м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бетон Сервіс»
До Товариства з обмеженою
відповідальністю «Совант»
Про стягнення 48 851,63 грн.
Суддя Ващенко
Представники сторін:
Від позивача: Мойсенко О.В. представник
за довіреністю № 87 від 02.04.14.
Від відповідача: не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Бетон Сервіс» (далі -
позивач) звернулось до Господарського
суду міста Києва з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Совант» (далі -
відповідач) про стягнення 48 851,63 грн., а
саме: 40 004,00 грн. - основного боргу, 5 328,38
грн. - збитків від інфляції, 3 519,25 грн. - 3%
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
вказував на те, що відповідно до
укладеного між сторонами Договору №
СО14/11-1 від 14.11.11. поставки, позивач
здійснив передоплату товару. При цьому,
оскільки відповідач поставив товар
лише частково, позивач листом
звернувся до відповідача з вимогою в
порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України щодо
повернення суми попередньої оплати.
Враховуючи те, що вимога позивача
залишилась без задоволення, він
вирішив відмовитись від прийняття
зобов'язання та вимагати повернення
суми попередньої оплати.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.07.14. порушено провадження у
розгляду на 28.08.14.
За результатами судового засідання
28.08.14., в зв'язку з неявкою представника
відповідача та невиконанням ним вимог
ухвали суду про порушення провадження
підставі ст. 77 ГПК України відкладено
на 11.09.14., про що судом прийнято
В судовому засіданні 11.09.14.
представником позивача підтримано
свої позовні вимоги.
Представник відповідача в судове
засідання 11.09.14. повторно не з'явився,
вимоги попередніх ухвал суду в даній
справі не виконав, письмового відзиву
на позов та контррозрахунку ціни
позову не надав, заяв чи клопотань не
подав і не надіслав, про поважні
причини неявки суд не повідомив, про
дату, час та місце проведення судового
засідання був повідомлений належним
Так, згідно з п. 11 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
15.03.2007 р. № 01-8/123 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2006 році" відповідні
процесуальні документи надсилаються
господарським судом згідно з поштовими
реквізитами учасників судового
процесу, наявними в матеріалах справи.
Відповідно до Інформаційного листа
Вищого господарського суду України №
01-8/1228 від 02.06.2006 р. "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році" до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками "адресат вибув",
"адресат відсутній" і т.п., з урахуванням
конкретних обставин справи можуть
вважатися належними доказами
виконання господарським судом
обов'язку щодо повідомлення учасників
судового процесу про вчинення цим
судом певних процесуальних дій.
Слід зазначити, що законодавство
України, в тому числі Господарський
процесуальний кодекс України, не
зобов'язує й сторону у справі, зокрема
позивача, з'ясовувати фактичне
місцезнаходження іншої сторони
(сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно зі статтею 93
Цивільного кодексу України) та
зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.
В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
При цьому, судом враховано, що
відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
Відомості про місцезнаходження
відповідача є правомірними, що
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб і
фізичних осіб-підприємців на
відповідача, що наданий позивачем.
У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, враховуючи предмет
спору, а також доказове наповнення
матеріалів справи, суд вважає за
можливе розглянути справу за наявними
в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК
При цьому, оскільки суд відкладав
розгляд справи, надаючи можливість
учасникам судового процесу
реалізувати свої процесуальні права на
представництво інтересів у суді та
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 ГПК України, не
знаходить підстав для повторного
відкладення розгляду справи.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст.
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005р. у справі "Смірнова проти
Відповідно до Листа Верховного Суду
України головам апеляційних судів
України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у
цивільних, адміністративних і
господарських справах перебіг
провадження для цілей статті 6
Конвенції розпочинається з моменту
подання позову і закінчується
винесенням остаточного рішення у
справі.
Критерії оцінювання "розумності"
строку розгляду справи є спільними для
всіх категорій справ (цивільних,
господарських, адміністративних чи
кримінальних). Це - складність справи,
поведінка заявника та поведінка
органів державної влади (насамперед,
суду). Відповідальність держави за
затягування провадження у справі, як
правило, настає у випадку
нерегулярного призначення судових
засідань, призначення судових засідань
з великими інтервалами, затягування
при передачі або пересиланні справи з
одного суду в інший, невжиття судом
заходів до дисциплінування сторін у
справі, свідків, експертів, повторне
направлення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
Всі ці обставини судам слід
враховувати при розгляді кожної
справи, оскільки перевищення розумних
строків розгляду справ становить
порушення прав, гарантованих пунктом 1
статті 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, а збільшення
кількості звернень до Європейського
суду з прав людини не лише погіршує
імідж нашої держави на міжнародному
рівні, але й призводить до значних
втрат державного бюджету.
За результатами дослідження доказів,
наявних в матеріалах справи, суд в
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення
В судовому засіданні 11.09.14. судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Господарський суд міста Києва, -
14.11.13. між відповідачем (далі -
Продавець) та позивачем (далі -
Покупець) було укладено Договір №
СО14/11-1 поставки товару (далі - Договір),
у відповідності до умов якого (п. 1.1)
Продавець зобов'язався передати у
власність Покупця товар, а Покупець
зобов'язується прийняти товар та
оплатити його на умовах Договору.
Згідно з п. 1.2 Договору товаром є щебінь
щільний природний для будівельних
матеріалів, виробів, конструкцій та
робіт фракції: 0*5, 0*10, 0*20, 5*10, 5*20, 10*20, 20*40,
40*70 мм (далі - Товар).
Строк дії Договору сторонами погоджено
п. 8.1 з моменту його підписання (14.11.13.) до
31.12.12., а в частині розрахунків до
остаточного виконання сторонами
зобов'язань за Договором.
Даний Договір продовжується на
наступні дванадцять календарних
місяців, якщо жодна із сторін письмово
не повідомить іншу сторону про
закінчення терміну його дії протягом
тридцяти календарних днів до
закінчення терміну його дії (п. 8.2
Відповідно до п. 2.3 Договору загальна
кількість Товару, яка передається за
Договором, визначається після
закінчення строку дії Договору на
Умови Договору викладені сторонами у
відповідності до вимог Міжнародних
правил щодо тлумачення термінів
«Інкотермс» (в редакції 2010 року), які
застосовуються з урахуванням
особливостей, пов'язаних з
внутрішньодержавним характером
Договору, а також особливостей, що
випливають з умов Договору (п. 4.3
Пунктом 6.1 Договору сторонами
погоджено, що розрахунки між сторонами
здійснюються шляхом перерахування
Покупцем 100% попередньої оплати
вартості партії Товару.
Згідно з п. 4.2 Договору Продавець
зобов'язується здійснити поставку
Товару протягом двадцяти робочих днів
з моменту отримання попередньої оплати
від покупця на умовах, вказаних в п. 6.1
На виконання умов Договору позивачем у
відповідності до наявних в матеріалах
справи банківських виписок по
особовому рахунку позивача було
сплачено відповідачу 73 500,00 грн.
Далі, за твердженням позивача та
відповідно банківських виписок по
особовому рахунку позивача, що
містяться в матеріалах справи,
відповідач повернув на рахунок
позивача грошові кошти в розмірі 30 000,00
грн. (5 000,00 грн. + 5 000,00 грн. + 10 000,00 грн. +5
000,00 грн., + 2 000,00 грн. + 3 000,00 грн.).
Крім того, відповідач поставив
позивачу пісок річковий в кількості
87.400 т, вартістю 3 496,00 грн. Вказане
підтверджується видатковою накладною
№ РН-0011075 від 11.05.12., що підписана
сторонами та скріплена їх печатками.
Проте, в порушення умов Договору
відповідач не поставив позивачу
оплачений товар на суму 40 004,00 грн., в
зв'язку з чим Покупець звернувся до
Продавця з претензією № 151 від 15.05.14.,
якою просив повернути передплату в
розмірі 40 004,00 грн. (вказана претензія
отримана відповідачем 03.06.14., що
підтверджується наявною в матеріалах
справи копією рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
Так, як вказана вимога була залишена
без задоволення, позивач звернувся з
даним позовом до суду.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.12. «Про судове рішення» рішення
господарського суду має ґрунтуватись
на повному з'ясуванні такого: чи мали
місце обставини, на які посилаються
особи, що беруть участь у процесі, та
якими доказами вони підтверджуються;
чи не виявлено у процесі розгляду
справи інших фактичних обставин, що
мають суттєве значення для правильного
вирішення спору, і доказів на
підтвердження цих обставин; яка
правова кваліфікація відносин сторін,
виходячи з фактів, установлених у
процесі розгляду справи, та яка правова
норма підлягає застосуванню для
Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.
Суд відзначає, що відповідач доказів на
обґрунтування своє правової позиції у
справі та контррозрахунку пред'явленої
до стягнення суми основного боргу не
надав, Отже, суд дає самостійну оцінку
доказам на підставі чинного
законодавства і не зв'язаний позицією
Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.
Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
підлягають частковому задоволенню з
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.
Укладений між сторонами Договір за
своєю правовою природою є договором
Відповідно до ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
Відповідно до ст. 671 ЦК України, якщо за
договором купівлі-продажу переданню
підлягає товар у певному
співвідношенні за видами, моделями,
розмірами, кольорами або іншими
ознаками (асортимент), продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар
в асортименті, погодженому сторонами.
Якщо договором купівлі-продажу
асортимент товару не встановлений або
асортимент не був визначений у порядку,
встановленому договором, але із суті
зобов'язання випливає, що товар
підлягає переданню покупцеві в
асортименті, продавець має право
передати покупцеві товар в асортименті
виходячи з потреб покупця, які були
відомі продавцеві на момент укладення
договору, або відмовитися від договору.
Також, за змістом ст. 669 ЦК України
кількість товару, що продається,
встановлюється у договорі
купівлі-продажу у відповідних одиницях
виміру або грошовому вираженні. Умова
щодо кількості товару може бути
погоджена шляхом встановлення у
договорі купівлі-продажу порядку
визначення цієї кількості.
При цьому, як визначено ч. 2 ст. 269 ГК
України строки поставки
встановлюються сторонами в договорі з
урахуванням необхідності ритмічного
та безперебійного постачання товарів
споживачам, якщо інше не передбачено
Згідно з ст. 599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
В силу приписів ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних
випадках ставляться.
Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
Не допускається одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка з
мотиву, що зобов'язання другої сторони
за іншим договором не було виконано
Судом встановлено, що відповідачем не
було здійснено поставку оплаченого
позивачем товару у визначені строки
(протягом двадцяти робочих днів з
моменту отримання попередньої оплати
від покупця), а відповідно позивач має
право на повернення суми здійсненої
ним передоплати в порядку ч. 2 ст. 693 ЦК
України, за приписами якої визначено,
що якщо продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
Відповідачем не надано суду належних
та допустимих доказів на підтвердження
поставки ним Товару згідно з умовами
укладеного між ними Договору та у
відповідності з приписами чинного
законодавства, що регулює договірні
зобов'язальні відносини.
Також, відповідачем не доведено
існування обставин, які б свідчили про
відсутність його вини у невиконанні
відповідного зобов'язання, як то
форс-мажорних обставин, що завадили
здійснити поставку товару
(надзвичайної і непереборної за
наявних умов сили, дія якої може бути
викликана винятковими погодними
умовами і стихійним лихом (ураган, буря,
повінь, нагромадження снігу, ожеледь,
землетрус, пожежа, просідання і зсув
ґрунту, замерзання моря, закриття
морських проток, які трапляються на
звичайному морському шляху між портами
відвантаження і вивантаження, інше
стихійне лихо) або непередбаченими
ситуаціями, що відбуваються незалежно
від волі і бажання замовника або
виконавця (війна, блокада, страйк,
аварія), що призводять до порушення
умов укладених контрактів.
Оскільки, як зазначалось вище, судом
встановлено, що відповідач не виконав
взятих на себе зобов'язань з поставки
товару, внаслідок чого таке
зобов'язання втратило для позивача
господарський інтерес, позовні вимоги
в частині стягнення основного боргу
підлягають задоволенню у повному
обсязі в розмірі 40 004,00 грн.
Крім того, позивач на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України просить суд
стягнути з відповідача 3 519,25 грн. - 3%
річних та 5 328,38 грн. - збитків від
Згідно зі статтею 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних в
порядку ст. 625 ЦК України є способами
захисту його майнового права та
інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові. (Відповідної правової
позиції дотримується Вищий
господарський суд України у постанові
№ 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд
України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010
За перерахунком суду, розмір відсотків
річних за прострочення виконання
грошового зобов'язання складає 3 512,13
грн., розмір збитків від інфляції
складає 4 523,36 грн., внаслідок чого
вказані суми підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача. При
цьому, 805,02 грн. - збитків від інфляції та
7,12 грн. - 3% річних нараховано
безпідставно, а тому в задоволенні
позову в цій частині слід відмовити.
При цьому, відповідачем не оспорено
розрахунок збитків від інфляції та
З урахуванням зазначеного, відповідно
до ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України, судові витрати
покладаються на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою
вул. Круглоуніверситетська, б. 22А;
ідентифікаційний код 36185913) на користь
Товариства з обмеженою
Київ, вул. Промислова, 4;
ідентифікаційний код 32375528) 40 004 (сорок
тисяч чотири) грн. 00 коп. - попередньої
оплати, 4 523 (чотири тисячі п'ятсот
двадцять три) грн. 36 коп. - збитків від
інфляції, 3 512 (три тисячі п'ятсот
дванадцять) грн. 13 коп. - 3% річних, 1 796
(одну тисячу сімсот дев'яносто шість)
грн. 63 коп. - витрат по сплаті судового
3. В іншій частині в позові відмовити.
4. Після вступу рішення в законну силу
Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 16.09.14.

Суддя
Т.М.
Ващенко