ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2014 р.
Справа № 17/2/11-192

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого - судді
Скрипчук О.С.

суддів
Дубник О.П.

Матущака О.І.

при секретарі судового засідання:
Лагутіні В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу
Мельнице-Подільського колективного
підприємства у формі Товариства з
обмеженою відповідальністю «Світанок»
за № 39 від 14.06.2014 року

на рішення Господарського суду
Тернопільської області від 27.05.2014 року

у справі № 17/2/11-192

за позовом: Мельнице-Подільського
колективного підприємства «Світанок»,
смт. Мельниця-Подільська Борщівського
району Тернопільської області

до відповідача-1: Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, смт.
Мельниця-Подільська Борщівського
району Тернопільської області,

до відповідача-2: Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, смт.
Мельниця-Подільська Борщівського
району Тернопільської області,

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору:
Відділу Державної виконавчої служби
Борщівського районного управління
юстиції, м. Борщів Тернопільської
області

про визнання договору дарування від
14.07.2008 року недійсним; зобов'язання
ОСОБА_1 передати у власність позивача
нежитлові будівлі та споруди,
загальною площею 1 315,9 кв.м. (цегляний
виробничий цех, два цегляних склади;
цегляну прохідну; ворота; огорожу;
замощення), що розташовані в АДРЕСА_1;
зобов'язання СПД ОСОБА_1 звільнити
приміщення пластмасового цеху за
адресою: АДРЕСА_1, залишивши територію
та всі приміщення відповідно в такому ж
стані, як і під час підписання договору
оренди; зобов'язання ДВС Борщівського
РУЮ повернути ОСОБА_2 кошти, сплачені за
придбання на аукціоні приміщень
пластмасового цеху.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача-1: ОСОБА_3 - договір №
02-04/19-05/44 про надання правової допомоги ;

від відповідача-2: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Мельнице-Подільське колективне
підприємство «Світанок» звернулось до
Господарського суду Тернопільської
області із позовом до Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
визнання договору дарування від
14.07.2008р. недійсним; зобов'язання ОСОБА_1
передати у власність позивача
нежитлові будівлі та споруди,
загальною площею 1 315,9 кв.м. (цегляний
виробничий цех, два цегляних склади,
цегляну прохідну, ворота; огорожу,
замощення), що розташовані в АДРЕСА_1;
зобов'язання СПД ОСОБА_1 звільнити
приміщення пластмасового цеху за
адресою: АДРЕСА_1, залишивши територію
та всі приміщення відповідно в такому ж
стані, як і під час підписання договору
оренди; зобов'язання ДВС Борщівського
районного управління юстиції
повернути ОСОБА_2, кошти сплачені за
придбання на аукціоні приміщень
пластмасового цеху.

Рішенням Господарського суду
Тернопільської області від 27.05.2014 року
у справі № 17/2/11-192 (суддя Андрусик Н.О.)
припинено провадження у справі в
частині позовних вимог про визнання
договору дарування від 14.07.2008 року
недійсним, укладеного між фізичними
особами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в м. Борщів
Тернопільської області, який
нотаріально посвідчено приватним
нотаріусом Борщівського районного
нотаріального округу ОСОБА_4 та
зареєстрований в реєстрі за № 2640. В
решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням
Мельнице-Подільське колективне
підприємство у формі ТзОВ «Світанок»
подало апеляційну скаргу за № 39 від
14.06.2014 року, в якій просить рішення
Господарського суду Тернопільської
області скасувати.

Апеляційна скарга мотивоване тим, що
судом першої інстанції при прийнятті
рішення порушено норми матеріального і
процесуального права. А зокрема,
скаржник стверджує, що суд першої
інстанції в порушення ст. 38 ГПК України
не витребував від сторін необхідних
доказів для встановлення того, що
ОСОБА_5 використовується приміщення у
виробничій діяльності.

Відповідачами та третьою особою не
було подано до суду відзивів на
апеляційну скаргу.

Позивач та третя особа явку
уповноважених представників у судове
засідання не забезпечили, незважаючи
на те, що про час та місце розгляду
апеляційної скарги були належним чином
повідомлені.

Розпорядженнями в.о. голови
Львівського апеляційного
господарського суду від 29.07.2014 року та
голови Львівського апеляційного
господарського суду від 16.09.2014 року
було змінено склад колегії суддів.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтуються доводи та заперечення
сторін, оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи, суд
встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач звернувшись до Господарського
суду Тернопільської області просив:

- визнати договір дарування від 14.07.2008р.
недійсним;

- зобов'язати ОСОБА_1 передати у
власність позивача нежитлові будівлі
та споруди, загальною площею 1 315,9 кв.м.
(цегляний виробничий цех, два цегляних
склади; цегляну прохідну; ворота;
огорожу; замощення), що розташовані в
АДРЕСА_1;

- зобов'язати СПД ОСОБА_1 звільнити
приміщення пластмасового цеху за
адресою: АДРЕСА_1, залишивши територію
та всі приміщення відповідно в такому ж
стані, як і під час підписання договору
оренди;

- зобов'язати ДВС Борщівського РУЮ
повернути ОСОБА_2, кошти сплачені за
придбання на аукціоні приміщень
пластмасового цеху.

Підставою заявлених вимог позивач
вказує на незаконність набуття
відповідачем-2 у власність спірного
майна з огляду на порушення порядку
проведення прилюдних торгів 10.07.2008р., що
було предметом судового розгляду в
адміністративній справі №2-а/4112/08/1970.

Так, постановою Тернопільського
окружного адміністративного суду від
10.11.2008 року у справі № 2-а-4112/08 визнано
неправомірними дії Відділу Державної
виконавчої служби Борщівського
районного управління юстиції щодо
реалізації на прилюдних торгах майна,
що належить позивачу -
Мельнице-Подільському колективному
підприємству «Світанок», а саме
колишнього цеху пластмасових виробів
та визнано недійсними прилюдні торги,
проведені 10.07.2008 року Тернопільською
філією ТзОВ «Мультисервіс» з
реалізації нерухомого майна, яке
належить КП «Світанок».

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22.10.2013р.
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 10.11.2008 року
у справі № 2а-4112/08/1970 в частині позовних
вимог щодо визнання недійсними
прилюдних торгів з реалізації
арештованого майна, - скасовано та
закрито провадження у справі в цій
частині з підстав не підвідомчості
такого спору адміністративним судам.

Рішенням Господарського суду
Тернопільської області від 03.04.2014 року
по справі №921/92/14-г/6 визнано недійсними
прилюдні торги з реалізації нерухомого
майна (нежитлових будівель та споруд
загальною площею 1315,9 кв.м. а саме:
цегляного виробничого цеху
зазначеного на плані під літ. "А" площею
901,2 кв.м., цегляного складу під літ "а"
площею 66,1 кв.м., цегляної прохідної під
літ "Б" площею 19,8 кв.м., цегляного складу
під літ "В", площею 328,8 кв.м., воріт під
літ "І", огорожі під літ "2", замощеня під
літ "3", що знаходяться по АДРЕСА_1), котрі
проведені (згідно протоколу проведення
прилюдних торгів з реалізації
нерухомого майна №7181098) 10.07.2008 року.
Дане судове рішення набрало законної
сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК
України.

Підставами, що послугували визнанню
недійсними прилюдних торгів по
реалізації майна від 10.07.2008 року, за
рішенням суду, є неправомірність дій
органу ДВС з огляду на реалізацію на
прилюдних торгах приміщень колишнього
цеху пластмасових виробів, що
знаходяться за адресою АДРЕСА_1,
відчуження яких було заборонено судом
та щодо яких існував судовий спір, без
повідомлення боржника про час та місце
проведення торгів, без уточнення
складу майна та місця його
розташування, а також продажу майна без
визначення його дійсної ринкової
вартості на момент реалізації, тобто
порушення вимог чинного законодавства,
що діяло на момент проведення торгів.
Також, господарським судом у справі
№921/92/14-г/6 встановлено, що відповідно до
змісту протоколу №7181098 від 10.07.2008 року,
у торгах взяли участь ОСОБА_1 та ОСОБА_2
Переможцем торгів визначено ОСОБА_2,
який запропонував сплатити 50109 грн.

Квитанцією №7 від 10.07.2008 року ОСОБА_2
перерахував на користь організатора
торгів 47618,55 грн. в рахунок оплати
придбаного на торгах майна.

14 липня 2008 року державним виконавцем
складено акт про проведення прилюдних
торгів.

Водночас, 14.07.2008 року між громадянином
ОСОБА_2 (дарувальник) та громадянином
ОСОБА_1 (обдарованим) було укладено
договір дарування, який посвідчений
нотаріусом.

Предметом договору дарування є
нежитлові будівлі та споруди,
загальною площею 1315,9 кв.м., а саме:
цегляний виробничий цех, зазначений на
плані під літ. "А", цегляний склад під
літ. "а", цегляна прохідна під літ. "Б",
цегляний склад під літ. "В", ворота під
літ. "1"; огорожа під літ. "2", замощення
під літ. "3", що знаходяться в АДРЕСА_1
(надалі - Майно), які передались
безоплатно у власність ОСОБА_1

Відповідно до п. 2 договору дарування
майно належить дарувальнику на праві
власності згідно Свідоцтва про
придбання майна з прилюдних торгів,
виданого приватним нотаріусом
Борщівського районного нотаріального
округу ОСОБА_4 14.07.2008 року за реєстровим
№ 2637, зареєстровані в Борщівському
районного бюро технічної
інвентаризації в Книзі №26 ж, номер
запису 681.

Відповідно до копії витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, виданого Борщівським районним
БТІ 14.07.2008 року за ОСОБА_1 зареєстровано
право приватної власності на нежитлові
будівлі та споруди згідно договору
дарування ВКМ № 578848 від 14.07.2008 року, про
що внесено запис № 681 в книзі № 26ж.

При винесенні постанови колегія суддів
виходила з наступного:

Судом встановлено, що оскаржуваний
договір укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_6
як фізичними особами.

В той же час, відповідачами у справі є
Суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа-підприємець ОСОБА_1 та
Суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа-підприємець ОСОБА_2.

З огляду на викладене, належними
відповідачами у справі повинні бути
фізичні особи ОСОБА_2 та ОСОБА_6, які
уклали оскаржуваний договір дарування,
що з огляду на приписи ст.2,12 ГПК України
унеможливлює розгляд справи в
господарських судах.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі якщо спір не
підлягає вирішенню в господарських
судах України.

Таким чином, судом першої інстанції
обґрунтовано припинено провадження
щодо позовних вимог про визнання
договору дарування від 14.07.2008 року
недійсним.

Наявність у відповідачів статусу
суб'єктів підприємницької діяльності
не дають підстав вважати, що при
укладанні оскаржуваного договору та
його виконанні сторони здійснювали
підприємницьку діяльність.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
ОСОБА_1 передати у власність позивача
нежитлові будівлі та споруди,
загальною площею 1 315,9 кв.м. (цегляний
виробничий цех, два цегляних склади,
цегляну прохідну, ворота; огорожу,
замощення), що розташовані в АДРЕСА_1 та
зобов'язання ОСОБА_5 звільнити
зазначені приміщення, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
обґрунтовано відмовлено в задоволенні
останніх, з огляду наступне.;

Судом встановлено, що спірні
приміщення придбані ОСОБА_6 у власність
на підставі договору дарування як
фізичною особою, то, у речово-правових
відносинах не застосовуються способи
захисту, встановлені для
зобов"язальних відносин, а тому захист
прав особи, що вважає себе власником
майна, можливий шляхом подання
відповідного віндикаційного позову, за
наявності підстав, передбачених
статтею 388 ЦК України, що дають право
витребувати майно у набувача.
(постанова Верховного Суду України від
30 січня 2012 р. у справі № 6-61ц11).

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" встановлено, що
майно може бути витребувано від особи,
шляхом подання віндикаційного позову,
зокрема від добросовісного набувача з
підстав, передбачених частиною першою
статті 388 ЦК України.

З урахуванням вищевикладеного,
враховуючи визнання недійсним
правочину по придбанню фізичною особою
ОСОБА_2 спірного майна на прилюдних
торгах в судовому порядку, оформленого
протоколом проведення прилюдних
торгів від 10.07.2008 року №7181098 та
відповідно, доведеність факту
неправомірності набуття ним майна у
власність, існують підстави для
витребування спірного майна позивачем
як власником цього майна за
віндикаційним позовом в порядку
цивільного судочинства.

Щодо позовної вимог про зобов'язання
ДВС Борщівського РУЮ повернути ОСОБА_2,
кошти сплачені за придбання на
аукціоні приміщень пластмасового цеху,
то такі також не підлягають до
задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорення. Таким чином, у розумінні
закону, право на захист - це юридично
закріплена можливість особи
використати заходи правоохоронного
характеру для поновлення порушеного
права і припинення дій, які порушують
це право.

Інститут захисту цивільних прав та
інтересів полягає в з'ясуванні, чи має
особа таке право або інтерес та чи були
вони порушені, виходячи з положень ст. 11
ЦК України, що визначає підстави
виникнення цивільних прав і цивільних
обов'язків.

Водночас, власник порушеного права
може скористатися певним способом
захисту свого права, визначеним у ч. 2
ст. 16 ЦК України.

Надаючи аналіз зазначеній позовній
вимозі позивача, судом встановлено, що
в даному випадку не порушені його права
та законні інтереси, адже останній не є
стороною у правовідносинах, що виникли
під час реалізації майна на прилюдних
торгах.

Судом встановлено, що позивач
звертаючись до суду з зазначеними
позовними вимогами фактично звернувся
в інтересах ОСОБА_2, відтак, з огляду на
відсутність вимоги про повернення
коштів з боку переможця торгів, позов
КП «Світанок» не підлягає до
задоволення.

За таких обставин, колегія суддів
Львівського апеляційного
господарського суду вважає, що рішення
Господарського суду Тернопільської
області від 27.05.2014 року відповідає
матеріалам справи, ґрунтується на
чинному законодавстві і підстав для
його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,
Львівський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду
Тернопільської області від 27.05.2014 року
у даній справі залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

3. Справу направити в Господарський суд
Тернопільської області.

Повний текст постанови складено та
підписано 22.09.2014 року

Головуючий - суддя
Скрипчук О.С.

суддя
Дубник О.П.

суддя
Матущак О.І.