ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2014 р.Справа № 922/1757/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання
Федорова Т.О.

розглянувши справу

за позовом ФОП ОСОБА_2, м. Харків до
ФОП ОСОБА_3, м. Харків про стягнення
77951,40 грн. за участю представників
сторін:

позивача - ОСОБА_4

відповідача - не з"явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить суд стягнути з
відповідача 76148,40 грн. заборгованості,
що виникла внаслідок неналежного
виконання відповідачем своїх
зобов'язань по договору суборенди № 48,
укладеного між сторонами 25.12.2013 року.
Крім того, просить суд стягнути з
відповідача 1510,63 грн. пені та 292,37 грн. 3%
річних. Витрати по оплаті судового
збору позивач просить суд покласти на
відповідача.

Відповідач правом на участь
представника у судовому засіданні не
скористався, причину неявки не
повідомив, витребуваних судом
документів не надав. Про дату, час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, про що свідчить
відмітка про направлення ухвали про
призначення справи до розгляду за
адресою, вказаною у позовній заяві.

Проте ухвала суду повернута без
вручення адресатові з позначкою
поштового відділення "за закінченням
терміну зберігання".

Як визначено у п. 3.9.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 року, особи, які беруть участь
у справі, вважаються повідомленими про
час і місце розгляду судом справи у
разі виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання
суду відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд вважає, що ним вжито
всі заходи для належного повідомлення
відповідача про час та місце розгляду
справи.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позов у повному
обсязі та просив суд його задовольнити.

Судом виконано процесуальний обов'язок
щодо повідомлення учасників процесу
про дату, час та місце розгляду справи,
а тому суд вважає можливим розглядати
справу за наявними в ній матеріалами,
як це передбачено статтею 75
Господарського процесуального кодексу
України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно і повно дослідивши
матеріали справи, суд встановив
наступне.

25 грудня 2014 року між ФО-П ОСОБА_2
(Позивач) та ФО-П ОСОБА_3 (Відповідач)
укладено Договір суборенди нерухомого
майна №48 від 25.12.2013 року (далі - Договір
№48).

Відповідно до пункту 1.1 Договору,
орендар (Позивач) зобов'язався
передати, а суборендар (Відповідач)
прийняти у строкове платне
користування, а саме у суборенду,
нерухоме майно - частину будівлі, літ.
А-5, загальною площею 240,2 кв. м, яка
знаходиться на першому поверсі будинку
АДРЕСА_2 (Об'єкт суборенди).

Вказаний у Договорі №48 Об'єкт оренди
належить Позивачу на праві володіння
та користування на підставі договору
оренди нерухомого майна №РЛ-4 від 01.11.2013
року, укладеного з ТОВ "РЕНТЛІНК",
згідно із п.4.4.2. якого Позивачу надане
право передавати зазначений об'єкт
нерухомості у суборенду третім особам.

Відповідно до п.2.1. Договору №48, факт
передачі об'єкта суборенди від
Позивача Відповідачу підтверджується
актом приймання-передачі в суборенду
Об'єкта суборенди.

Згідно із актом приймання-передачі
нерухомого майна від 01.01.2014 року
Позивач передав, а Відповідач прийняв у
строкове платне користування на умовах
суборенди нежитлове приміщення,
визначене у п. 1.1. Договору №48.

Відповідно до п.п. 5.1, 5.2. Договору №48,
розмір плати за суборенду сплачується
у національній валюті України гривні і
складає за період з 01.01.2014 року по 30.06.2014
року - 27 382,80 грн. за місяць суборенди.

Відповідно до п.5.4. Договору №48, першим
днем строку, за який Відповідач
зобов'язаний вносити плату за
суборенду, є день набрання чинності
договором, а останнім днем - є день
підписання сторонами акту
приймання-передачі із суборенди
Об'єкта оренди.

Відповідно до п.10.1. цього Договору №48,
договір набув чинності з 01.01.2014 року та
діє до 31.12.2014 року.

Згідно із п.5.5. договору, плата за
суборенду вноситься на підставі
рахунків на наступний місяць
суборенди, які виписуються Орендарем
(Позивачем) і передаються Суборендарю
(Відповідачу) до 25-го числа місяця, що
передує місяцю за який вносить плата.

Відповідно до цього є п.5.5. договору,
Відповідач зобов'язаний здійснювати
платежі з суборенди за поточний місяць
до 2-го числа поточного місяця
суборенди.

На тепер, Відповідач вказаний Об'єкт
суборенди Позивачу не повернув та акт
приймання-передачі із суборенди
Об'єкта оренди не підписав. Таким чином,
Відповідач продовжує користуватися
Об'єктом суборенди.

Станом на дату подання цього позову,
розмір плати за суборенду Об'єкта
суборенди за період з 01.01.2014 року по
02.04.2014 року склав 109 531,20 грн. (по 27382,80 грн.
за місяць суборенди).

Проте, Відповідач сплатив лише 33382,80
грн., внаслідок чого у нього перед
Позивачем виникла заборгованість у
розмірі 76148,40 грн., що й стало підставою
для звернення до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, суд виходить з наступного.

У відповідності зі статтею 173
Господарського кодексу України (далі -
ГК України) та статтею 509 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України),
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконати її
обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК
України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Відповідно до статті 284 Господарського
кодексу України орендна плата є
істотною умовою договору оренди.

Пунктом 1 статті 286 Господарського
кодексу України встановлено, що
орендна плата - це фіксований платіж,
який орендар сплачує орендодавцю
незалежно від наслідків своєї
господарської діяльності. Відповідно
до пункту 1 статті 762 Цивільного кодексу
України за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Обов'язок своєчасно і в повному обсязі
сплачувати орендну плату встановлені
частиною 2 статті 285 Господарського
кодексу України.

Договір найму укладається на
строк, встановлений договором (ст. 763
ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 526 ЦК України
встановлено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
530 ЦК України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення
зобов'язання встановлені статтею 611
Кодексу. Відповідно до частини 1
вказаної статті, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до п. 9.1. Договору №48, за
порушення Відповідачем передбачених
цим договором термінів внесення плати,
Відповідач сплачує на користь Позивача
пеню у розмірі 0,2% від простроченої суми
за кожен день прострочення платежу.

Частиною 2 статті 343 Господарського
кодексу України визначено, що пеня за
прострочку платежу встановлюється за
згодою сторін господарських договорів,
але її розмір не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України.

Відповідно до частини 6 статті 232
Господарського кодексу України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено договором або
законом, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання
мало бути виконано.

З наявного в матеріалах справи
розрахунку пені вбачається, що
позивачем розрахунок пені здійснено з
урахуванням положень зазначених норм
законодавства, та суд дійшов висновку
про наявність правових підстав для
стягнення пені у розмірі 1510,63 грн.

Відповідно до статті 625 Кодексу
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три відсотки
річних з простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Суд, дослідивши матеріали справи,
дійшов висновку про наявність правових
підстав для стягнення з відповідача 3%
річних у сумі 292,37 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено обов'язок доказування
кожною стороною тих обставин, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень .

Відповідно ч. 1 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Таким чином, вимога позивача про
стягнення з відповідача 76148,40 грн.
основного боргу, 1510,63 грн. пені та 292,37
грн. трьох відсотків річних
обґрунтована, вона підтверджуються
доданими до матеріалів справи
доказами, не спростована відповідачем,
та суд вважає її такою, що підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по оплаті судового збору
покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ФОП ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ІПН
НОМЕР_1, п/р НОМЕР_3 у ХГРУ ПАТ КБ
"ПриватБанк", МФО 305299) на користь ФОП
ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, ІПН НОМЕР_2) - 76148,40 грн.
основного боргу, 1510,63 грн. пені, 292,37 грн.
трьох відсотків річних та 1827,00 грн.
судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 19.06.2014 р.

Суддя С.Ч. Жельне