму 700 015,20 грн., №23386 від 10.06.2013
на суму 661 957,20 грн., №23379 від 20.03.2013 на
суму 563 409,00 грн.

Отже, враховуючи положення ст. 181
Господарського кодексу України, між
позивачем та відповідачем-2 укладено
договір купівлі-продажу у спрощений
спосіб.

Однак, відповідач-2 оплатив отриманий
від позивача товар, лише частково, в
зв'язку з чим у відповідача перед
позивачем виникла заборгованість в
сумі 1 645 216,60 грн.

Доказів оплати, поставленого позивачем
товару на суму 1 645 216,60 грн., ні під час
розгляду справи в суді першої
інстанції, ні під час апеляційного
провадження відповідач не надав.

Враховуючи викладене колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що відповідач-2 свої зобов'язання щодо
оплати поставленого позивачем товару -
не виконав, вартість поставленого
позивачем товар у строки та в порядку
ст. 692 Цивільного кодексу України -
негайно після такого прийняття, в
повному не оплатив, в зв'язку з чим у
відповідача-2 перед позивачем
утворилась заборгованість в сумі 1 645
216,60 грн. і факт існування
заборгованості належним чином
доведений, документально
підтверджений та відповідачем-2 не
спростований.

Також колегією суддів Київського
апеляційного господарського суду
встановлено, що 10.06.2013 між позивачем, як
кредитором, та відповідачем-1, як
поручителем, укладено договір поруки
№01, відповідно до пункту 1.1 якого
відповідач-1 зобов'язався відповідати
перед позивачем за виконання всіх
зобов'язань відповідача-2, що виникли з
господарських зобов'язань, а саме
видаткових накладних: № 22532/1 від 07.06.2013,
№23344 від 08.06.2013, №23386 від 10.06.2013, №23379 від
20.03.2013, які були укладені, підписані між
позивачем та відповідачем-2.
Відповідач-1 та відповідач-2 несуть
солідарну відповідальність перед
позивачем за неналежне виконання
відповідачем-2 забезпеченого
зобов'язання (п.3.1).

В зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем-2 зобов'язань, щодо оплати
отриманого від позивача, за
зазначеними видатковими накладними,
товару, позивач звернувся до суду про
стягнення заборгованості та трьох
відсотків річних солідарно з
відповідача-1 та відповідача-2.

Однак, провадження у справі в частині
стягнення з відповідача-1
заборгованості та в частині стягнення
з відповідача-1 та відповідача-2 3%
річних судом першої інстанції
припинено, на підставі п. 4 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України господарський в зв'язку з
відмовою позивач від позову в цій
частині та прийняття судом першої
інстанції такої відмови.

Твердження відповідача-2 в апеляційній
скарзі про те, що місцевим
господарським судом під час розгляду
справи порушені норм процесуального
права, а саме статті 17 Господарського
процесуального кодексу України,
оскільки господарський суд міста
Києва, прийнявши відмову від позову в
частині відповідача-1
(місцерозташування якого у м. Києві), з
врахуванням того, що місцезнаходженням
відповідача-2 є м. Севєродонецьк
Луганської області, повинен був
направити справу за територіальною
підсудністю колегією суддів
Київського апеляційного
господарського суду відхиляється з
огляду на нижчевикладене.

Приписи статті 17 Господарського
процесуального кодексу України
визначають обов'язок суду розглянути
прийняту до провадження справу,
порушену з додержанням правил
підсудності, навіть у випадку, коли в
процесі її розгляду вона стала
підсудною іншому суду.

Таким чином, оскільки провадження у
справі № 910/6083/14 було порушено з
додержанням правил територіальної
підсудності, підстави для направлення
справи за підсудністю у зв'язку з
відмовою позивача від позовних вимог
до відповідача-1 у суду першої
інстанції були відсутні.

Доводи відповідача-2, викладені в
апеляційній скарзі про те, що позивач
та відповідач -1 є пов'язаними особами
жодним чином не впливає на
правовідносини сторін, які виникли з
поставки товару за видатковими
накладними.

Колегією суддів Київського
апеляційного господарського суду
відхиляються твердження апелянта про
те, що оскаржуване ним рішення не
містить стислого викладу обставин
справи, доводів і заперечень сторін,
оскільки оскаржуване рішення суду від
15.05.2014 в справі № 910/6083/14 прийняте з
дотриманням процесуальних норм,
зокрема і статті 84 Господарського
процесуального кодексу України,
оскільки в ньому викладено вимоги
позивача, і зазначено всі вчинені судом
необхідні процесуальні дії. До того ж,
відповідач-2 був обізнаний про
наявність судового спору і не був
позбавлений можливості направити
відзив на позов поштовим
відправленням.

Також колегією суддів відхиляються
доводи відповідача-2 про те, що судом
першої інстанції порушено право
відповідача-2 на ознайомлення з
матеріалами справи, оскільки до
позовної заяви позивачем були додані
докази надсилання відповідачеві-2
позовної заяви і доданих до неї
матеріалів, на яких ґрунтувались
вимоги позивача; також, судом першої
інстанції було надіслано на адресу
відповідача-2 і ухвалу про порушення
провадження у справі, яка отримана
відповідачем - 2. Таким чином, навіть не
ознайомлюючись з матеріалами справи, у
відповідача - 2 були наявні документи,
які перебували у справі.

Твердження відповідача-2 про те, що
місцевим господарським судом не
враховано неможливості надання
відповідачем-2 акту звіряння
розрахунків, на наданні якого
наполягав саме суд є необґрунтованим,
оскільки ненадання відповідачем-2 акту
звірки жодним чином не впливає на
правовідносини сторін, оскільки акт
звірки є лише внутрішнім документом
підприємств, він не є первинним
бухгалтерським документом, який
підтверджує факт здійснення
господарської операції, і спонукання
суду щодо його складання сторонами
направлено на можливість узгодження
сторонами своїх правовідносин для
мирного врегулювання спору.

Доводи апелянта викладені в
апеляційній скарзі та поясненнях про
те, що судом першої інстанції при
прийнятті оскаржуваного рішення не
взято до уваги пояснення апелянта про
наявність, укладеного між позивачем та
відповідачем -2, договору поставки №
10-08/МТО від 10.08.2010 колегією суддів
відхиляються з огляду на викладене
нижче.

Відповідно до ч.1 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього.

Позивач при зверненні до суду з позовом
вказував на те, що правовідносини
сторін виникли у спрощений спосіб в
силу ст. 181 Господарського кодексу
України шляхом поставки позивачем
товару за видатковими накладними та
його прийняття відповідачем-2, в
зазначених видаткових накладних
відсутні будь-які посилання на договір
поставки № 10-08/МТО від 10.08.2010.

Крім того, зазначений договір
відповідачем-2 під час розгляду справи
в суді першої інстанції не подавався,
копія договору поставки № 10-08/МТО від
10.08.2010 додана відповідачем-2 до
апеляційної скарги, однак, апелянт не
обґрунтував неможливість подання
договору, як доказу виникнення між
сторонами правовідносин з поставки
товару, суду першої інстанції з причин,
що не залежали від нього.

Також є безпідставним твердження
апелянта про те, що ним не отримувались
рахунки - фактури, які додані позивачем
до позову, оскільки, ні під час розгляду
справи в суді першої інстанції, ні під
час апеляційного провадження,
відповідачем-2 не подано в
обґрунтування вказаного доводу
жодного доказу, що ним не отримувались
рахунки - фактури, які додані до
матеріалів справи. До того ж, рахунок -
фактура після його направлення був
акцептований відповідачем-2 шляхом
прийняття товару за видатковими
накладними, в яких містяться посилання
на відповідні рахунки.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є:

1) неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду приходить до
висновку, що доводи апелянта, викладені
в апеляційній скарзі, не спростовують
висновків господарського суду першої
інстанції, викладених в оскаржуваному
рішенні, господарський суд першої
інстанції під час вирішення спору
вірно встановив фактичні обставини
справи, належним чином дослідив наявні
докази, дав їм належну оцінку та
прийняв законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права,
а тому, рішення підлягає залишенню без
змін, а апеляційна скарга - без
задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної
скарги, у відповідності до вимог статті
49 Господарського процесуального
кодексу України, покладається судом на
апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства
"Сєверодонецьке науково-виробниче
об'єднання "Імпульс" на рішення
господарського суду міста Києва від
15.05.2014 у справі № 910/6083/14 - залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 15.05.2014 у справі № 910/6083/14-
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/6083/14 повернути
до господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського
суду набирає законної сили з дня її
прийняття. Постанову апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено до Вищого господарського
суду України у порядку та строки,
передбачені Господарським
процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя
С.Р. Станік

Судді
Ю.Л. Власов

Є.Ю. Шаптала