ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2014 р.Справа № 922/3578/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

головуючий суддя Аюпова Р.М.

судді: Жельне С.Ч. , Шатерніков М.І.

при секретарі судового засідання
Лобові Р.М.

розглянувши справу

за позовом Харківський міжрайонний
прокурор з нагляду за додержанням
законів у транспортній сфері, м. Харків
в інтересах держави в особі Харківська
міська рада, м. Харків, 3-я особа (1), яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача -
Публічне акціонерне товариство
"Харківметробуд", м. Харків; до 1.
Кулиничівської селищної ради, смт
Кулиничі , 2. Приватного підприємства
"Технопромбизнес", м. Мерефа , 3.
Реєстраційна служба Харківського
міського управління юстиції, м. Харків
Третя особа, не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору за участю
представників сторін:

прокурор - Мельничук О.А., посв. № 018640
від 19.07.2013р.;

представник позивача - Мирось С.В., дов.
№ 08-11/5886/2-13 від 30.12.2013р.;

перший відповідач - не з"явився;

другий відповідач - Шило В.О., дов. від
01.02.2013р.; Поворознюк О.Ю., дов. від 01.03.2014
року.

третій відповідач - не з"явився.

перша третя особа - не з"явився.

друга третя особа - не з"явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом та
просить визнати недійсним договір
оренди землі від 21.01.2010 року, укладений
між Кулиничівською селищною радою, як
орендодавцем, та Приватним
підприємством «Технопромбізнес», як
орендарем, про надання земельної
ділянки площею 11,6663 га в оренду строком
на 25 років, розташовану за адресою:
Харківський район, с. Затишшя, вул.
Комунальна, №№ 23-«В», 23-«Г», 23-« 3»,
23-«А»/5, 23-«А»/20 для обслуговування
нежитлових будівель літ. «А-2» площею 3
150.0 кв. м., літ. «А-1» площею 455,5 кв. м., літ.
"А-1" площею 131,7 кв. м., літ. «А-1» площею 343,4
кв. м., літ. «А-1» площею 595,6 кв. м., та
зареєстрований у Харківській
регіональній філії Державного
підприємства «Центр ДЗК при
Держкомземі України» 23.04.2010 року, запис
за №03.; скасувати державну
реєстрацію (запис у Державному реєстрі
земель №03 від 23.04.2010 року,
вчинений Харківською регіональною
філією Державного підприємства «Центр
ДЗК при Держкомземі України») договору
оренди землі від 21.01.2010 року, укладеного
між Кулиничівською селищною радою, як
орендодавцем, та Приватним
підприємством «Технопромбізнес». як
орендарем, про надання земельної
ділянки (кадастровий номер
:00:001:0335) площею 11,6663 га в оренду
строком на 25 років, розташовану за
адресою: Харківський район, с. Затишшя,
вул. Комунальна, №№ 23-«В», 23-«Г», 23-« 3»,
23-«А»/5, 23 - «А»/20 для обслуговування
нежитлових будівель; зобов'язати
Приватне підприємство
«Технопромбізнес» (ідентифікаційний
код 36031756. місцезнаходження: 62472
Харківська область, харківський район,
м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, 90)
повернути територіальній громаді
міста Харкова в особі Харківської
міської ради (ідентифікаційний код
04059243, місцезнаходження: 61003 м. Харків,
майдан Конституції, буд. 7) земельну
ділянку (кадастровий номер
:00:001:0335) площею 11.6663 га,
розташовану за адресою: Харківський
район, с. Затишшя, вул. Комунальна,
№№23-«В», 23-«Г», 23-« 3», 23-«А»/5, 23- «А»/20,
передану в оренду згідно з договором
оренди від 21.01.2010, зареєстрованим у
Харківській регіональній філії
Державного підприємства «Центр ДЗК при
Держкомземі України» 23.04.2010 року, запис
за №03 у стані, придатному для
використання.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 27.08.2013р.
прийнято вказану позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її розгляд на
25.09.2013р. об 11:00 год. (суддя Жельне С.Ч.)

Ухвалою господарського суду від
09.12.2013р. для розгляду справи призначено
судову колегію.

Розпорядженням голови господарського
суду від 09.12.2013р. призначено склад
колегії для розгляду справи:
головуючий суддя Жельне С.Ч., судді
Аюпова Р.М., Лаврова Л.С.

Відповідно до витягу з автоматизованої
системи документообігу господарського
суду від 20.01.2014р., в зв"язку з відпусткою
судді Жельне С.Ч., справу для подальшого
розгляду призначено судді Аюповій Р.М.

Розпорядженням голови господарського
суду від 21.01.2014р. призначено склад
колегії для розгляду справи:
головуючий суддя Аюпова Р.М., судді
Жигалкін І.П., Лаврова Л.С.

Розпорядженням заступника голови
господарського суду від 25.01.2014р., в
зв"язку з відпусткою судді Лаврової
Л.С., змінено склад колегії та для
розгляду справи призначено колегію у
складі: головуючий суддя Аюпова Р.М.,
судді Жигалкін І.П., Шатерніков М.І.

Розпорядженням заступника голови
господарського суду від 25.02.2014р., в
зв"язку з відпусткою судді Жигалкіна
І.П. та судді Шатернікова М.І., змінено
склад колегії та для розгляду справи
призначено колегію у складі:
головуючий суддя Аюпова Р.М., судді
Мамалуй О.О., ОСОБА_3

Розпорядженням в.о. голови
господарського суду від 15.04.2014р., в
зв"язку з відсутністю судді Мамалуя
О.О., змінено склад судової колегії та
для розгляду справи призначено колегію
у складі: головуючий суддя Аюпова Р.М.,
судді Жельне С.Ч., ОСОБА_3

Розпорядженням заступника голови
господарського суду від 27.05.2014р., в
зв"язку з закінченням повноважень
судді ОСОБА_3, змінено склад судової
колегії та для розгляду справи
призначено колегію у складі:
головуючий суддя Аюпова Р.М., судді
Жельне С.Ч., Шатерніков М.І.

У призначеному судовому засіданні
26.06.2014р. прокурор та представник
позивача позов підтримали. Наполягали
на його задоволенні.

Представник першого відповідача в
судове засідання 26.06.2014р. не з"явився.
Матеріали справи містять клопотання
про розгляд справи за відсутності
представника Кулиничівської селищної
ради.

Представники другого відповідача в
судовому засіданні 26.06.2014р. проти
позову заперечували. Через канцелярію
суду надали письмові пояснення, які
колегія суддів досліджує та долучає до
матеріалів справи.

Представник третього відповідача в
судове засідання 26.06.2014р. не з"явився,
про причину неявки суд не повідомив.
Про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином.

Представники третіх осіб в судове
засідання 26.06.2014р. не з"явились, про
причину неявки суд не повідомили. Про
час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини 1950 року,
ратифікованою Верховною Радою України
( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР
), кожній особі гарантовано право на
справедливий і відкритий розгляд при
визначенні її громадських прав і
обов'язків впродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
створеним відповідно до закону.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та
документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши обставини та
докази на їх підтвердження, вислухавши
представників сторін, колегією суддів
встановлено наступне:

Як свідчать матеріали справи, 21.01.2010р.
між Кулиничівською селищною
радою(орендодавець, перший відповідач)
та Приватним підприємством
«Технопромбізнес» (орендар, другий
відповідач) було укладено договір
оренди землі, зареєстрований у
Харківській регіональній філії ДП
«Центр ДЗК при Держкомземі України»,
про що зроблено запис в Державному
реєстрі земель за №03 від 23.04.2010
року.

Згідно з пунктом 2 договору в оренду
передається земельна ділянка
загальною площею 11,6663 га., на якій
розміщені об'єкти нерухомого майна, а
саме: нежитлові будівлі літ. «А-2»
площею 3 150,0 кв. м., літ. «А-1» загальною
площею -55,5 кв. м., літ. «А-1» загальною
площею 131,7 кв. м., літ. «А-1» загальною
площею 343,4 кв. м., літ. «А-1» загальною
площею 595,6 кв. м., які належать ПП
«Технопромбізнес» на підставі
договору купівлі-продажу нєжитлових
будівель від 18.07.2008 року
(зареєстрований в реєстрі за №3086).

Договір укладено на 25 років та
встановлено, що орендна плата повинна
вноситися орендарем у грошовій формі
на рахунок Кулиничівської селищної
ради в розмірі 3% від нормативної
грошової оцінки земельної ділянки в
загальній сумі 73423,46 грн. на рік.

Звертаючись до господарського суду з
відповідним позовом, прокурор
зазначив, що при укладенні договору
оренди землі від 21.01.2010 року,
Приватному підприємству
«Технопромбізнес» було надано дозвіл
на розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
відповідно до рішення Кулиничівської
селищної ради 25 сесії V скликання від
01.08.2008 року «Про надання дозволу ПП
«Технопромбізнес» на розробку проекту
землеустрою щодо відведення та
виготовлення технічної документації з
нормативної грошової оцінки на
земельну ділянку орієнтовною площею 15
га для обслуговування нежитлових
будівель в с. Затишшя». Разом з тим,
рішення Кулиничівської селищної ради
про надання земельної ділянки
Приватному підприємству
«Технопромбізнес» за розробленим
проектом землеустрою щодо відведення
земельної ділянки не приймалося, а
проект землеустрою щодо її відведення
не затверджувався. Таким чином, на
думку прокурора, сторонами не було
дотримано порядку передачі земельної
ділянки в оренду згідно із вимогами
статей 116, 123 та 124 Земельного кодексу
України (у редакції станом на 01.01.2010
року, чинній на дату укладення спірного
договору оренди землі).

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, колегія суддів
виходить з наступного.

Згідно приписів частини 1 статті 14
Конституції України, частини статті 1
Земельного кодексу України земля є
основним національним багатством, що
перебуває під особливою охороною
держави.

Земельним кодексом України
встановлюється порядок володіння,
користування і розпорядження землями,
що перебувають у комунальній та
державній власності.

Так, згідно ст.116 Земельного кодексу
України (у редакції станом від 01.01.2010
року) громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах
їх повноважень, визначених цим
Кодексом. Набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Відповідно до ст. 122 Земельного кодексу
України, сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у
власність або у користування із
земель комунальної власності
відповідних територіальних громад для
всіх потреб.

Згідно ст.123 Земельного кодексу
України, надання земельних ділянок
державної або комунальної власності у
користування здійснюється на підставі
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування.
Рішення зазначених органів
приймається на підставі проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок.

Передача в оренду земельних ділянок,
що перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється
на підставі рішення відповідного
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки (ст.124 ЗК України).

З аналізу вищезазначених норм ЗК
України вбачається, що обов'язковою
умовою укладення договору оренди
земельної ділянки є наявність
відповідного рішення органу місцевого
самоврядування про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки (у випадках,
встновлених чинним законодавством) та
про надання даної земельної ділянки в
користування на умовах оренди із
земель комунальнох власності
відповідої територіальної громади.

Крім того, спеціальним
нормативно-правовим актом, що регулює
правовідносини у сфері укладення
договору оренди земельної ділнки, є
Закон України «Про оренду землі».

Так, статтями 1,2 зазначеного Закону
закріплено, що оренда землі - це
засноване на договорі строкове
платне володіння і користування
земельною ділянкою, необхідною
орендареві для проведення
підприємницької та інших видів
діяльності. Відносини, пов'язані з
орендою землі, регулюються Земельним
кодексом України, Цивільним кодексом
України, цим Законом, законами
України, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до них, а
також договором оренди землі.

Згідно ст.3 Закону України «Про оренду
землі», орендарі набувають права
оренди земельної ділянки на
підставах і в порядку, передбачених
Земельним кодексом України, Цивільним
кодексом України, цим та іншими
законами України і договором оренди
землі.

Зазначені норми Закону України «Про
оренду землі» кореспондуються із
вищевказаними нормами Земельного
кодексу України та Цивільного кодексу
України та уніфікують загальні засади
надання земельної ділянки в оренду із
земель комунальної власності
відповідної територіальної громади.

Нормами зазначеного Закону також
наведено перелік істотних умов
договору оренди землі, відсутність
яких є підставою для визнання договору
недійсним відповідно до закону. Так,
відповідно до ст. 15 Закону України
«Про оренду землі», істотними умовами
договору оренди землі є:

- об'єкт оренди (кадастровий
номер, місце розташування та розмір
земельної ділянки);

- строк дії договору оренди;

- орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату;

- умови використання та цільове
призначення земельної ділянки, яка
передається в оренду;

- умови збереження стану об'єкта
оренди;

- умови і строки передачі
земельної ділянки орендарю;

- умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві;

- існуючі обмеження (обтяження)
щодо використання земельної ділянки;

- визначення сторони, яка несе
ризик випадкового пошкодження або
знищення об'єкта оренди чи його
частини;

- відповідальність сторін;

- умови передачі у заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки.

Таким чином, вищенаведені норми
визначають перелік умов, дотримання
яких є обов'язковим при укладенні
договору оренди землі, а також наводять
вичерпний перелік підстав для визнання
такого договору недійсним.

Як свідчать матеріали справи,
відповідно до договору купівлі-продажу
від 18.07.2008 року № 3086 Приватне
підприємство «Технопромбизнес» є
власником нежитлових будівель,
розташованих за адресою: Харківський
район, с. Затишшя, вул. Комунальна, 23-в,
23-Г, 23-3, 23-А/5, 23-А/20.

На підставі рішення Кулиничівської
селищної ради від 01.08.2008 року ПП
«Технопромбизнес» отримало проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки площею 11,6663 га для
обслуговування нежитлових будівель,
розташованих за адресою: Харківський
район, с. Затишшя, вул. Комунальна, 23-в,
23-Г, 23-3, 23-А/5, 23-А/20, розроблений ТОВ «Ленд
стар».

Вказаний проект було погоджено
відповідно до ст. 124 Земельного кодексу
України з відділом земельних ресурсів
у Харківському районі 23.09.2008 року,
Харківською районною
санітарно-епідеміологічною службою
06.04.2009 року, Управлінням культури і
туризму Харківської обласної
державної адміністрації 15.05.2009 року,
Державним управлінням охорони
навколишнього природного середовища в
Харківській області 26.05.2009 року,
Управлінням містобудування та
архітектури Харківської обласної
державної адміністрації 17.06.2009 року.

На підставі рішення Кулиничівської
селищної ради від 01.08.2008 року ПП
«Технопромбизнес» отримало витяг з
технічної документації з грошової
нормативної оцінки земельної ділянки.

10.11.2009 року Харківською регіональною
філією ДП «Центр державного земельного
кадастру» прийнято обмінний файл по
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки в оренду ПП
«Технопромбизнес» для обслуговування
нежитлових будівель, яка розташована в
с. Затишшя, вул. Комунальна, 23-в, 23-Г, 23-3,
23-А/5, 23-А/20 Кулиничівської селищної ради
Харківського району Харківської
області. Також Харківською
регіональною філією ДП «Центр
державного земельного кадастру»
видано реєстраційні картки на вказану
земельну ділянку.

Згідно абз 6 п. 2.3 Тимчасового порядку
ведення державного реєстру земель,
затвердженого Наказом Державного
комітету України по земельних ресурсах
від 02.07.2003 року № 174, якщо рішення про
надання або передання земельної
ділянки у власність або користування
не було прийнято протягом трьох
місяців, відмітка про приймання
обмінного файла анулюється
автоматично, що вимагає проходження
процедури повторного здавання
обмінного файла.

Однак, розглянувши лист директора ПП
«Технопромбизнес» з проханням
затвердити проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки в оренду
ПП «Технопромбизнес» для
обслуговування нежитлових будівель,
яка розташована в с. Затишшя, вул.
Комунальна, 23-в, 23-Г, 23-3, 23-А/5, 23-А/20
Кулиничівської селищної ради
Харківського району Харківської
області та передати в оренду вказану
ділянку отримано відмову з посиланням
на необхідність розгляду та надання
висновків по землевпорядній
документації щодо обґрунтування площі
земельної ділянки постійної комісії з
аграрних питань і охорони
навколишнього середовища
Кулиничівської селищної ради.

Нормами ч.ч. 6, 9 ст. 124 Земельного кодексу
України передбачено, що відповідний
орган виконавчої влади або орган
місцевого самоврядування у
двотижневий строк з дня отримання
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки, а в разі
необхідності здійснення обов'язкової
державної експертизи землевпорядної
документації згідно із законом - після
отримання позитивного висновку такої
експертизи приймає рішення про надання
земельної ділянки у користування.
Рішенням про надання земельної ділянки
у користування за проектом землеустрою
щодо її відведення здійснюються:
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки;
вилучення земельних ділянок у
землекористувачів із затвердженням
умов вилучення земельних ділянок (у
разі необхідності); надання земельної
ділянки особі у користування з
визначенням умов її використання і
затвердженням умов надання, у тому
числі (у разі необхідності) вимог щодо
відшкодування втрат
сільськогосподарського та
лісогосподарського виробництва.

Згідно ч. 9 ст. 124 Земельного кодексу
України, підставою відмови у
затвердженні проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки може бути
лише його невідповідність вимогам
законів та прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів.

Як вбачається з матеріалів справи,
жодних невідповідностей вимогам
законів та прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів в рішенні
Кулиничівської селищної ради
Харківського району Харківської
області зазначено не було. Відмова
Кулиничівської селищної ради з
посиланням на необхідність розгляду та
надання висновків по землевпорядній
документації щодо обґрунтування площі
земельної ділянки постійної комісії з
аграрних питань і охорони
навколишнього середовища
Кулиничівської селищної ради є
безпідставною та незаконною, оскільки
не передбачена чинним земельним
законодавством України та протирічить
ст. 19 Конституції України, де
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Крім того, відповідно до ст. 1 Закону
України "Про планування і забудову
територій" (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
містобудівне обґрунтування - вид
містобудівної документації, в якому
відповідно до державних будівельних та
інших норм, стандартів і правил,
положень містобудівної документації
визначаються містобудівні умови і
обмеження забудови земельної ділянки
(об'єкта будівництва), обов'язкові для
врахування при відведенні земельної
ділянки та/або проектуванні цього
об'єкта. А містобудівним
обґрунтуванням (виконавець ТОВ
«УКРСХІДРЕСТАВРАЦІЯ»), погодженим з
усіма службами та затвердженим
Кулиничівським селищним головою 08.12.2008
року та начальником Управління
містобудування та архітектури
Харківської облдержадміністрації
07.06.2009 р., обґрунтовано площу земельної
ділянки для розташування
виробничо-складських будівель, які
розташовані в с. Затишшя, вул.
Комунальна, 23-в, 23-Г, 23-3, 23-А/5, 23-А/20
Кулиничівської селищної ради
Харківського району Харківської
області

Керуючись нормами ч. 9 ст. 124 Земельного
кодексу України, якою передбачено
право особи оскаржити до суду відмову
органу виконавчої влади чи органу
місцевого самоврядування у наданні
земельної ділянки у користування або
залишення клопотання без розгляду, ПП
«Технопромбизнес» звернулось до
Господарського суду Харківською
області з позовною заявою до
Кулиничівської селищної ради, третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача - ДП "Центр державного
земельного кадастру" в особі
Харківської регіональної філії, м.
Харків про визнання укладеним договору
оренди. За результатом розгляду
позовної заяви Господарський суд
Харківської області 02.03.2010 року виніс
рішення у справі №58/33-10, яким визнав
укладеним договір оренди земельної
ділянки площею 11,6663 га для
обслуговування нежитлових будівель,
розташованих за адресою: Харківський
район, с. Затишшя, вул. Комунальна, 23-в,
23-Г, 23-3, 23-А/5, 23-А/20, між Кулиничівською
селищною радою та ПП «Технопромбизнес»
строком на 25 років на умовах,
визначених Цивільним кодексом України,
Законом України «Про оренду землі» 21
січня 2010 року. Зазначеним рішенням
господарський суд визнав укладеним
договір оренди земельної ділянки в
редакції, яка була підписана
Кулиничівською селищною радою та ПП
«Технопромбизнес», а згодом
зераєстрована у Харківській
регіональній філії Державного
підприємства «Центр ДЗК при
Держкомземі України», про що у
Державному реєстрі земель вчинено
запис від 23.04.2010 року за №03.

Згідно п.38 укладеного договору оренди
землі «Цей договір набирає чинності
після підписання сторонами та його
державної реєстрації».

Враховуючи той факт, що договір оренди
землі зареєстровано, та на теперішній
час відсутнє будь-яке рішення суду про
визнання даного договору недійсним, є
всі правові підстави для того, щоб
вважати договір оренди землі від 21
січня 2010 року укладеним та дійсним.

Колегія суддів критично оцінює
посилання позивача на те, що 01.07.2010 року
Харківським апеляційним господарським
судом винесена постанова у справі
№58/33-10, залишена без змін Постановою
Вищого госопдарського суду України від
28.09.2010 року, якою рішення
Господарського суду Харківської
області від 02.03.2010 року скасовано та
постановлено нове рішення, яким в
задоволенні позову ПП
«Технопромбизнес» про визнання
договору оренди землі укладеним
відмовлено, в зв"язку з чим зазначає
наступне.

По-перше: Постановою Харківського
апеляційного господарського суду від
01.07.2010 року у справі №58/33-10 та
постановою Вищого госоподарського
суду України від 28.09.2010 року у справі
№58/33-10 спірний договір оренди землі не
визнано недійсним;

По-друге: Правомірність набуття ПП
«Технопромбизнес» права оренди
земельної ділянки площею 11,6663 га для
обслуговування нежитлових будівель,
розташованих за адресою: Харківський
район, с. Затишшя, вул. Комунальна, 23-в,
23-Г, 23-3, 23-А/5, 23-А/20, та чинність договору
оренди землі від 21 січня 2010 року - не
спростовуються матеріалами справи та
поясненнями представників сторін під
час розгляду справи.

По-третє: Рішення 46-ї позачергової
сесії V скликання Кулиничівської
селищної ради від 05.10.2010р. «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки для
обслуговування нежитлових будівель
розташованих за адресою с. Затишшя,
вул. Комунальна, 23-в, 23-Г, 23-З, 23-А/5, 23-А/20,
які належать ПП «Технопромбизнес»,
яким Кулиничівська селищна рада
затвердила виготовлений проект
землеустрою та передала в користування
на умовах оренди вказану земельну
ділянку терміном на 25 років, є чинним на
момент розгляду справи.

Згідно п.2.4. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
року №11 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» у процесі вирішення спору
сторони можуть самі усунути у
встановленому порядку порушення, які
тягнуть за собою визнання правочину
недійсним, зокрема, шляхом: вчинення
нового правочину; погодження правочину
з відповідним державним органом, якщо
це необхідно було для даного правочину,
а таке погодження не було раніше
здійснено тощо. Сторони також не
позбавлені права вчинити правочин про
внесення змін до правочину з метою
приведення його у відповідність із
законом (крім зміни ціни в договорі
після його виконання, оскільки згідно з
частиною третьою статті 632 ЦК України
така зміна не допускається). Якщо
згаданий правочин (про внесення змін)
не суперечить вимогам закону,
господарський суд приймає судове
рішення, виходячи з його умов. При цьому
господарським судам необхідно мати на
увазі, що законом не передбачено
заборони стосовно надання правочинові,
- в тому числі про внесення змін до
іншого правочину, - за згодою сторін
зворотної дії в часі.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що фактом прийняття
Кулиничівською селищною радою рішення
46-ї позачергової сесії V скликання від
05.10.2010 року «Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки для обслуговування нежитлових
будівель розташованих за адресою с.
Затишшя, вул. Комунальна, 23-в, 23-Г, 23-З,
23-А/5, 23-А/20, які належать ПП
«Технопромбизнес» підтверджується
факт погодження правочину (в даному
випадку - договору оренди землі від 21
січня 2010 року) з відповідним органом
місцевого самоврядування -
Кулиничівською селищною радою,
уповноваженою надавати земельну
ділянку у користування на умовах
оренди із земель комунальної власності
відповідної територіальної громади.

В Постанові пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
№11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними (із змінами і доповненнями)"
зазначено, що вирішуючи спори про
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно ст. 202, ст. 203, 205, 207 Цивільного
кодексу України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків; зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; правочин може вчинятися
усно або в письмовій формі; правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спір про визнання договору
недійсним, необхідним є встановлення
наявності тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угод недійсними і
настання відповідних наслідків, а саме:
відповідність змісту угод вимогам
закону, додержання встановленої форми
угоди; правоздатність сторін за угодою;
у чому конкретно полягає
неправомірність дій сторони тощо.

У спірному договорі зазначені всі
істотні умови договору, що передбачені
чинним законодавством України, а
доводи прокурора, якими
обгрунтовуються вимоги щодо
недійсності договору спростовуються
вищенаведеним.

Статтею 204 Цивільного кодексу України
закріплена презумпція правомірності
правочину, за якою правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або він не
визнаний судом недійсним

Водночас, слід зазначити про те, що
фактом підписання Кулиничівською
селищною радою договору оренди землі
від 21.01.2010 року та прийняттям
Кулиничівською селищною радою рішення
від 05.10.2010 року підтверджується
досягнення сторонами договору оренди
згоди щодо усіх істотних умов договору
та спрямованість правочину на реальне
настання правових наслідків,
обумовлених ним, що згідно ст.203 ЦК
України є обов'язковою вимогою
чинності правочину.

Важливою умовою дійсності договору
оренди землі від 21.01.2010 року є наявність
в укладеному договорі всіх істостних
умов, визначених ст. 15 Закону України
«Про оренду землі», досягнення згоди
стосовно яких є обов'язковою умовою
дійсності договору оренди землі.

Окрім того, матеріалами справи
підтверджується факт, своєчасної та в
повному обсязі сплати ПП
«Технопромбизнес» орендна плата,
визначеної сторонами при укладенні
договору оренди.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Згідно із ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

При цьому, належністю доказів є
спроможність фактичних даних містити
інформацію щодо обставин, що входять до
предмета доказування, слугувати
аргументами (посилками) у процесі
встановлення об'єктивної істини.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. Обов'язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. Це стосується позивача,
який повинен доказати факти, на
підставі яких пред'явлено позов, а
також відповідача, який має можливість
доказувати факти, на підставі яких він
будує заперечення проти позову.

У відповідності до вимог ст. 54 ГПК
України позовна заява повинна містити
виклад обставин, на яких ґрунтуються
позовні вимоги з зазначенням доказів.
До обставин, на яких позивач
обґрунтовує свої вимоги, відносять
обставини, які становлять предмет
доказування у справі. Предмет
доказування це сукупність обставин,
які необхідно встановити для
правильного вирішення справи. У
предмет доказування включаються факти
матеріально-правового характеру, що є
підставою вимог позивача та заперечень
відповідача.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Дослідивши вимогу прокурора про
повернення територіальній громаді
міста Харкова в особі Харківської
міської ради земельної ділянки, яка
розташована за адресою: Харківський
район, с. Затишшя, вул. Комунальна, 23-в,
23-Г, 23-3, 23-А/5, 23-А/20, що передана в оренду
згідно з договором оренди від 21.10.2010
року, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 121 Конституції України
передбачено, що на прокуратуру України
покладаються функції представництва
інтересів громадянина або держави в
суді у випадках, визначених законом.

Згідно статті 36-1 Закону України "Про
прокуратуру" підставою для
представництва у суді інтересів
держави є наявність порушених
економічних, політичних та інших
державних інтересів внаслідок
протиправних дій (бездіяльності)
фізичних або юридичних осіб, що
вчиняються у відносинах між ними або з
державою.

Офіційним тлумаченням Конституційного
Суду України від 08.04.1999р. визначено, що
під органами, уповноваженими державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах, потрібно розуміти
орган державної влади чи орган
місцевого самоврядування, якому
законом надано повноваження органу
виконавчої влади.

Відповідно до пункту 4 рішення
Конституційного Суду України №3-рп/99
від 08.04.1999 р. інтереси держави можуть
повністю, частково або не збігатися
зовсім з інтересами державних органів,
державних підприємств та організацій
чи з інтересами господарських
товариств з часткою державної
власності у статутному фонді.

Тобто, зазначений пункт рішення
Конституційного Суду України визначив,
що "інтереси держави" є оціночним
поняттям, прокурор чи його заступник у
кожному конкретному випадку
самостійно визначає з посиланням на
законодавство, на підставі якого
подається позов, в чому саме відбулося
або може відбутися порушення
матеріальних чи інших інтересів
держави.

Відповідно до ст. 21 Господарського
процесуального кодексу України,
сторонами в судовому процесі -
позивачами і відповідачами - можуть
бути підприємства та організації,
зазначені у статті 1 цього Кодексу.
Позивачами є підприємства та
організації, що подали позов або в
інтересах яких подано позов про захист
порушеного чи оспорюваного права або
охоронюваного законом інтересу.
Відповідачами є підприємства та
організації, яким пред'явлено позовну
вимогу.

Згідно з частиною 2 статті 29 ГПК
України, у разі прийняття
господарським судом позовної заяви,
поданої прокурором в інтересах держави
в особі органу, уповноваженого
здійснювати функції держави у спірних
правовідносинах, зазначений орган
набуває статусу позивача.

Визнання права є одним із способів
захисту цивільних прав та інтересів,
передбачених ч. 2 ст. 16
Цивільногокодексу України. Відповідно
до ст. 15 Цивільного кодексу України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Стаття 1 ГПК України передбачає право
відповідних осіб звертатися до
господарського суду за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Таке право суду пов'язано з тим, що
судовий захист порушеного права
позивача може бути здійснений лише в
разі звернення з позовом до особи, яка
це право порушує, не визнає або оспорює;
тобто саме особа, що порушує право, яке
підлягає захисту, має бути
відповідачем у такій справі; і
задоволенню підлягає лише той позов, що
заявлений до особи, яка порушує
відповідне право.

Органом, уповноваженим здійснювати
функції держави у спірних
правовідносинах, прокурор визначає
Харківську міську раду, та на
підтвердження своїх повноважень
стосовно представництва у даних
правовідносинах інтересів держави в
особі Харківської міської ради
прокурор посилається на наступне:

- Постанову Верховної Ради України
«Про зміну і встановлення меж міста
Харків, Дергачівського і Харківського
районів Харківської області» від 06.09.2012
року №5215-VI,

- Акт приймання-передачі емельної
ділянки до земель запасу міста Харкова
від 25.12.2012 року, яким Кулиничівська
селищна рада Харківського райдну в
особі секретаря селищної ради Бідної
Л.І., передала, а Харківська міська рада,
в особі начальника Управління
земельних відносин Бароніна Б.І.,
прийняла частину земель
Кулиничівської селищної ради
Харківського району площею 2 602,4899 га
згідно з Додатку до Постанови
Верховної Ради України від 06.09.2012 року
№5215-VI,

- Рішення XX сесії Харківської
обласної ради VI скликання «Про зміни в
адміністративно-територіальному
устрої Харківської області» від 05.03.2013
року №678-VI на виконання постанови
Верховної Ради України від 06.09.2012 року
«Про зміну і встановлення меж міста
Харків, Дергачівського і Харківського
районів Харківської області», яким
виключено з облікових даних такі
населені пункти Харківського району
смт. Кулиничі: село Бражники, село
Заїки, селище Затишшя, селище Перемога
Кулиничівської селищної ради

- Рішення 20 сесії Харківської
міської ради 6 скликання «Про
впорядкування найменувань» від 24.10.2012
року №907/12, відповідно до Додатку №1
«Перелік поточних назв елементів
вулично-дорожньої мережі міста на
території, що включена до меж міста
Харкова», згідно якого вулиця
Комунальна в межах території селища
Затишшя включена до території міста
Харкова і перейменована згідно із
Додатком №2 цього ж рішення із вулиці
Комунальної селища Затишшя у вулицю
Комунальну міста Харкова та включена
до Орджонікідзевського району міста,

- Довідку Управління
Держземагентства у м.Харкові
Харківської області від 15.08.2013 року вих.
№2649/08, згядно якої земельна ділянка за
адресою: Харківська область,
Харківський район, селище Затишшя, вул.
Комунальна, 23-в, 23-Г, 23-3, 23-А/5, 23-А/20 площею
11,6663 га увійшла до меж міста Харкова.

Проте, всі вищезазначені документи не
підтверджують факт віднесення
земельної ділянки (кадастровий номер
:00:001:0335), розташованої за адресою:
Харківська область, Харківський район,
селище Затишшя, вул. Комунальна, 23-в, 23-Г,
23-3, 23-А/5, 23-А/20 площею 11,6663 га до меж
міста Харкова.

Порядком зміни меж
адміністративно-територіальної
одиниці встановлений перехід того чи
іншого населеного пункту,
розташованому у ньому вулиці та/або
конкретної земельної ділянки до меж
іншої адміністративно-територіальної
одиниці (в даному випадку - із меж
селища Затишшя Харківського району до
меж міста Харкова).

Згідно ст. 173 Земельного кодексу
України, межа району, села, селища,
міста, району у місті - це умовна
замкнена лінія на поверхні землі, що
відокремлює територію району, села,
селища, міста, району у місті від інших
територій. Межі району, села, селища,
міста, району у місті встановлюються і
змінюються за проектами землеустрою
щодо встановлення (зміни) меж
адміністративно-територіальних
одиниць. Проекти землеустрою щодо
зміни меж населених пунктів
розробляються з урахуванням
генеральних планів населених пунктів.
Після розробки проекту землеустрою
щодо встановлення (зміни) меж
адміністративно-територіальних
одиниць він підлягає обов'язковій
державній експертизі землевпорядної
документації (ст. 9 Закону України «Про
державну експертизу землевпорядної
документації»).

Відповідно до ст. 174 ЗК України, рішення
про встановлення і зміну меж районів і
міст приймається Верховною Радою
України за поданням Верховної Ради
Автономної Республіки Крим, обласних,
Київської чи Севастопольської міської
рад.Рішення про встановлення і зміну
меж районів у містах приймається
міською радою за поданням відповідних
районних у містах рад.

Межі адміністративно-територіальних
одиниць встановлюються в порядку та
відповідно до закону. Межі
адміністративно-територіальних
одиниць посвідчуються державним актом
України. Форма та порядок видачі
державного акта України на межі
адміністративно-територіальної
одиниці встановлюються Верховною
Радою України (ст.ст. 175, 176 ЗК України).

Нормами ст. 46 Закону України «Про
землеустрій» передбачено, що для
встановлення або зміни меж
адміністративно-територіальних
утворень розробляються проекти
землеустрою щодо встановлення (зміни)
меж відповідних
адміністративно-територіальних
утворень. Проект землеустрою щодо
встановлення (зміни) меж
адміністративно-територіальних
одиниць включає: а) пояснювальну
записку; б) завдання на виконання
робіт; в) рішення про розроблення
проекту землеустрою щодо
встановлення або зміни меж
адміністративно-територіальних
одиниць; г) посвідчені в
установленому порядку копії
генерального плану населеного пункту,
рішень про його затвердження (у разі
зміни меж населеного пункту); ґ)
викопіювання із схеми землеустрою і
техніко-економічного обґрунтування
використання та охорони земель
адміністративно-територіальної
одиниці (утворення), а у разі її
відсутності - викопіювання із проекту
формування територій сільських,
селищних рад; д) викопіювання із
кадастрових карт (планів) з
відображенням існуючих (за їх
наявності) та проектних меж
адміністративно-територіальної
одиниці; е) експлікація земель в
існуючих (за їх наявності) та
проектних межах
адміністративно-територіальної
одиниці; є) опис меж
адміністративно-територіальних
одиниць; ж) матеріали погодження
проекту; з) матеріали виносу меж
адміністративно-територіальних
одиниць в натуру (на місцевість) з
каталогом координат їх поворотних
точок.

Проекти землеустрою щодо встановлення
(зміни) меж сіл, селищ, міст
розробляються за рішенням
відповідної сільської, селищної,
міської ради та підлягають
погодженню сільським, селищним,
міським, рйонними радами, районними
державними адміністраціями, за
рахунок території яких планується
здійснити розширення її меж. Рішення
про встановлення (зміну) меж
адміністративно-територіальних
одиниць є одночасно рішенням про
затвердження проектів землеустрою
щодо їх встановлення (зміни). Проект
землеустрою щодо встановлення
(зміни) меж
адміністративно-територіальних
одиниць складається у паперовій та
електронній (цифровій) формах.

Відомості про встановлення (зміну)
меж адміністративно-територіальних
одиниць вносяться до Державного
земельного кадастру. Відомості про
встановлені (змінені) межі
адміністративно-територіальних
одиниць зазначаються у витязі з
Державного земельного кадастру,
який безоплатно видається
відповідній сільській, селищній,
міській, районній, обласній раді.

Складовою частиною проекту
землеустрою щодо встановлення і зміни
меж населеного пункту є перелік
земельних ділянок державної власності
(із зазначенням їх кадастрових
номерів, місцезнаходження, площі та
цільового призначення), які переходять
у комунальну власність відповідної
територіальної громади.

Вищезазначені норми ЗУ «Про
землеустрій» кореспондуються з
вимогами Закону України «Про Державний
земельний кадастр», частиною 1 статті 1
якого передбачено, що державний
земельний кадастр - єдина державна
геоінформаційна система відомостей
про землі, розташовані в межах
державного кордону України, їх
цільове призначення, обмеження у їх
використанні, а також дані про
кількісну і якісну характеристику
земель, їх оцінку, про розподіл
земель між власниками і
користувачами.

Відповідно до ч.ч. 8, 12, 13, 14, 15 ст. 21
зазначеного Закону, відомості про межі
адміністративно-територіальних
одиниць вносяться до Державного
земельного кадастру на підставі
проектів землеустрою щодо
встановлення та зміни меж
адміністративно-територіальних
одиниць. Органи державної влади (крім
Верховної Ради України) та органи
місцевого самоврядування у строк не
пізніше п'яти робочих днів після
прийняття рішень про затвердження
документації із землеустрою, яка
згідно з цією статтею є підставою для
внесення відомостей до Державного
земельного кадастру, надають
центральному органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у
сфері земельних відносин, відповідно
до їх компетенції засвідчені копії
вказаних рішень для внесення
відповідної інформації до Державного
земельного кадастру. Документація із
землеустрою подається до центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері земельних
відносин, відповідно до їх
повноважень, визначених цим Законом,
разом з електронним документом, що
містить результати робіт із
землеустрою. Внесення відомостей до
Державного земельного кадастру
здійснюється у строк, що не перевищує
чотирнадцяти робочих днів з дня
отримання відповідних документів,
якщо цим Законом не встановлено інший
строк для здійснення цих дій. Відомості
вносяться одночасно до документів
Державного земельного кадастру у
текстовій та графічній формі.

Водночас, згідно ч.2 ст.26 ЗУ «Про
Державний земельний кадастр»,
відомості про віднесення земельної
ділянки до земель іншої
адміністративно-територіальної
одиниці вносяться до Поземельної книги
на підставі документації, яка є
підставою для внесення таких
відомостей, а також рішень про її
затвердження (якщо згідно із законом
документація підлягає затвердженню),
поданої органом, що прийняв рішення
про таке затвердження.

Нормами ст. 32 ЗУ «Про Державний
земельний кадастр» закріплено порядок
внесення до Державного земельного
кадастру відомостей про межі
адміністративно-територіальних
одиниць, відповідно до якого підставою
для внесення до Державного земельного
кадастру відомостей про межі
адміністративно-територіальних
одиниць є рішення відповідного органу
місцевого самоврядування про
встановлення і зміну меж
адміністративно-територіальної
одиниці, та про затвердження
документації із землеустрою, яка є
підставою для внесення таких
відомостей. Рішення подається
Державному кадастровому реєстратору,
який здійснює внесення таких
відомостей до Державного земельного
кадастру, разом з електронним
документом, що містить відомості про
результати робіт із землеустрою.
Внесення відомостей до Державного
земельного кадастру або надання
мотивованої відмови у такому
внесенні здійснюється у строк, що не
перевищує чотирнадцяти робочих днів з
дня отримання відповідної
документації, якщо цим Законом не
встановлено інший строк для
здійснення цих дій. На підтвердження
внесення до Державного земельного
кадастру відомостей про межі
адміністративно-територіальних
одиниць Державним кадастровим
реєстратором безоплатно видається
органу, який прийняв відповідне
рішення, витяг з Державного земельного
кадастру.

Обов'язковість внесення до Державного
земельного кадастру інформації щодо
зміни меж
адміністративно-територіальних
одиниць передбачена також Порядком
ведення Державного земельного
кадастру, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 17
жовтня 2012 р. №1051. Пунктом 97 вказаного
Порядку передбачено, що до Державного
земельного кадастру вносяться
відомості (зміни до них) про землі в
межах територій
адміністративно-територіальних
одиниць (Автономної Республіки Крим,
областей, мм. Києва та Севастополя,
районів, міст, селищ, сіл, районів у
містах). Інформація щодо зміни меж
адміністративно-територіальних
одиниць вноситься до Державного
земельного кадастру на підставі:
проектів землеустрою щодо
встановлення та зміни меж
адміністративно-територіальних
одиниць; проектів формування території
і встановлення меж селищних, сільських
рад (якщо межі встановлені до набрання
чинності Законом України "Про
землеустрій").

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що, чинним земельним
законодавством чітко регламентований
порядок зміни меж
адміністративно-територіальних
утворень та перелік документів, якими
така зміна підтверджується. Зокрема,
підтвердженням віднесення земельної
ділянки до меж міста Харкова - є
наступні документи:

- проект землеустрою щодо
встановлення (зміни) меж
адміністративно-територіальної
одиниці, складовою частиною якого є
перелік земельних ділянок державної
власності (із зазначенням їх
кадастрових номерів,
місцезнаходження, площі та цільового
призначення), які переходять у
комунальну власність відповідної
територіальної громади,

- документ, що підтверджує
проходження пректу землеустрою щодо
встановлення (зміни) меж
адміністративно-територіальної
одиниці обов'язкової державної
експертизи землевпорядної
документації та рішення відповідного
органу місцевого самоврядування про
затвердження документації із
землеустрою,

- витяг з Державного земельного
кадастру,

- державний акт України.

Отже, прокурором не доведено факту на
підтверждення входження земельної
ділянки (кадастровий номер
:00:001:0335), розташованої за адресою:
Харківська область, Харківський район,
селище Затишшя, вул. Комунальна, 23-в, 23-Г,
23-3, 23-А/5, 23-А/20 площею 11,6663 га до меж
міста Харкова.

Таким чином, матеріали справи не
містять доказів на підтвердження того,
що на момент звернення прокурора до
господарського суду, відповідачами
були порушені права позивача.

Викладене означає, що позовні вимоги не
ґрунтуються на правових нормах, не
знайшли свого підтвердження в наданих
до позову письмових доказах, тому -
задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що вимога прокурора про
скасування державної реєстрації
договору оренди землі від 21.01.2010р., є
похідною від вимоги про визнання
недійсним договору оренди землі від
21.01.2010р., вона не підлягає задоволенню, в
зв"зку з відмовою Харківському
міжрайонному прокурору з нагляду за
додержанням законів в транспортній
сфері в задоволенні позову в частині
визнання недійсним договору оренди
землі, укладеного між Кулиничівської
селищною радою та Приватним
підприємством "Технопромбізнес" та
поверенення спірної земельної ділянки
територіальній громаді м. Харкова в
особі Харківської міської ради.

Відповідно ст. 49 ГПК України судові
витрати у даній справі покладаються на
прокурора. Втім, враховуючи звільнення
прокурора від сплати судового збору
пунктом 11 ч.1 ст.5 Закону України "Про
судовий збір", судовий збір наразі не
стягується.

На підставі вищевикладеного, керуючись
Конституцією України, ст. ст. 116, 122-124, 173,
174 Земельного кодексу України, ст. ст. 15,
16, 202-205, 207, 215 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 22, 32, 33, 34, 43, 54, 65, 44,
49, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Повне рішення складено 01.07.2014 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя Р.М.
Аюпова С.Ч. Жельне М.І. Шатерніков

справа № 922/3578/13