ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2014 р.
Справа №917/1709/14

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2,
АДРЕСА_2

про стягнення заборгованості в
сумі 55 704,27 грн.

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_3, дов. № 1688 від
03.07.2014 року

від відповідача: відсутні

В судовому засіданні 11.09.2014 року суд
оголосив вступну та резолютивну
частини рішення на підставі ст. 85 ГПК
України та повідомив дату виготовлення
повного тексту рішення.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна
заява про стягнення заборгованості в
сумі 55 704,27 грн. за договором оренди від
01.06.2013 року № 2, в т.ч. 49 478,57 грн.
основного боргу, 3 162,35 грн. пені, З %
річних в сумі 483,40 грн., 2 579,95 грн.
індекс інфляції .

В судовому засіданні представник
позивача наполягала на задоволенні
позовних вимог.

Відповідач надіслав до суду заяву, в
якій просив суд розглядати справу без
його участі. Також у заяві відповідач
зазначав, що не отримував позовної
заяви, а заборгованість виникла в
зв'язку з бойовими діями на сході
України, які привели до розриву
комерційних зв'язків, заниження
виробництва та попиту, що є
форс-мажорними обставинами згідно п. 10.2
договору оренди № 2.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши подані докази,
суд встановив:

01 червня 2013 року між ФОП ОСОБА_1 (
Орендодавець, позивач) та ФОІІ
ОСОБА_2 (Орендар, відповідач), уклали
договір оренди нежитлового приміщення
№ 2 ( арк. справи 20-27). При укладенні
договору сторони, зокрема, погодили
наступне:

- Орендодавець надає, а Орендар приймає
у платне строкове користування ( в
оренду) частину вбудованого
нежитлового приміщення магазину, яке
належить Орендодавцю на праві
користування на підставі Договору
позики ВТЕ- № 666149, посвідченого
приватним нотаріусом Кременчуцького
міського нотаріального округу 28 травня
2013 року за реєстровим № 1574 ( п.п. 1.1, 1.2
Договору);

- об'єкт оренди (частина нежитлового
приміщення магазин) знаходиться за
адресою: АДРЕСА_3. Загальна площа
Об'єкту оренди 86 кв.м.

- Орендар зобов'язаний своєчасно та в
повному обсязі сплачувати Орендодавцю
орендну плату, Гарантійний платіж,
податок на доходи фізичних осіб
Орендодавця та витрати на комунальні
послуги відповідно до умов цього
Договору (п.п. 5.1.1.);

- за користування Об'єктом оренди
загальною площею 86 кв.м. вказаним у п.1.2.
договору оренди Орендар сплачує
Орендодавцю орендну плату за один
місяць оренди в розмірі 10 000 грн. ( п. 4.2);

- орендна плата встановлюється в
грошовому вираженні і є платежем, який
Орендар вносить щомісяця на поточний
рахунок Орендодавця в порядку,
встановленому даним договором.
Внесення орендної плати здійснюється у
валюті України (п.4.1.)

- орендна плата за перший місяць оренди
вноситься Орендарем па поточний
рахунок Орендодавця протягом 10
банківських днів після підписання
Сторонами Акту приймання-передачі
Об'єкта оренди в користування Орендарю
(п.4.3. Договору).

- згідно п. 4.6. сума орендної плати
сплачується щомісячно в
безготівковому порядку на поточний
рахунок Орендодавця до 15-го числа за
поточний місяць оренди згідно наданих
рахунків. Рахунок на сплату орендної
плати надається Орендарю 1 (першого)
числа поточного місяця.

- у п..4.5. встановлено, що Гарантійний
платіж, сплачений попередньому
Орендодавцю, враховується в якості
орендної плати за останній місяць
оренди по даному договору.

- у п. 3.1. визначено, що Орендодавець
зобов'язаний не пізніше 1 червня 2013р.
передати, а Орендар прийняти Об'єкт
оренди за актом приймання-передачі.
Об'єкт оренди вважається переданим в
оренду з моменту підписання
вищевказаного акта.

- п.3.3. Договору визначає, що об'єкт
оренди вважається переданим/прийнятим
в користування чи повернутим з
користування з моменту підписання Акта
приймання-передачі, а у разі його
відсутності з моменту фактичного
звільнення Орендарем Об'єкту оренди та
передачі ключів Орендодавцю, що
Орендар повинен зробити не пізніше 30
(тридцяти) робочих днів з моменту
припинення цього Договору.

- приміщення надасться для
використання Орендарем у
підприємницькій діяльності, а саме для
розміщення офісу, об'єкту оптової та
роздрібної торгівлі меблями та
додатковим асортиментом товарів
народного споживання ( супутні товари,
та інші, пов'язані із основним
асортиментом);

- згідно п. 1.4. договору до Орендаря
тимчасово переходить право
користування Об'єктом оренди на час дії
договору а Орендодавець не має право
користуватись Об'єктом оренди на весь
термін дії цього договору. Орендар,
згідно даного договору, не отримує
права власності на Об'єкт оренди та не
має права на розпорядження ним.
Власником Об'єкта оренди залишається
Орендодавець.

Посилаючись на порушення умов договору
№ 2 з боку відповідача щодо виконання
взятих останнім на себе зобов'язань,
позивач просить суд стягнути з
відповідача на свою користь
заборгованості в сумі 55 704,27 грн. за
договором оренди від 01.06.2013 року № 2, в
т.ч. 49 478,57 грн. основного боргу, 3 162,35
грн. пені, З % річних в сумі 483,40 грн., 2
579,95 грн. індекс інфляції .

При винесенні рішення суд виходив з
наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного
кодексу України вказує, що цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки, й серед підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
передбачає договори та інші правочини.

Статтею 174 Господарського кодексу
України передбачено, що господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 626
Цивільного кодексу України, договір є
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків.

Як встановлено судом, за своєю
правовою природою укладений сторонами
договір є договором оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 283
Господарського кодексу України за
договором оренди одна сторона
(орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності.

Згідно з ст. 759 Цивільного кодексу
України, наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

За змістом статті 284
Господарського кодексу України
істотною умовою договору оренди є,
зокрема, орендна плата.

Пунктом 1 статті 286 Господарського
кодексу України встановлено, що
орендна плата - це фіксований платіж,
який орендар сплачує орендодавцю
незалежно від наслідків своєї
господарської діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу
України, за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 5 ст. 762 Цивільного
кодексу України, плата за користування
майном вноситься щомісячно, якщо інше
не встановлено договором.

З матеріалів справи вбачається, що за
Актом приймання-передачі від 01.06.2013
року ( арк. справи 28) позивач передав, а
відповідач прийняв в оренду нежитлове
приміщення площею 86 кв.м.

За Актом від 27.06.2014 року орендар
повернув орендодавцю об'єкт оренди (
арк. справи 29).

Під час дії договору оренди позивач на
виконання умов договору надавав
відповідачу рахунки для сплати
орендних та інших платежів за
договором № 2 ( арк. справи 44-50).
Отримання рахунків для сплати
підтверджується актами виконаних
робіт ( арк. справи 56-66).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною першою ст. 530 ЦК України
встановлено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом встановлено, що протягом дії
договору відповідач з січня 2014 року
неналежним чином виконував взяті на
себе зобов'язання щодо сплати орендної
плати та комунальних платежів. Станом
на час повернення об'єкту оренди
позивачу заборгованість відповідача
становить 49 478,57 грн., що також
підтверджується актом звірки
взаєморозрахунків сторін станом на
01.07.2014 року ( арк. справи 70).

Позивач звертався до відповідача з
претензіями щодо сплати суми боргу та
дострокового розірвання договору № 2 (
арк. справи 67- 69). Відповідач
заборгованість не сплатив, що й стало
підставою для звернення позивача до
суду.

В силу ст. 216 ГК України, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за порушення у сфері господарювання
шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставі і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст.546 ЦК України,
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(ст.549 ЦК України). Предметом неустойки
може бути грошова сума, рухоме і
нерухоме майно. Якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства (ст.551 ЦК
України).

Згідно п. 6.3.1 договору № 2 у
випадку несвоєчасної сплати орендної
плати, яка визначена в п.4.2 договору,
Орендар сплачує Орендодавцю пеню у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми заборгованості за кожен день
прострочення.

При цьому п. 4.2 Договору передбачає
сплату виключно орендної плати, отже
позивачем безпідставно при обчисленні
пені враховано суму комунальних
платежів в розмірі 478,57 грн. за рахунком
№ 24 від 25.06.2014 року.

Судом здійснено перерахунок пені з
урахуванням умов договору № 2. Сума
пені, що підлягає стягненню становить
3 148,87 грн.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних з простроченої суми, якщо
законом або договором не встановлений
інший розмір процентів.

Позивачем правомірно нараховано
та заявлено до стягнення 3 % річних в
сумі 483,40грн. та 2 579,95 грн. інфляційних.

Судом перевірено правильність
розрахунків позивача.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України
встановлено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж
статті ніякі докази не мають для
суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, на підставі
матеріалів справи суд дійшов висновку,
що позовні вимоги про стягнення 49 478,57
грн. основного боргу, 3 148,87 грн. пені, З
% річних в сумі 483,40 грн., 2 579,95 грн. -
індекс інфляції обґрунтовані,
підтверджуються наявними доказами ( в
мат.справи), відповідачем не
спростовані і підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача стосовно
того, що він не отримав позовної заяви
спростовуються поштовою квитанцією
від 13.08.2014 року та описом вкладення (
арк. справи 78).

Стосовно тверджень відповідача про
настання форс-мажорних обставин, то за
умовами договору ( п.10.3, п. 10.4) про
настання таких обставин сторона, яка
підпала під їх дію, повинна повідомити
іншу сторону протягом 5 робочих днів з
початку дії таких обставин та надати
підтвердження про їх настання з
Торгово-Промислової палати України (її
регіонального відділення). Доказів
виконання зазначених пунктів договору
відповідачем суду не подано.

Будь-яких інших доводів чи доказів в
обґрунтування своєї позиції
відповідач суду не навів.

Судовий збір відшкодовується
позивачу за рахунок відповідача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст.ст. 33,43,49,82-85 ГПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2,
ідентифікаційний код НОМЕР_1) на
користь Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код
НОМЕР_2) 49 478,57 грн. основного боргу, 3
148,87 грн. пені, 3 % річних в сумі 483,40 грн., 2
579,95 грн. - індекс інфляції, 1825,17 грн.
судового збору.

Видати наказ із набранням цим рішенням
законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити в задоволенні.

повне рішення складено 15.09.2014 року

Суддя
Тимощенко О.М.

Примітка : Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
прийняття, а у разі, якщо у судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частини рішення, воно
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
статті 84 цього Кодексу. Рішення може
бути оскаржено протягом десяти днів з
дня прийняття рішення, а у разі якщо у
судовому засіданні було оголошено лише
вступну та резолютивну частину рішення
- з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.
У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційною інстанцією