ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2014 р.Справа № 922/3404/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання
Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Ізюмського комунального
підприємства теплових мереж, м. Ізюм
до Ізюмської технічної школи
товариства сприяння обороні України
(ТСОУ), м. Ізюм про стягнення 56 988,24грн.
за участю представників сторін:

позивача - Гавриленко Т.С., дов. № 30 від
20.01.14р.;

відповідача - Волченко С.В., директор

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою, в якій просив суд стягнути з
відповідача 59 442,89грн. основного боргу,
5 370,39грн. пені, 888,75грн. 3% річних, 6
286,21грн. збитків від інфляції за
неналежне виконання зобов'язання за
договором купівлі-продажу теплової
енергії в гарячій воді № 409 від 01.04.13р., а
також покласти на відповідача понесені
витрати зі сплати судового збору.

В судовому засіданні 11.09.14р., в порядку
ст.77 Господарського процесуального
кодексу України, оголошено перерву до
16.09.14р. Після перерви судове засідання
продовжено.

Представник позивача в судовому
засіданні 16.09.14р. звернувся до суду з
заявою, в якій просить суд стягнути з
відповідача суму основного боргу в
розмірі 44 442,89грн., пеню в розмірі 5
370,39грн., 3% річних в розмірі 888,75грн.,
збитки від інфляції в розмірі 6 286,21грн.
за неналежне виконання зобов'язання за
договором купівлі-продажу теплової
енергії в гарячій воді № 409 від 01.04.13р., а
також покласти на відповідача понесені
витрати зі сплати судового збору.

Із суті наданої позивачем заяви,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, суд дійшов
висновку, що дана заява за своєю
правовою природою є заявою про
зменшення розміру позовних вимог.

Враховуючи те, що позивач, відповідно
до ст.22 Господарського процесуального
кодексу України, вправі до прийняття
рішення по суті спору зменшити розмір
позовних вимог, ці дії не суперечать
законодавству та не порушують
чиї-небудь права і охоронювані законом
інтереси, дана заява приймається судом
до розгляду як така, що не суперечить
вимогам чинного законодавства України.

Представник відповідача наявність
заборгованості визнає, однак
посилається на відсутність коштів,
просить розстрочити виконання рішення
суду. Також відповідач вважає, що з боку
позивача було порушено порядок
досудового врегулювання
господарського спору, на його думку
Ізюмське комунальне підприємство
теплових мереж не є належним позивачем,
оскільки між даним підприємством та
відповідачем відсутні договірні
правовідносини. Просить суд в
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Окрім того, відповідач звернувся до
суду з клопотанням, в якому просить
направити повідомлення до
правоохоронних органів щодо порушення
законності з боку позивача, які, на
думку відповідача, містять ознаки
кримінального правопорушення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представників сторін, суд встановив
наступне.

04.02.13р. між Ізюмським комунальним
підприємством теплових мереж (позивач)
та Комунальним підприємством
"Ізюм-тепло" (комісіонер) було укладено
договір комісії № 26/к (далі договір
комісії), відповідно до умов якого
позивач доручив, а комісіонер взяв на
себе зобов'язання укласти від свого
імені за рахунок позивача правочини з
реалізації теплової енергії
споживачам, відповідно до умов даного
договору.

За договором комісії одна сторона
(комісіонер) зобов'язується за
дорученням другої сторони (комітента)
за плату вчинити один або кілька
правочинів від свого імені, але за
рахунок комітента (ст.1011 Цивільного
кодексу України).

На виконання умов зазначеного договору
комісіонер 01.04.13р. уклав з Ізюмською
технічною школою товариства сприяння
оборони України (відповідач) договір
купівлі-продажу теплової енергії в
гарячій воді № 409 (далі договір),
відповідно до умов якого
Теплопостачальна організація
зобов'язалась постачати відповідачу
теплову енергію в гарячій воді в
потрібних йому обсягах та з
параметрами теплоносія на вході мереж
відповідача, які відповідають
температурному графіку режимів
відпуску теплової енергії, а
відповідач зобов'язався оплачувати
одержану теплову енергію за
встановленими тарифами (цінами) в
терміни, передбачені цим договором.

Теплова енергія постачається
відповідачу в обсягах, згідно додатку 1
до договору, у вигляді гарячої води на
потреби опалення на наступні об'єкти
(додаток 4 до договору): м. Ізюм, вул.
Соборна, 56-А, техшкола товариства
сприяння обороні України загальною
площею 702,8м.кв.

Умовами п.6.3 договору сторони погодили
порядок здійснення відповідачем
оплати, а саме відповідач зобов'язався
до 20 числа розрахункового періоду
сплачувати теплопостачальній
організації повну вартість заявленого
у договорі обсягу споживання теплової
енергії з урахуванням сальдо
розрахунків на початок розрахункового
періоду.

Остаточний розрахунок сторони
погодили у п.6.4 договору, відповідно до
якого в разі, якщо обсяг фактично
спожитої теплової енергії перевищує
сплачений заявлений обсяг, вартість
такого перевищення сплачується
відповідачем не пізніше 20-го числа
періоду, наступного за розрахунковим.

Факт отримання відповідачем теплової
енергії за договором купівлі-продажу
теплової енергії в гарячій воді № 409
від 01.04.13р. підтверджується актом
підключення від 07.11.13р. будівлі № 56 по
вул. Соборній, м. Ізюм до системи
централізованого опалення (а.с.31) та
актами приймання-передачі теплової
енергії (а.с.32-38), підписаними з боку
відповідача без будь-яких заперечень
та зауважень.

Відповідач взяті на себе зобов'язання
за договором № 409 від 01.04.13р. належним
чином не виконав, за отриману теплову
енергію у вигляді гарячої води в
повному обсязі не розрахувався, у
зв'язку з чим у нього утворилась
заборгованість за поставлену за період
з грудня 2013р. по квітень 2014р. теплову
енергію в розмірі 44 442,89грн.

Наявність даної заборгованості
відповідач визнає, однак проти позову
заперечує посилаючись на відсутність
коштів, достатніх для погашення
заборгованості за договором. Також,
відповідач в обґрунтування своїх
заперечень зазначає, що заборгованість
виникла в тому числі із - за розміщення
в приміщеннях та на території
відповідача підрозділів АТО, в
результаті чого ним був збільшений
обсяг спожитої теплової енергії у
вигляді гарячої за договором № 409 від
01.04.13р.

Суд не приймає дані заперечення,
оскільки діючим законодавством не
передбачено можливості звільнення
боржника від відповідальності у разі
надання ним допомоги підрозділам АТО.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 617
Цивільного кодексу України,
відсутність у божника коштів,
необхідних для виконання ним своїх
зобов'язань, не є підставою для
звільнення його від відповідальності
за порушення ним зобов'язання.

Що стосується заперечень відповідача
щодо не здійснення позивачем
обов'язкового претензійного порядку
врегулювання спору, що, на думку
відповідача, є обов'язковою умовою для
звернення позивача з позовом до суду,
суд вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до ст.124 Конституції України
правосуддя в Україні здійснюється
виключно судами. Делегування функцій
судів, а також привласнення цих функцій
іншими органами чи посадовими особами
не допускаються. Юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі.

Частина 4 ст.13 Конституції України
встановлює обов'язок держави
забезпечити захист прав усіх суб'єктів
права власності і господарювання, в
тому числу в судовому порядку. До таких
суб'єктів належать, зокрема, юридичні
особи та інші суб'єкти господарських
відносин.

Тобто можливість судового захисту не
може бути поставлена законом, іншими
нормативно-правовими актами у
залежність від використання суб'єктом
правовідносин інших засобів правового
захисту, у тому числі досудового
врегулювання спору.

Встановлення законом або договором
досудового врегулювання спору за
волевиявленням суб'єктів
правовідносин не є обмеженням
юрисдикції судів і права на судовий
захист.

Отже, господарські суди приймають в
порядку, передбаченому Господарським
процесуальним кодексом України, до
свого провадження як позови з вимогами,
що ґрунтуються на визнаних претензіях
позивача, так і позови, щодо вимог яких
не подано доказів вжиття заходів
досудового врегулювання спору.

Суд зазначає, що обрання певного засобу
правового захисту, у тому числі і
досудового врегулювання спору, є
правом, а не обов'язком особи, яка
добровільно, виходячи з власних
інтересів, його використовує.

Враховуючи викладене, суд не приймає
заперечення відповідача стосовно не
здійснення позивачем обов'язкового
досудового порядку врегулювання спору.

Статтею 193 Господарського кодексу
України встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Відповідно до п.4.11 договору комісії,
сторони передбачили, що у разі
порушення відповідачем зобов'язання за
договором купівлі-продажу теплової
енергії в гарячій воді № 409 від 01.04.13р.,
КП «Ізюм - тепло» (комісіонер за
договором комісії) за вимогою позивача
зобов'язалося відступити позивачу
право вимоги до відповідача шляхом
укладення договору уступки права
вимоги.

Частиною 4 ст.1016 Цивільного кодексу
України передбачено, що у разі
порушення третьою особою договору,
укладеного з нею комісіонером,
комісіонер зобов'язаний негайно
повідомити про це комітента, зібрати та
забезпечити необхідні докази. Комітент
має право вимагати від комісіонера
відступлення права вимоги до цієї
особи.

Судом встановлено, що Комунальне
підприємство "Ізюм-тепло" (комісіонер)
повідомило Ізюмське комунальне
підприємство теплових мереж про
порушення відповідачем умов договору
№ 409 від 01.04.13р., що підтверджується
листом № 170 від 01.08.14р. (а.с.85) та 01.08.14р.
між комісіонером та позивачем було
укладено угоду про відступлення права
вимоги (а.с. 84), відповідно до умов якої
первісний кредитор (Комунальне
підприемство "Ізюм-тепло") передав
новому кредитору (Ізюмському
комунальному підприємству теплових
мереж), а новий кредитор прийняв право
вимоги, що належить первісному
кредиторові, і став кредитором за
договором купівлі-продажу теплової
енергії в гарячій воді № 409 від 01.04.13р.,
укладеним між первісним кредитором та
відповідачем.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 Цивільного
кодексу України, кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Статтею 514 Цивільного кодексу України
визначено, що до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

На підставі викладеного та відповідно
до п.1.2 угоди про відступлення права
вимоги Ізюмське комунальне
підприємство теплових мереж одержало
право (замість первісного кредитора)
вимагати від відповідача належного
виконання своїх зобов'язань за
договором купівлі-продажу теплової
енергії в гарячій воді № 409 від 01.04.13р.

Враховуючи викладене, суд не приймає
заперечення відповідача, що позов
подано до суду неналежним позивачем,
оскільки договір купівлі-продажу
теплової енергії в гарячій воді № 409
від 01.04.13р. відповідач укладав не з
позивачем, а з Комунальним
підприємством "Ізюм-тепло".

Таким чином, судом встановлено, що сума
боргу в розмірі 44 442,89грн. і право вимоги
позивача до відповідача
підтверджується належними доказами
(договором купівлі-продажу теплової
енергії в гарячій воді № 409 від 01.04.13р.,
актом підключення від 07.11.13р. будівлі
відповідача до системи
централізованого опалення, актами
приймання-передачі теплової енергії,
угодою про відступлення права вимоги
від 01.04.14р.), а тому суд дійшов висновку,
що позовні вимоги в цій частині
законними та обґрунтованими, а тому
такими, що підлягають задоволенню.

Розглянувши позовні вимоги стосовно
стягнення пені, 3% річних та збитків від
інфляції суд встановив наступне.

Згідно із ст.611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Пунктом 7.3 договору купівлі-продажу
теплової енергії в гарячій воді № 409
від 01.04.13р. сторони погодили, що у разі
невиконання відповідачем розділу 6
даного договору він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити крім
суми заборгованості, пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, яка
діяла у період, за який сплачується
пеня від простроченої суми за кожний
день прострочення платежу.

Дослідивши матеріали справи судом
встановлено, що позивач надав
обґрунтований розрахунок пені за
період з 20.01.14р. по 08.08.14р. в розмірі
5 370,39грн., який відповідає умовам
договору та вимогам Закону України
„Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань".

За таких обставин суд дійшов висновку
про правомірність та обґрунтованість
позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

На підставі зазначеної статті позивач
нарахував відповідачеві за період з
20.01.14р. по 08.08.14р. 3% річних в розмірі
888,75грн. та за період з лютого по червень
2014р. збитки від інфляції в розмірі 6
286,21грн.

Дане нарахування не суперечить вимогам
чинного законодавства України, воно
відповідає наданому розрахунку, тому
позовні вимоги в цій частині є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, суд вважає
позовні вимоги цілком обґрунтованими,
законними, а тому позов підлягає
задоволенню у повному обсязі.

Що стосується клопотання відповідача
про надання розстрочки виконання
рішення, суд дійшов висновку, що воно не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Пунктом 6 ч.1 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд,
приймаючи рішення, має право
розстрочити виконання рішення.

Статтею 121 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що при наявності обставин,
які ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим, за заявою
сторони господарський суд у виняткових
випадках, залежно від обставин справи,
може розстрочити виконання рішення.

Доказів наявності підстав для надання
розстрочки виконання рішення
відповідачем суду не надано.

Враховуючи недоведеність відповідачем
наявності виняткових обставин, що
можуть бути підставою для розстрочення
виконання рішення суду, судом не
вбачається підстав для розстрочення
виконання рішення, а тому суд відмовляє
у задоволенні клопотання відповідача
про розстрочення виконання рішення
суду.

Розглянувши клопотання відповідача
про направлення повідомлення до
правоохоронних органів щодо порушення
законності у діяльності позивача, які,
на думку відповідача, містять ознаки
кримінального правопорушення, суд
дійшов висновку, що дане клопотання не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Повідомлення прокурору або органу
досудового розслідування (ч.4 ст.90
Господарського процесуального кодексу
України) надсилається господарським
судом лише у тих випадках, коли суд
виявить у діяльності працівників
підприємства, організації такі
порушення законності, які містять
ознаки кримінального правопорушення.

Оскільки під час розгляду справи судом
порушень законодавства, що містять
ознаки кримінального правопорушення в
діяльності працівників Ізюмського
комунального підприємства теплових
мереж не виявлено, доводи, викладені
відповідачем у даному клопотанні
спростовуються матеріалами справи, суд
дійшов висновку про відмову у
задоволенні клопотання відповідача
про направлення повідомлення до
правоохоронних органів.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат суд керується ст.49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої при
задоволенні позову судовий збір
покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.13, 124 Конституції
України, ст.ст.512, 513, 525, 611, 625, 1016
Цивільного кодексу України, ст.193
Господарського кодексу України, ст.ст.1,
4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85, 121 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Ізюмської технічної школи
товариства сприяння оборони України,
(64300, м. Ізюм, вул.
Соборна, 56-А, п/р 2512 у АТ "Банк
Золоті ворота", МФО 351931) на користь
Ізюмського комунального підприємства
теплових мереж, (64300 м.
Ізюм, пр-т Леніна, 33, п/р 2180 у філії
ПАТ КБ "ПриватБанк", МФО 351533) - 44 442,89грн.
основного боргу, 5 370,39грн. пені, 888,75грн.
3% річних, 6 286,21грн. збитків від інфляції,
1 827,00грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 22.09.2014 р.

Суддя Т.А. Лавренюк