ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2014 року
Справа № 920/609/14

Колегія
суддів у складі:

головуючий суддя Пушай В.І., суддя
Потапенко В.І., суддя Могилєвкін Ю.О.

при секретарі Євтушенку В.В.

за участю представників сторін:

позивача - Сінько О.А., довіреність без
номера від 01.07.2014 р.

відповідача -Колесник О.В., довіреність
№ 2 від 27.01.2014 р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. № 1949 С/3)
на рішення господарського суду
Сумської області від 19 червня 2014 року у
справі № 920/609/14

за позовом Комунального підприємства
"Сумижитло" Сумської міської ради, м.
Суми

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "УкрСумиліфт", м. Суми

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИЛА:

Комунальне підприємство "Сумижитло"
Сумської міської ради звернулось до
господарського суду Сумської області з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "УкрСумиліфт" про
визнання недійсним укладеного між
сторонами договору підряду від
01.02.2012р. № 2 на організацію та виконання
робіт по технічному обслуговуванню та
ремонту ліфтів з урахуванням всіх
додатків та змін, внесених до нього.

Рішенням господарського суду Сумської
області від 19 червня 2014 року у справі №
920/609/14 (суддя Лиховид Б.І.) в задоволенні
позову відмовлено.

Позивач, Комунальне підприємство
"Сумижитло" Сумської міської ради із
вказаним рішенням не погодилось та
подало на нього до Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на неправильне застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального і процесуального права,
просить це рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги
позивач посилається зокрема на
безпідставність висновку
господарського суду першої інстанції,
що на момент укладення між сторонами
спірного договору підряду від 01.02.2012р.
№ 2 на організацію та виконання робіт
по технічному обслуговуванню та
ремонту ліфтів, тарифи на технічне
обслуговування ліфтів та систем
диспетчеризації були затверджені
рішенням виконавчого комітету
Сумської міської ради у складі тарифу
на послуги з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій,
оскільки відповідне рішення
виконавчого комітету Сумської ради № 85
датовано 28.02.2012 р., тобто після дати
укладення спірного договору.

Також вказує на безпідставність
висновку господарського суду першої
інстанції, що вимога про необхідність
затвердження розрахунків економічно
обгрунтованих витрат Державною
інспекцією з контролю за цінами була
зафіксована у нормативно-правових
актах вже після укладення спірного
договору, а саме постановою Кабінету
Міністрів України від 06.02.2013 р. № 81 були
внесені відповідні зміни до п. 32
Порядку формування тарифів на послуги
з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 01.06.2011 р. № 869. При
цьому апелянт зазначає, що Порядком
надання висновків щодо розрахунків
економічно обґрунтованих планових
витрат на послуги з централізованого
водопостачання, постачання теплової
енергії, послуги з централізованого
опалення і постачання гарячої води,
послуги з вивезення побутових
відходів, а також технічного
обслуговування ліфтів, затвердженого
наказом Мінекономіки від 07.03.2007 р. № 67
встановлена процедура надання
Державною інспекцією з контролю за
цінами або територіальними органами
Державної інспекції з контролю за
цінами висновків, що подаються
відповідному уповноваженому органу із
затвердження тарифів на послуги з
технічного обслуговування ліфтів.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримує апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судовому
засіданні та у відзиві на апеляційну
скаргу (вх № 7897 від 17.09.2014 р.) проти її
задоволення заперечує, посилаючись на
те, що оскаржуване рішення прийнято з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги та відзиву на неї, повторно
розглянувши справу відповідно до
вимог статті 101 Господарського
процесуального кодексу України,
заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши повноту
встановлення місцевим господарським
судом обставин, що мають значення для
справи та правильність застосування
норм матеріального і процесуального
права, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено господарським судом
першої інстанції, 01.02.2012р. між
позивачем- Комунальним підприємством
"Сумижитло" Сумської міської ради та
відповідачем -Товариством з обмеженою
відповідальністю "Укрсумиліфт" було
укладено договір підряду № 2,
відповідно до умов якого замовник
(позивач) доручає, а підрядник
(відповідач) приймає на себе
організацію і виконання робіт по
технічному обслуговуванню та ремонту
ліфтів на об`єктах позивача, визначених
додатком № 1 до договору, який є
невід`ємною частиною цього договору (п.
1.1) із строком дії до 01.07.2013р. ( т. 1 а.с. 9-12).

До вказаного договору підряду,
сторонами було укладено: 01.03.2012р. -
додатковий договір № 2, яким внесено
зміни до порядку приймання виконаних
робіт та порядку здійснення оплати ( т. 1
а.с. 21); 25.06.2013р. - додатковий договір № 8,
яким внесені зміни до додатку № 1 щодо
ціни надання послуг (т. 1 а.с. 23), 03.09.2013р. -
додатковий договір № 9, яким внесені
зміни щодо виду та об`єктів виконання
робіт (т. 1 а.с. 35).

Відповідно до п. 2.1 договору
підряду від 01.02.2012 р. № 2 розмір
щомісячної оплати за обслуговування
кожного ліфта визначений додатком № 1
до цього договору.

Позивач в позовній заяві просив
суд визнати вказаний договір
недійсним, у зв'язку з невідповідністю
чинному на момент його укладення
законодавству такої його істотної
умови як загальна вартість послуг.

В обґрунтування цього позивач
посилається на те, що всупереч
положенням статей 31, 32 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»,
Постанови Кабінету Міністрів України
від 27.02.2007 р. № 297, Порядку надання
висновків щодо розрахунків економічно
обґрунтованих планових витрат на
послуги з технічного обслуговування
ліфтів, затвердженого наказом
Міністерства економіки України від
07.03.2007 р. № 67, п 2.4 Порядку встановлення
вартості технічного обслуговування
ліфтів та систем диспетчеризації,
затвердженого наказом Міністерства
будівництва, архітектури та
житлово-комунального господарства
України від 09.11.2006 р. № 369 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 22.12.2006 р. за № 1344/13218,
відповідач включив до ціни договору
вартість послуг з технічного
обслуговування ліфтів, яка не
затверджувалась уповноваженим органом
-Державною інспекцією України з
контролю за цінами.

Надаючи в процесі апеляційного
перегляду оцінку обставинам справи в
їх сукупності, колегія суддів
погоджується з висновком
господарського суду першої інстанції
про відмову в задоволенні позову,
виходячи з наступних підстав.

Статтею 203 Цивільного кодексу
України встановлено загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину, серед яких в
пункті1 вказано, що зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам.

Статтею 215 Цивільного кодексу
України встановлено, зокрема, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Відповідно до статті 19 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» відносини між учасниками
договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах

Учасниками відносин у сфері
житлово-комунальних послуг є зокрема,
виконавець, виробник.

Відповідно до статті 1 Закну України
«Про житлово-комунальні послуги»
виконавець - суб'єкт господарювання,
предметом діяльності якого є надання
житлово-комунальної послуги споживачу
відповідно до умов договору, а виробник
- суб'єкт господарювання, який виробляє
або створює житлово-комунальні
послуги.

Пунктом 4 ч. 1 статті 7 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» до повноважень органів
місцевого самоврядування у сфері
житлово-комунальних послуг віднесено
визначення виконавця
житлово-комунальних послуг відповідно
до цього Закону в порядку,
затвердженому центральним органом
виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства.

На виконання рішення Сумської
міської ради від 25.06.2011р. № 418 "Про
заходи щодо забезпечення жителів міста
якісними та безперебійними послугами з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій комунальної
власності територіальної громади
міста Суми" між управлінням житлової
політики, комунального господарства та
благоустрою СМР та позивачем було
укладено договір про надання
комунального замовлення на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій комунальної
власності територіальної громади
міста Суми, відповідно до п. 1.1. якого
позивач, як виконавець, взяв на себе
обов'язки по виконанню комунального
замовлення на послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій згідно із переліком,
визначеним у додатку № 1 до даного
договору житлового фонду комунальної
власності територіальної громади
міста Суми в межах встановленого
виконавчим комітетом Сумської міської
ради тарифу

Таким чином позивач у спірних
правовідносинах виступає виконавцем
житлово-комунальних послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій , в тому числі з утримання
лифтів, які є предметом спірного
договору, а відповідач - їх виробником.

Зазначені послуги відповідно до
статті 7 та 14 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
затверджуються органами місцевого
самоврядування.

Ч. 4 статті 26 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
передбачено, що у разі якщо виконавець
не є виробником, відносини між ним та
виробником регулюються окремим
договором, який укладається відповідно
до вимог цієї статті.

Ч. 1 статті 26 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» серед
істотних умов договору між виконавцем
та виробником житлово-комунальних
послуг визначено вичерпний перелік
житлово-комунальних послуг, тарифи та
їх складові на кожну з цих послуг,
загальна вартість послуг.

Відповідно до статті 36 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» розмір плати за комунальні
послуги розраховується, виходячи з
розміру затверджених цін/тарифів та
показань засобів обліку або за нормами,
затвердженими в установленому порядку.

Статтею 31 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
передбачено, що Порядок формування
тарифів на кожний вид
житлово-комунальних послуг другої
групи (пункт 2 частини першої статті 14
цього Закону) визначає Кабінет
Міністрів України.

Виконавці/виробники здійснюють
розрахунки економічно обґрунтованих
витрат на виробництво (надання)
житлово-комунальних послуг і подають
їх органам, уповноваженим здійснювати
встановлення тарифів.

Як правильно встановлено
господарським судом першої інстанції,
на момент укладення між сторонами
договору підряду № 2 від 01.02.2012 року
тарифи на технічне обслуговування
ліфтів та систем диспетчеризації були
затверджені рішенням Сумської міської
ради від 25.06.2011р. № 418 "Про заходи щодо
забезпечення жителів міста якісними та
безперебійними послугами з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій комунальної власності
територіальної громади міста Суми" у
складі тарифу на послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій.

Окрім цього, як правильно зазначив
господарський суд першої інстанції,
вимога щодо необхідності затвердження
розрахунків економічно обґрунтованих
витрат Державною інспекцією з контролю
за цінами була зафіксована у
нормативно-правових актах( в Постанові
Кабінету Міністрів України від 06.02.2013р.
№ 81, якою пункт 32 Порядку формування
тарифів на послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 1 червня
2011 р. № 869 "Про забезпечення єдиного
підходу до формування тарифів на
житлово-комунальні послуги", після
слова "надається" було доповнено
словами "Державною інспекцією з
контролю за цінами або її
територіальними органами" т. 1 а. с. 59),
вже після укладення між сторонами
спірного договору.

На момент укладення спірного
договору підряду не існувало
нормативно-правового акту, яким би
передбачався обов'язок підрядної
організації, якій запропоновано до
укладення договір підряду на
конкретних умовах виконавцем послуг,
отримувати висновок Держцінінспекції
щодо розрахунків виконавця.

Колегія суддів відхиляє посилання
позивача на те, що на момент укладення
спірного договору, стосовно
передбачених ним тарифів на послуги з
технічного обслуговування ліфтів
необхідно було отримати висновки
Державно інспекції з контролю за
цінами або її територіальних органів
за процедурою, що була передбачена
діючим на час укладення договору
Порядком надання висновків щодо
розрахунків економічно обґрунтованих
планових витрат на послуги з
централізованого водопостачання,
постачання теплової енергії, послуги з
централізованого опалення і
постачання гарячої води, послуги з
вивезення побутових відходів, а також
технічного обслуговування ліфтів,
затвердженого наказом Мінекономіки
від 07.03.2007 р. № 67.

На момент укладення спірного
договору Державну інспекцію з
контролю за цінами було ліквідовано
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів Українивід 28 березня 2011 року
№ 346 «Про ліквідацію урядових органів,
а отже на той момент у сторін договору
був відсутній обов'язок з отримання
висновку неіснуючого органу.

Виходячи з наведеного, позивачем
не доведено підстав для визнання
спірного договору недійсним, у зв'язку
з чим господарський суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтею 99, п. 1 статті 103,
статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду
Сумської області від 19 червня 2014 року у
справі № 920/609/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
господарського суду України протягом
двадцяти днів.

Постанову складено в повному
обсязі 22.09.2014 р.

Головуючий суддя
Пушай В.І.

Суддя
Потапенко В.І.

Суддя
Могилєвкін Ю.О.