номер провадження справи 12/29/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2014
Справа № 908/866/14

Суддя Господарського суду Запорізької
області Смірнов О.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
господарського суду справу № 908/866/14

за позовом: Міського комунального
підприємства "Основаніє", м. Запоріжжя

до відповідача: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м. Запоріжжя

про стягнення 9 239,60 грн.

за участю представників:

від позивача - Кузнєцова Ю.В.,
довіреність № 185 від 08.01.14 р.

від відповідача - ОСОБА_1, свідоцтво про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця НОМЕР_1 від 07.03.97 р.

За клопотанням сторін, з урахуванням
виняткових обставин справи, строк
слухання спору по даній справі було
продовжено додатково на 15 (п'ятнадцять
днів), що відповідає вимогам частини 3
статті 69 ГПК України і знайшло своє
відображення у процесуальних
документах суду згідно вимог ст. 81-1 ГПК
України.

З метою усунення суперечностей у
доводах та доказах сторін, у судових
засіданнях з 17.04.2014 року по 19.05.2014 року, з
19.05.2014 року по 23.05.2014 року, з 21.11.2012 року
по 07.12.2012 року, згідно вимог ст. 77 ГПК
України було оголошено перерву, без
винесення процесуального документа
суду, за наслідком якого було складено
протокол відповідно до вимог ст. 811 ГПК
України.

СУТЬ СПОРУ: Міське комунальне
підприємство "Основаніє" звернулося до
Господарського суду Запорізької
області з позовною заявою до Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення
витрат, пов'язаних з утриманням
будинків і споруд та прибудинкових
територій, в сумі 9239,60 грн. за договором
№ 192 від 19.09.11 р.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав заявлені позовні
вимоги в повному обсязі та наполягав на
їх задоволенні.

Відповідач, в порядку ст. 59 ГПК України
надав суду відзив на позовні заяву,
відповідно до якого проти позову
заперечив, посилаючись на те, що
договір між ним та позивачем, в т. ч.
Комунальний підприємством ВРЕЖО № 9 не
укладався, а підпис на вказаному
договорі йому не належить.

Відповідно до ухвал Господарського
суду Запорізької області від 23.05.2014
року задоволено клопотання
відповідача та призначено у справі №
908/866/14 судову почеркознавчу експертизу
з метою встановлення справжності та
дійсності підпису відповідача в
договорі № 192 від 19.09.11 р., у зв'язку з чим
зупинено провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду
Запорізької області від 04.08.2014 року, у
зв'язку із тим, що на адресу
Господарського суду Запорізької
області надійшов висновок за
результатами проведення судової
почеркознавчої експертизи № Д/№210 від
18.07.14р., провадження у справі поновлено
та призначено її до розгляду в судовому
засіданні.

З'ясувавши фактичні обставини справи,
докази на їх підтвердження, надавши
правову кваліфікацію відносинам
сторін і виходячи з фактів,
встановлених у процесі розгляду
справи, приймаючи до уваги доводи
позивача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 19.09.2011 року між
Комунальним підприємством «Виробниче
ремонтно-експлуатаційне житлове
об'єднання № 9», далі КП «ВРЕЖО № 9», та
Приватним підприємцем ОСОБА_1, далі
Підприємець, укладено Договір № 192,
далі Договір, предметом якого згідно з
п. 1.1. є спільне володіння 9-ти
поверховим будинком АДРЕСА_1 в м.
Запоріжжі і пайова участь у витратах на
утримання будинку і прибудинкової
території. Загальна площа будинку 7104, 85
кв. м., площа вбудованих нежитлових
приміщень 1212, 20 кв. м. Підприємцю
належить вбудоване нежитлове
приміщення на підставі договору
купівлі-продажу від 05.02.2003 року ; 6
загальною площею 605, 90 кв.м.

Умовами розділів 2, 3 Договору визначено
обов'язки та права його сторін. Пунктом
6.1 Договору встановлено, що він діє з
01.06.2011 року до 01.06.2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням № 5 двадцять першої сесії
шостого скликання Запорізької міської
ради від 27.04.2012 року припинено
діяльність Комунальних підприємств
«ВРЕЖО №№1-4, 6, 9-11, 13» шляхом приєднання
до міського комунального підприємства
«ОСНОВАНІЄ». Відповідно до рішення до
рішення № 6 позачергової сесії шостого
скликання Запорізької міської ради від
25.07.2012 року про затвердження
передавальних актів майна, майнових,
немайнових прав та обов'язків
вищевказаних комунальних підприємств
встановлено, що з моменту прийняття
вказаного рішення МКП «ОСНОВАНІЄ» є
повним правонаступником підприємств
що припиняються. Вказане також
підтверджується статутом зазначеної
юридичної особи із змінами та
доповненнями. Відтак позивач є
виконавцем житлово-комунальних послуг
з утримання будинків, споруд і при
будинкових територій.

Відповідач належним чином не виконує
взяті на себе зобов'язання, у зв'язку із
чим за ним, станом на 01.02.2014 року,
рахується борг за надані послуги в сумі
9239, 60 грн., який позивач намагається
стягнути.

Дослідивши правову норму, яка підлягає
застосуванню у спірних відносинах
сторін, суд дійшов висновку, що доводи
позивача є не обґрунтованими, виходячи
із наступного:

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України
визначено, що господарський суд,
приймаючи рішення, має право, зокрема,
визнати недійсним повністю чи у певній
частині пов'язаний з предметом спору
договір, який суперечить
законодавству.

При цьому, судом враховано, що
вирішуючи спори про визнання
правочинів недійсними, суд повинен
встановити наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання угод
недійсними і настання відповідних
наслідків, а саме: відповідність змісту
угод вимогам закону; додержання
встановленої форми угоди;
правоздатність сторін за угодою; у чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору.

Згідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину, а
саме: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним; правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як вбачається з матеріалів справи,
після проведення судової
почеркознавчої експертизи на адресу
суду 24 липня 2014 року надійшов висновок
експерта від 18.07.2014 року Д/№ 210,
відповідно до якого підпис в графі
«Підприємець» у договорі № 192 від 19.09.2011
року, укладеного між КП «ВРЕЖО №9» та
Приватним підприємцем ОСОБА_1, виконано
не ОСОБА_1. Одночасно, експерт зазначає,
що підпис від імені ОСОБА_1, в договорі
№ 192 від 19.09.2011 року, в графі
«Підприємець», виконаний не тією
особою, від імені якої він зазначений, а
іншою особою.

При цьому, в матеріалах справи
міститься листування сторін,
відповідно до якого, відповідач
листами № 78 від 09.02.2012 року (а. с. 52 т.1), №
57 від 31.10.2012 року (а. с. 45, т. 1), № 81 від
09.12.2013 року (а. с. 41, т.1), № 1 від 13.01.2014 року
(а. с. 43, т. 1) заперечував проти наявності
факту укладання з КП «ВРЕЖО № 9»
договору № 192 від 19.09.2011 року.

Відтак, з урахуванням вказаних
обставин, суд дійшов висновку про
необхідність визнання договору № 192,
від 19.099.2011 року, в силу приписів ст. 203 ЦК
України, недійсним, оскільки його
підписано не стороною договору -
Приватним підприємцем ОСОБА_1, а не
встановленою особою. Тому підстави для
стягнення боргу за вказаним договором
відсутні.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін
довести ті обставини, на які вони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень. Відповідно до вимог
статті 34 ГПК України визначає, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Втім ніякі докази не мають для суду
заздалегідь встановленої сили і
оцінюються судом в розумінні вимог
статті 43 ГПК України за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Позивачем не доведено суду факт
порушення з боку відповідача своїх
зобов'язань за договором щодо не
здійснення оплати в сумі 9239, 60 грн.
Відповідач довів суду відсутність
підстав для стягнення з нього боргу за
Договором № 192 від 19.09.2011 року, оскільки
між сторонами відсутні договірні
відносини. Однак, позивач не
позбавлений права та можливості
захистити своє порушене право іншими
способами, передбаченими законом.

Разом з тим, наявні в матеріалах справи
акт № 4372 приймання-здачі виконаних
робіт та наданих послуг від 31.12.2011 року
на суму 298, 20 грн. та рахунок 4372 від 08.12.2011
року на суму 2085, 20 грн., надіслані на
адресу відповідача містять посилання
на договір б/н від 01.06.011 року.

Посилання позивача на отримання
відповідачем рахунків на сплату послуг
не підтверджено матеріалами справи.

За такими обставинами, у задоволенні
позову Міського комунального
підприємства "Основаніє" до Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення
9 239,60 грн. слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору
покладаються на позивача у справі -
Міське комунальне підприємство
"Основаніє", відповідно до ст. ст. 44, 49
ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося
09.09.2014 року згідно частини 2 статті 85
ГПК України було проголошено
скорочений текст рішення, а саме його
вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 33, 34, ч. 3 ст. 43, 44, 49, 69, 77, 79, 82, 82-1, 83, 84, ч.
2 ст. 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Міського
комунального підприємства "Основаніє"
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
про стягнення 9 239, 60 грн.- відмовити.

Повне рішення складено - 15.09.2014 року

Суддя
О.Г.Смірнов

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.