ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
Справа № 925/1460/14

Господарський суд Черкаської області в
складі: головуючого судді Чевгуза О.В.,
при секретарі судового засідання
Олійник І.С., за участю представників:

від позивача: Коцюруба С.В. -
представник за довіреністю,

від відповідача: Котьол О.В. -
представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні господарського
суду Черкаської області у м. Черкаси
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Ветфактор», м. Київ

до публічного акціонерного товариства
«Птахофабрика «Перше Травня», с.
Хутори, Черкаський район, Черкаська
область,

про стягнення 130612 грн. 04 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ветфактор»
звернулося до суду з позовом про
стягненя з публічного акціонерного
товариства «Птахофабрика «Перше
Травня» 130612,04 грн., з яких: 109711,66 грн.
основний борг за поставлений товар -
ветеринарні препарати, 13198,30 грн.
інфляційні донарахування, 7702,08 грн. 3 %
річних.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги просив
задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову
заперечив, оскільки позовні вимоги вже
були предметом розгляду. Судом вже
розглянута справа №925/991/14 зі спору між
тими ж сторонами, про той же предмет, в
зв'язку з зазначеним просив
витребувати матеріали справи №925/991/14 з
архіву для дослідження.

Представник позивача надав суду копію
рішення, винесеного за результатами
розгляду зазначеної справи.

Судом встановлено, що рішення набрало
законної сили.

У судовому засіданні 16.09.2014
оголошувалася перерва до 17.09.2014.

У судовому засіданні 17.09.2014 згідно з ст.
85 Господарського процесуального
кодексу України (далі - ГПК України)
було оголошено вступну та резолютивну
частини судового рішення.

Заслухавши доводи та пояснення
представників сторін, дослідивши
наявні у справі докази, суд вважає, що
позов підлягає до повного задоволення,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено судом, між
товариством з обмеженою
відповідальністю «Ветфактор» та
публічним акціонерним товариством
«Птахофабрика «Перше Травня» існували
відносини з поставки ветеринарних
препаратів (добавки, вакцини та інша
ветеринарна продукція (далі - товар).

Позивач виконував свої зобов'язання з
поставки товару належним чином та в
повному обсязі.

Факт отримання товару відповідачем
підтверджується наступними
видатковими накладними та
довіреностями відповідача на
відповідальних осіб за отримання
товару:

1. Видаткова накладна №2909 від 14.05.2012 на
суму 54560,00 грн., за якою товар отримано
на підставі довіреності №002036 від
11.05.2012, рахунок №3495 від 10.05.2012 не
оплачено;

2. Видаткова накладна №3453 від 05.06.2012 на
суму 2770,20 грн., за якою товар отримано на
підставі довіреності №002096 від 05.06.2012,
рахунок №4140 від 01.06.2012 не оплачено;

3. Видаткова накладна №3570 від 07.06.2012 на
суму 68200,00 грн., за якою товар отримано
на підставі довіреності №002096 від
05.06.2012, рахунок №4009 від 29.05.2012 оплачено
30.05.2012 на суму 17050,00 грн., заборгованість
51150,00 грн.;

4. Видаткова накладна №3834 від 18.06.2012 на
суму 24962,40 грн., за якою товар отримано
на підставі довіреності №002125 від
18.06.2012, рахунок №4550 від 18.06.2012 не
оплачено;

5. Видаткова накладна №4065 від 27.06.2012 на
суму 2916,00 грн., за якою товар отримано на
підставі довіреності №002144 від 27.06.2012,
рахунок №4760 від 26.06.2012 не оплачено;

6. Видаткова накладна №4432 від 12.07.2012 на
суму 12481,20 грн., за якою товар отримано
на підставі довіреності №002176 від
11.07.2012, рахунок №5065 від 05.07.2012 не
оплачено;

7. Видаткова накладна №4648 від 19.07.2012 на
суму 2079,30 грн., за якою товар отримано па
підставі довіреності №002188 від 19.07.2012,
рахунок №5462 від 19.07.2012 оплачено 19.07.2012
на суму 1663,44 грн., заборгованість 415,86
грн.;

8. Видаткова накладна №5164 від 09.08.2012 на
суму 3338,20 грн., за якою товар отримано па
підставі довіреності №002228 від 08.08.2012,
рахунок №6037 від 08.08.2012 не оплачено.

Таким чином, загальна вартість
поставленого та неоплаченого товару
становить 152593,86 грн.

Відповідачем були здійснені оплати
рахунків, за якими товар не
поставлявся, а саме:

1. Рахунок на оплату №4759 від 26.06.2012 було
оплачено 06.08.2012 на суму 22882,20 грн.

2. Рахунок на оплату №7096 від 17.09.2012 було
оплачено 11.12.2012 на суму 10000,00 грн. та
04.02.2013 на суму 10000,00 грн.

Сума переплати 42882,20 грн. була
зарахована позивачем в погашення
заборгованості за поставлений товар. В
погашення суми заборгованості за
поставлений товар згідно з видатковою
накладною №2909 від 14.05.2012 були
зараховані суми оплат за не
поставлений товар, тому заборгованість
за зазначеною видатковою накладною
№2909 становить 11677,80 грн.

Враховуючи, що між сторонами існували
правовідносин з поставки товару,
позивач просить суд стягнути борг за
поставлений товар в сумі 109711,66 грн. в
примусовому порядку.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, з-поміж
іншого, договори та інші правочини.

Як встановлено ст.ст. 202, 205 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочин
може вчинятися усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Правочин, для
якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма, вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 181
Господарського кодексу України
допускається укладення господарських
договорів шляхом підтвердження
прийняття до виконання замовлень, якщо
законом не встановлено спеціальні
вимоги до форми та порядку укладення
даного виду договорів.

Згідно ст. 639 ЦК України договір може
бути укладений у будь-якій формі, якщо
вимоги щодо форми договору не
встановлені законом.

З огляду на вищевказане, між
сторонами укладено усний договір, який
за своєю правовою природою являється
договором поставки.

Господарським судом Черкаської
області розглядався позов товариства з
обмеженою відповідальністю
«Ветфактор» до публічного
акціонерного товариства «Птахофабрика
«Перше Травня» про стягнення 139260,01 грн.,
з яких: 124694,36 грн. заборгованість за
договором поставки №67/12 від 23.03.2012, 8610,90
грн. інфляційні, 5954,75 грн. 3 % річних.

Під час розгляду справи №925/991/14 судом
було встановлено, що відповідач має
заборгованість перед позивачем у сумі
73930,20 грн. за отриманий товар згідно з
видатковими накладними №5612 від 28.08.2012,
№5512 від 23.08.2012, що була стягнута з
відповідача, а також 7085,74 грн.
інфляційних донарахувань, 583,34 грн. 3 %
річних.

Наявність позовних вимог за цим
позовом позивач обґрунтував наявністю
зобов'язань між сторонами з поставки
товару по видатковим накладним:

- №7862 від 29.11.2012 на суму 25919,80 грн.;

- №6213 від 19.09.2012 на суму 105804,80 грн.;

- №5741 від 03.09.2012 на суму 7581,60 грн.;

- №5680 від 30.08.2012 на суму 4092,00 грн.;

- №5612 від 28.08.2012 на суму 36000,00 грн.;

- №5512 від 23.08.2012 на суму 37930,20 грн.;

- №5444 від 21.08.2012 на суму 9070,80 грн.

Відтак, предмет та підстави позовів у
справах №№ 925/991/14, 925/1460/14 різні.

Загальні умови виконання
господарських зобов'язань визначені
главою 22 Господарського кодексу
України (далі - ГК України). Згідно зі ст.
193 ГК України суб'єкти господарювання
та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Загальні положення поставки
врегульовані параграфом 1 глави 30 ГК
України.

Відповідно до ст. 265 ГК України за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частинами 1, 2 статті 712 ЦК
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 692 ЦК
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. Договором купівлі-продажу може
бути передбачено розстрочення платежу.

У разі прострочення оплати товару
продавець має право вимагати оплати
товару та сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено,
що зобов'язання має виконуватись
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
та інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Із зазначеною нормою кореспондується
частина 1 статті 193 ГК України,
відповідно до якої суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Частиною 7 статті 193 ГК України, статті
525 ЦК України встановлено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Зазначені норми узгоджуються з
вимогами статті 629 ЦК України щодо
обов'язковості договору для виконання
сторонами.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до статті 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

В інформаційному листі Вищого
господарського суду України від 17.07.2012
№01-06/928/2012 «Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права» зазначено:
«Відповідно до частини першої статті 692
ЦК України покупець зобов'язаний
сплатити продавцеві повну ціну
переданого товару. Договором
купівлі-продажу може бути передбачено
розстрочення платежу. Отже, якщо інше
не встановлено укладеним сторонами
договором або актом цивільного
законодавства, перебіг строку
виконання грошового зобов'язання, яке
виникло на підставі договору
купівлі-продажу, починається з моменту
прийняття товару або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
і положення частини другої статті 530
названого Кодексу, в якій ідеться про
строк (термін) виконання боржником
обов'язку, що не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, до відповідних правовідносин
не застосовується (див. постанову
Вищого господарського суду України від
28.02.2012 №5002-8/481-2011). При цьому підписання
покупцем видаткової накладної, яка є
первинним обліковим документом у
розумінні Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» і яка відповідає
вимогам, зокрема, статті 9 названого
Закону і Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар. Строк виконання відповідного
грошового зобов'язання визначається за
правилами, встановленими частиною
першою статті 692 ЦК України (див.
постанову Вищого господарського суду
України від 21.04.2011 N 9/252-10)».

Про зазначене, також, йдеться в
постанові пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» від
17.12.2013 №14. Відповідно до якої, якщо у
договорі або законі не встановлено
строку (терміну), у який повинно бути
виконано грошове зобов'язання, судам
необхідно виходити з приписів частини
другої статті 530 ЦК України. Цією нормою
передбачено, між іншим, і можливість
виникнення обов'язку негайного
виконання; такий обов'язок випливає,
наприклад, з припису частини першої
статті 692 ЦК України, якою визначено, що
покупець за договором купівлі-продажу
повинен оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього;
відтак якщо договором або актами
цивільного законодавства не
встановлено інший строк оплати товару,
відповідна оплата має бути здійснена
боржником негайно після такого
прийняття, незалежно від того, чи
пред'явив йому кредитор пов'язану з цим
вимогу. При цьому передбачена законом
відповідальність за невиконання
грошового зобов'язання підлягає
застосуванню починаючи з дня,
наступного за днем прийняття товару,
якщо інше не вбачається з укладеного
сторонами договору. Відповідні
висновки випливають зі змісту частини
другої статті 530 ЦК України.

Відтак, відповідач був зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття,
чого ним в повному обсязі зроблено не
було.

Видаткові накладні, за якими
відповідач отримав товар, є підставою
виникнення обов'язку у відповідача
сплатити за отриманий товар.

Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд відповідно до ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

На підставі вищевказаного, суд вважає
вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача боргу за поставлений товар
в розмірі 109711 грн. 66 коп.
обґрунтованими, доведеними наявними в
матеріалах справи доказами, а
відповідно таким, що підлягають до
задоволення.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлено
договором або законом.

Враховуючи наявність прострочення
виконання відповідачем грошового
зобов'язання, позивачем нараховані 7702
грн. 08 коп. - три проценти річних від
простроченої суми, 13198 грн. 30 коп. -
інфляційного донарахування.

Розрахунки інфляційних нарахувань та
трьох процентів річних відповідають
вимогам чинного законодавства та
фактичним обставинам справи та
вчиненні вірно, тому підлягають
стягненню з відповідача у заявленому
розмірі.

Сплата судового збору здійснюється в
порядку і розмірі, встановленому
Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 49 ГПК України з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню судові витрати,
понесені останнім при поданні позову, а
саме: 2612 грн. 24 коп. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Птахофабрика «Перше
Травня» (вул. Центральна, 2, с. Хутори,
Черкаський район, Черкаська область,
) на користь товариства
з обмеженою відповідальністю
«Ветфактор» (вул. Ушинського, 25А літ А,
м. Київ, ) 109711 грн. 66 коп.
основного боргу, 13198 грн. 30 коп.
інфляційних, 7702 грн. 08 коп. трьох
відсотків річних, 2612 грн. 24 коп.
судового збору.

Рішення може бути оскаржене до
Київського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 22 вересня 2014
року.

Суддя
О.В. Чевгуз