м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
розглянувши справу
за товариства з обмеженою
"Промислово-технологічна компанія
до товариства з обмеженою
відповідальністю "Європейські
про визнання договору №25 від
23.07.2012 року недійсним
Представники сторін:
від позивача: Силенко Т.Г. -
представник за довіреністю № б/н від
від відповідача: не з'явився.
На розгляд господарського суду м. Києва
передані позовні вимоги товариства з
обмеженою відповідальністю
"Промислово-технологічна компанія
"Укргазкомплект" до товариства з
обмеженою відповідальністю
"Європейські технології послуг" про
визнання договору №25 від 23.07.2012 року
Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 23.07.2012 року між ним
та відповідачем укладено договір №25,
відповідно до умов якого ТОВ «ПТК
«Укргазкомплект» доручає, а ТОВ
«Європейські технології послуг»
зобов'язується провести роботи з
розробки керівництв з експлуатації
газорідинних сепараторів, фільтрів
робочої рідини, коагуляторів,
конденсатовідділювачів,
теплообмінників, пристроїв для
непрямого нагрівання у водяній бані
виробництва «Pietro Fiorentini S.p.A» Італія.
Роботи відповідачем були виконані в
повному обсязі на загальну суму 128 500,00
грн., на підтвердження чого між
сторонами підписані акти виконаних
Позивач оплатив за надані послуги 128
Проте, позивач вважає, що договір був
укладений з порушення норм цивільного
та господарського законодавства, а
саме: відповідач не мав права укладати
даний договір та надавати послуги,
передбачені п.1.1 договору, з огляду на
відсутність реєстрації відповідного
виду діяльності, що вбачається з
довідки статистики відповідача та
останнім при укладанні договору не
надано відповідної ліцензії.
У зв'язку з чим, просить суд визнати
договір №25 від 23.07.2012 року недійсним.
Ухвалою господарського суду м. Києва
від 18.07.2014 року порушено провадження у
справі, розгляд справи призначено на
08.09.2014 року до загального відділу
діловодства господарського суду міста
Києва позивач подав документи по
справі на виконання вимоги ухвали суду
від 18.07.2014 року, відповідач - відзив на
В судове засідання 09.09.2014 року
представник відповідача не з'явився,
вимоги ухвали суду від 18.07.2014 року не
виконав, про поважні причини неявки суд
не повідомив, хоча про час та дату
судового засідання повідомлений
належним чином, що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
Представник позивача позовні вимоги
підтримав, просив суд задовольнити
Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні дані, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позовні вимоги
позивача не підлягають задоволенню.
Частина 1 статті 202 ЦК України
передбачає, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
Згідно ч.1 статті 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України,
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
Частина 1 статті 626 ЦК України
передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
23.07.2012 року між товариством з обмеженою
«Промислово-технологічна компанія
«Укргазкомплект» (замовник) та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Європейські
технології послуг» (виконавець)
укладено договір №25.
Згідно з п. 1.1 договору замовник
доручає, а виконавець зобов'язується
провести роботи з розробки керівництв
з експлуатації газорідинних
сепараторів, фільтрів робочої рідини,
коагуляторів, конденсатовідділювачів,
теплообмінників, пристроїв для
непрямого нагрівання у водяній бані
виробництва «Pietro Fiorentini S.p.A» Італія.
Пунктом 2.1 договору передбачено, що за
виконання робіт згідно договору
замовник перераховує виконавцю суму в
розмірі договірної ціни 128 500,00 грн.
Відповідно до розділу 4 договору
визначено, що підтвердженням виконання
робіт є підписаний сторонами акт
здачі-приймання робіт.
На виконання умов договору відповідач
надав послуги на загальну суму 128 500,00
грн., що підтверджується наявними в
матеріалах справи актами
здачі-приймання робіт (надання послуг).
Позивач надані послуги оплатив
відповідачу повністю в розмірі 128 500,00
Позивач просить визнати
вищезазначений договір недійсним,
оскільки відповідач не мав права
укладати даний договір та надавати
послуги, передбачені п.1.1 договору, з
огляду на відсутність реєстрації
відповідного виду діяльності, що
вбачається з довідки статистики
відповідача та останнім при укладанні
договору не надано відповідної
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.
Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).
Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України
встановлено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ГК України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
Заявляючи позов про визнання недійсним
договору, позивач має довести
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угод недійсними і
настанням відповідних наслідків.
Як на підставу для визнання договору
недійсним позивач вказує на те, що під
час його укладення відповідач не надав
відповідну ліцензію, а також не мав
державної реєстрації відповідного
виду діяльності для надання послуг з
розробки керівництв з експлуатації
газорідинних сепараторів, фільтрів
робочої рідини, коагуляторів,
конденсатовідділювачів,
теплообмінників, пристроїв для
непрямого нагрівання у водяній бані
виробництва «Pietro Fiorentini S.p.A» Італія.
Вказані обставини, на думку позивача,
свідчать про неукладеність договору з
огляду на недосягнення сторонами всіх
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом ч. 3 ст. 180 ГК України при
укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
Суд відзначає, що предметом
господарського договору є
господарські зобов'язання, за якими
боржник зобов'язаний вчинити на
користь кредитора певну дію або
утриматися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. Умови про
предмет договору повинні включати
визначення матеріального об'єкта
договірного зобов'язання, а саме:
- найменування (номенклатуру,
асортимент) товару, сутність та перелік
послуг, результат робіт;
- кількісні показники поставки
продукції, виконання робіт, надання
- вимоги до їх якості, які визначаються
посиланням на відповідні державні
стандарти або на технічні умови, або
вимоги, яким має відповідати товар
(встановлюються у технічній
документації, зразках, еталонах). В
усякому разі товар, результати робіт,
послуг мають бути придатними для
використання у цілях, для яких вони
Із матеріалів справи вбачається, що під
час укладення оспорюваного договору
сторонами було погоджено всі істотні
умови, необхідні для даного виду
договору (договору надання послуг).
В той же час, не погодження сторонами
всіх істотних умов договору згідно
ст.ст. 180, 181 Господарського кодексу
України, ст. 638 Цивільного кодексу
України, чого в даному випадку не
встановлено, може свідчити про
неукладеність такого договору, тобто
непородженням ним цивільних прав та
обов'язків, що виключає можливість
визнання судом такого правочину
Аналогічний висновок міститься в п. 8
постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009 р.
та п. 2.6 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №11 від
29.05.2013 р. "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
Статтею 9 Закону України "Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності" передбачено,
що відповідно до спеціальних законів
ліцензуванню підлягають такі види
господарської діяльності: 1) банківська
діяльність; 2) професійна діяльність на
ринку цінних паперів; 3) із надання
фінансових послуг; 4)
зовнішньоекономічна діяльність; 5)
діяльність у галузі телебачення і
радіомовлення; 6) діяльність у сфері
електроенергетики та використання
ядерної енергії; 7) діяльність у сфері
освіти; 9) виробництво і торгівля
спиртом етиловим, коньячним і плодовим,
алкогольними напоями та тютюновими
виробами; 10) діяльність у сфері
телекомунікацій; 11) будівельна
діяльність; 12) надання послуг з
перевезення пасажирів, вантажу
повітряним транспортом.
Таким чином, посилання позивача про те,
що відповідач не мав права укладати
спірний договір та надавати послуги
без відповідної ліцензії не
приймаються судом до уваги, оскільки
для виду робіт, що визначені договором,
законом не визначено обов'язковість
Відповідно до п. 3.8. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
№ 11 від 29.05.2013 року цивільна
правоздатність юридичної особи, за
загальним правилом, є універсальною,
тобто відповідна особа здатна мати
такі ж цивільні права та обов'язки, як і
фізична особа, крім тих, які за своєю
природою можуть належати лише людині
(частина перша статті 91 ЦК України), а
відтак вправі вчиняти будь-які не
заборонені законом правочини. Тому
сама лише відсутність у статутних
документах чи в положеннях, якими
регулюється діяльність, зокрема,
суб'єктів господарювання, записів щодо
можливості здійснення ними певної
діяльності та, відповідно, вчинення тих
чи інших правочинів не тягне за собою
визнання таких правочинів за їх участю
Тому, відсутність в довідці статистики
записів щодо можливості здійснення ТОВ
"Європейські технології послуг" певних
видів діяльності не тягне за собою
визнання недійсним договору,
укладеного за його участю.
Таким чином, позивачем не доведено, а
судом не встановлено обставин з якими
положення статей 203, 215 Цивільного
кодексу України пов'язують можливість
визнання договору недійсним.
Тому, позовні вимоги щодо визнання
недійсним договору №25 від 23.07.2012 року є
необґрунтованими та такими, що не
підлягаю задоволенню.
Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
Відповідно до статті 44 ГПК України,
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи. Розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюються законом.
Судовий збір, відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладається на позивача.
На підставі викладеного та керуючись
ч.1 ст. 32, ч.1 ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд
В позові відмовити повністю.
Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК
України, рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання рішення: 18.09.2014 року.

Суддя
С.М. Мудрий