Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "23" вересня 2014 р.
Справа № 906/1148/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання
Смиковського В.П.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Зобкова Т.П. - дов. №8
від 22.09.14 р.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Державного підприємства
"Білокоровицьке лісове господарство"

до Приватного підприємства "Сапфір-ЮМ"

про стягнення 16346,90 грн.

21 серпня 2014 року позивачем ДП
"Білокоровицьке лісове господарство"
пред'явлено позов до відповідача
Приватного підприємства "Сапфір-ЮМ" про
стягнення 16 346,90 грн., з яких: 10 149,09 грн.
основний борг, 2 771,71 грн. інфляційні
втрати, 1 599,10 грн. 3% річних. До ціни
позову також включено судовий збір в
розмірі 1827 ,00 грн.

В обгрунтування заявлених позовних
вимог позивач посилався на те, що
згідно усної домовленості між
сторонами, відвантажив відповідачу
лісопродукцію (пиловник дубовий II-III
сорту та техсировину дубову) згідно
товарно-транспортної накладної №34813
від 18.03.09 р. на загальну суму 10 149,09 грн.,
яку останній отримав, проте свої
зобов'язання по оплаті товару не
виконав. В подальшому, домовленості з
усіх істотних умов договору
купівлі-продажу досягнуто не було.

В якості правових підстав позову
позивач визначив ст.ст. 526, 527, 530, 610, 611, 625,
692 ЦК України, ст.ст. 193, 222, 224 ГК України.

Ухвалою від 22.08.14 р. суд порушив
провадження у справі та вжив належних
заходів для повідомлення сторін про
дату, час та місце розгляду справи.

Ухвалою від 04.09.14 р. суд відклав розгляд
справи через неявку сторін на підставі
ч. 3 ст. 4-3 ГПК України.

Позивач своєю заявою від 23.09.14 р.
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі, з підстав, викладених у
позовній заяві та погодився з
розглядом справи без участі свого
представника.

Представник відповідача у судовому
засіданні 23.09.14 р. проти позовних вимог
заперечила у повному обсязі з підстав,
викладених у своєму відзиві. Зокрема,
наголошувала на тому, що кошти в сумі 10
149,09 грн. були сплачені в день отримання
товару 18.03.09р. готівкою в касу
підприємства , про що було видано
прибутковий касовий ордер. Однак
зазначений первинний документ, який
підтверджував би сплату коштів за
отриману продукцію був знищений зі
спливом 3 років та після завершення
перевірки податковими органами.
Оскільки докази на підтвердження
виконання грошового зобов'язання
знищено, просить застосувати строк
позовної давності, та сплином
останнього, відмовити у позові.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму
ВГСУ № 18 від 26.12.2011 року у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представника однієї із сторін
справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Оскільки у відповідності до ч. 3 ст. 4-3
ГПК України, господарський суд створив
сторонам необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства, справу розглянуто за
наявними в ній матеріалами (ст. 75 ГПК
України).

У судовому засіданні представнику
відповідача оголошено вступну та
резолютивну частини рішення суду про
відмову у задоволенні позову.

Господарський суд, розглянувши
матеріали справи, заслухавши
уповноваженого представника
відповідача,

ВСТАНОВИВ:

18.03.14 р. між ДП "Білокоровицьке лісове
господарство" та ПП "Сапфір-ЮМ"
досягнуто усної згоди щодо
купівлі-продажу лісопродукції, а саме:
пиловника дубового II-III сорту,
діаметром 26-34 см. та 36-48 см. та
техсировини дубової на загальну суму
10 149,09 грн. (а. с. 13).

Домовленість оформлено сторонами
наступним чином:

- 18 березня 2009 р. відповідачем оформлено
товарно-транспортну накладну №34813 від
18.03.09 р. на суму 10 149,09 грн., яка підписана
обома сторонами;

- 18 березня 2009 р. відповідачем оформлено
довіреність серії ЯПН №013569 зі строком
дії до 31 березня 2009 року на ім'я ОСОБА_3
на отримання лісопродукції в кількості
17 куб. м.

Позивач, посилаючись на належне
виконання зобов'язання з продажу
лісопродукції відповідачу доводить ,
що останній до цього часу не здійснив
за неї оплату.

Вперше з вимогою про сплату боргу в
сумі 10 149,09 грн. позивач звернувся до
відповідача 29.04.2013 року шляхом
пред'явлення претензії за вих. № 525, яку
надіслав рекомендованою
кореспонденцією 30.04.13року ( а. с. 11, 34).

Вдруге з вимогою про сплату боргу в
сумі 10 149,09 грн. або надання
підтверджуючої документації для
закриття відповідної суми, позивач
звернувся до відповідача 02.04.2014 року
шляхом пред'явлення претензії за вих.
№ 352, яку надіслав рекомендованою
кореспонденцією 03.04.14р. До претензії
додав акт звірки для підписання ( а. с.
12, 35).

Відповідач в ході судового вирішення
не заперечив факт отримання претензії
від 02.04.2014року за вих. № 352 та акту
звірки розрахунків для підписання,
однак зазначив, що останній в частині
відповідача було заповнено з нулями,
оскільки за даними бухгалтерського
обліку заборгованість перед позивачем
відсутня , про що було повідомлено
листом -відповіддю. Докази відправки
підписаного зі сторони ПП "Сапфір-ЮМ"
акту звірки з листом - відповіддю не
збереглися.

Судом встановлено, що позивач листом за
№531 від 07.05.14 р. повторно звертався до
відповідача з проханням надати копії
(дублікати) документів, відповідно до
яких було здійснено розрахунки між
сторонами, зокрема про сплату коштів
готівкою, через розрахунковий рахунок
або надання матеріальних цінностей,
оскільки у позивача такі відомості
відсутні.

Відповідач в ході судового вирішення
не заперечив факт отримання листа
позивача за №531 від 07.05.14 р. , однак
підтвердив, що відповідь на останній
не надавалась.

В ході вирішення спору подав наказ №5
від 30.09.12 р. про знищення первинних
документів по причині закінчення
3-річного строку їх зберігання , а також
докази проведення перевірки
діяльності підприємства за період з
01.10.06р. по 30.09.09р. Володарсько-Волинською
МДПІ (а.с. 47- 49).

Одночасно відповідач заявив про
застосування строку позовної давності
до вимог про стягнення 16 346,90 грн.

Дослідивши матеріали справи, надавши
їх правову оцінку у сукупності за
правилами ст. ст. 4-7 та 43 ГПК України,
господарський суд прийшов до
висновку у позові відмовити з підстав
пропуску строку позовної давності,
виходячи з наступного.

Як роз'яснено у п.2.2 Постанови Пленуму
ВГСУ № 10 від 29.05.13 року "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" (далі - Постанова
№ 10) правові наслідки спливу позовної
давності можуть застосовуватися лише у
тих випадках, коли буде доведено
існування самого суб'єктивного
цивільного права і факт його порушення
або оспорювання. Якщо ж під час
розгляду справи буде встановлено, що у
позивача немає суб'єктивного права,
про захист якого він просить, або ж воно
не порушувалось чи не оспорювалось, суд
відмовляє в позові не через пропущення
позовної давності, а за
безпідставністю матеріально-правової
вимоги.

Відповідно до ч.7 ст. 179 ГК України
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть
вчинятися правочини, які повністю
виконуються сторонами у момент їх
вчинення, за винятком правочинів, які
підлягають нотаріальному посвідченню
та (або) державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Згідно ч. 2 цієї статті юридичній особі,
що сплатила за товари та послуги на
підставі усного правочину з другою
стороною, видається документ, що
підтверджує підставу сплати та суму
одержаних грошових коштів.

Судом встановлено, що 18.03.14 р. між ДП
"Білокоровицьке лісове господарство"
та ПП "Сапфір-ЮМ" було вчинено усний
правочин купівлі-продажу
лісопродукції (пиловника дубового II-III
сорту, діаметром 26-34 см. та 36-48 см. та
техсировини дубової) на загальну суму
10 149,09 грн., яку відповідач отримав за
довіреністю від 18.03.09р. серії ЯПН №013569
зі строком дії до 31 березня 2009 року на
ім'я ОСОБА_3 на отримання лісопродукції
в кількості 17 куб. м. та
товарно-транспортною накладною №34813
від 18.03.09 р. на суму 10 149,09 грн., яка
підписана обома сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Як роз'яснюється у п.1.7 Постанови ВГСУ
від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" , ч. 1 ст. 692 ЦК
України передбачено, між іншим, і
можливість виникнення обов'язку
негайного виконання, тому відповідна
оплата має бути здійснена боржником
негайно після прийняття товару,
незалежно від того, чи пред'явив йому
кредитор пов'язану з цим вимогу. При
цьому передбачена законом
відповідальність за невиконання
грошового зобов'язання підлягає
застосуванню починаючи з дня,
наступного за днем прийняття товару.
Відповідні висновки випливають зі
змісту частини другої статті 530 ЦК
України.

Відповідач факт отримання
лісопродукції визнав та доводив, що
кошти в сумі 10 149,10грн. було внесено
готівкою - 18.03.09року , тому згідно
авансового звіту з підзвітної особи
ОСОБА_4 ці кошти було списано, про що
доводить картка по рахунку 631 за
період 01.01.09-30.09.12року у відносинах з
позивачем як контраагентом. Однак
документ, що підтверджує підставу
сплати та суму одержаних грошових
коштів знищено на підставі наказу по
підприємству № 5 від 30.09.2012року.

Відповідно до п. 315 наказу Головного
архівного управління про Кабінеті
Міністрів України №41 від 20.07.98 р. "Про
затвердження Переліку типових
документів", чинного на дату прийняття
наказу №5 від 30.09.12 р., строк зберігання
первинних документів і додатків до них,
що фіксують факт виконання
господарських операцій і є підставою
для записів у реєстрах бухгалтерського
обліку та податкових записах (касові,
банківські документи, повідомлення
банків і переказні вимоги, виписки
банків, наряди на роботу, табелі, акти
про приймання, здавання і списання
майна й матеріалів, квитанції і
накладні з обліку товарно-матеріальних
цінностей, авансові звіти та ін.)
встановлено тривалістю в 3 (три) роки, за
умови завершення перевірки державними
податковими органами з питань
дотримання податкового законодавства,
а для бюджетних установ та організацій,
які знаходяться у сфері управління
міністерств, інших центральних органів
виконавчої влади, - ревізії. У разі
виникнення суперечок, спорів, слідчих і
судових справ - зберігаються до
ухвалення остаточного рішення.

Відповідачем були надані докази того,
що знищення первинної документації
відбулося після завершення перевірки
державними податковими органами з
питань дотримання податкового
законодавства, зокрема, направлення
Володарсько-Волинської МДПІ
Житомирської області №41 від 15.02.10р. та
лист Володарсько-Волинської МДПІ
№1405/10/23-04 від 17.03.10р. (а. с. 47, 49).

Таким чином, за первинними
бухгалтерськими документами судом не
встановлено факт виконання
відповідачем зобов'язання з оплати
коштів в сумі 10 149,10грн. в день
прийняття товару - 18.09.2009 року.
Відповідно, судом не встановлено
відсутність у позивача суб'єктивного
права на цей позов.

Однак судом встановлено, що відповідач
діяв відповідно до вимог чинного
законодавства, коли 30.09.12року прийняв
рішення знищити первинний документ,
виданий позивачем на підтвердження
одержаних грошових коштів в сумі 10
149,10грн. , тобто по закінченню
встановлених нормативних строків
його зберігання ( три роки) та після
перевірки податковою інспекцією
питань дотримання податкового
законодавства.

В свою чергу, відповідно до ст. 256 ЦК
України, позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. ч. 3 - 5 ст. 267 ЦК України
заява про захист цивільного права або
інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від спливу позовної
давності. Позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.260 ЦК України позовна
давність обчислюється за загальними
правилами визначення строків,
встановлених статтями 253 - 255 цього
Кодексу, а порядок її обчислення не
може бути змінений за домовленістю
сторін.

Оскільки згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
тому початок перебігу строку позовної
давності визначається за правилами ч.5
ст.261 ЦК України, згідно якої за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Перебіг строку позовної давності за
вимогою про стягнення коштів в сумі 10
149,10грн. розпочався 19.03.2009 року та
сплинув, відповідно, 19.03.2012 року.

Обставини переривання строку позовної
давності за правилами ст. 264 ЦК України
судом не встановлено.

За правилами ч.4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

На підставі встановлених в ході
вирішення спору обставин,
господарський суд відмовляє в
задоволенні позовних вимог про
стягнення 14 519,90 грн. за спливом
позовної давності для звернення до
суду з таким способом захисту
відповідно до ст. 267 ч. 4 ЦК України.

Відповідно до ч.5 ст. 49 ГПК України
судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-7, 33, 43, 49, 82-85 ГПК
України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 30 вересня 2014
року.

Суддя
Машевська О.П.

Віддрукувати:

1- у справу;

2- позивачу (рек. з пов.), 3- відповідачу
(простою)