ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року Справа № 923/784/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіКорсака В.А.,
суддівДанилової М.В.(доповідача),
Данилової Т.Б.,за участю представників:
позивачаБернацька О.В. (дов. від 18.04.2014 р.
№ 14-102)відповідачаРуденко І.С. (дов. від
30.12.2013 р. № 6485/08)розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуПублічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз
України"на постановуОдеського
апеляційного господарського суду від
29.07.2014 р.у справі№ 923/784/14 господарського
суду Херсонської областіза
позовомПублічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз
України"доПублічного акціонерного
товариства "Херсонгаз"простягнення 88
969, 58 грн.

В С Т А Н О В И В:

02.06.2014 р. Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" звернулося
до господарського суду Херсонської
області із позовом до Публічного
акціонерного товариства "Херсонгаз"
про стягнення заборгованості за
договором купівлі-продажу природного
газу № 08/14-318-ВТВ від 31.07.2012 р. у
загальній сумі 88 969, 58 грн., з якої: 66 694, 78
грн. - пеня, 8 935 грн. - 7% річних, 13 338, 96 грн.
- 3% річних за прострочення оплати
основного боргу за поставлений
природний газ у серпні-грудні 2012 року.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач
посилався на неналежне виконання
відповідачем умов договору
купівлі-продажу природного газу №
08/14-318-ВТВ від 31.07.2012 р., внаслідок чого
позивачем нараховано відповідачу
штрафні санкції у відповідності до
приписів статей 611, 625 Цивільного
кодексу України.

Рішенням господарського суду
Херсонської області від 19.06.2014 р. у
справі №923/784/14 (суддя Александрова Л.І.),
залишеним без змін постановою
Одеського апеляційного господарського
суду від 29.07.2014 р. (колегія суддів:
головуючий Петров М.С., судді Разюк Г.П.,
Колоколов С.І.), позов задоволено
частково; з Публічного акціонерного
товариства "Херсонгаз" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" стягнуто 13 338, 96 грн. -
3% річних, 6 669, 48 грн. пені, 893, 59 грн.
штрафу, 1 827 грн. витрат по сплаті
судового збору; в решті позову
відмовлено.

Суд першої інстанції, встановивши факт
постачання позивачем на користь
відповідача у серпні-грудні 2012 року
природного газу на суму 14 493 934, 63 грн. та
його несвоєчасної оплати з боку
відповідача, дійшов висновку наявність
підстав для задоволення клопотання
відповідача та зменшення суми
стягуваних з нього пені та штрафу
відповідно до пункту 3 частини 1 статті
83 Господарського процесуального
кодексу України та статті 233
Господарського кодексу України.

Не погоджуючись із судовими рішеннями,
Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулось до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Херсонської області від 19.06.2014 р. та
постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 29.07.2014 р. в
частині зменшення розміру пені на 60 025,
30 грн. та 7% штрафу на 8 042, 26 грн., та
прийняти в цій частині нове рішення, за
яким стягнути з Публічного
акціонерного товариства "Херсонгаз"
вказані суми пені та 7% штрафу, а в іншій
частині рішення та постанову залишити
без змін.

В обґрунтування касаційної скарги
скаржник посилається на те, що рішення
прийняті судами попередніх інстанцій з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та неповним
з'ясуванням обставин, що мають істотне
значення для розгляду справи. Зокрема,
скаржник посилається на те, що в
оскаржуваних рішеннях в частині
зменшення пені суди попередніх
інстанцій не врахували жодного
аргументу, доводу чи доказу позивача,
не зазначивши мотивів такого
неврахування, до того ж, обставини,
якими відповідач обґрунтовував
необхідність зменшення розміру
стягуваної пені, на думку скаржника, не
є винятковими.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 1509.2014 р. касаційну скаргу у
справі № 923/784/14 прийнято до провадження
та призначено до розгляду на 24.09.2014 р.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
та пояснення присутніх у судовому
засіданні представників сторін,
перевіривши наявні матеріали справи на
предмет правильності застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій під час розгляду справи,
31.07.2012 р. між Публічним акціонерним
товариством "НАК "Нафтогаз України"
(продавець) та Публічним акціонерним
товариством "Херсонгаз" (покупець) був
укладений договір № 08/14-318-ВТВ
купівлі-продажу природного газу,
відповідно до пункту 1.1 договору
продавець зобов'язався передати
покупцеві у IV кварталі 2011 року та у 2012
році імпортований природний газ для
виробничо-технічних витрат та
нормативних витрат покупця, а покупець
зобов'язався прийняти і оплатити
природний газ в обсязі, на умовах цього
договору.

Відповідно до пункту 6.1 та пункту 6.2
договору оплата за газ здійснюється
покупцем виключно грошовими коштами
шляхом 100% поточної оплати протягом
місяця поставки газу. Остаточний
розрахунок здійснюється до 20 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у
разі невиконання покупцем умов пунктів
6.1., 6.2. цього договору покупець
зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
простроченого платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7 (семи)
відсотків від суми простроченого
платежу.

Відповідно до пункту 9.2. договору
сторони визначили строк тривалістю у 5
(п'ять) років., у межах якого можуть
звернутися до суду з вимогою про захист
своїх прав за цим договором (строк
позовної давності), у тому числі щодо
стягнення основної заборгованості,
штрафів, пені, відсотків річних,
інфляційних нарахувань.

Судами встановлено, що на виконання
умов договору № 08/14-318-ВТВ від 31.07.2012 р.
Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" поставило протягом
серпня 2012 року - грудня 2012 року, а
Публічне акціонерне товариство
"Херсонгаз" прийняло природний газ на
загальну суму 14 493 934, 63 грн., що
підтверджується актами
приймання-передачі природного газу,
які підписані сторонами та скріплені
їхніми печатками та не оспорюються
сторонами.

Разом з тим, Публічним акціонерним
товариством "Херсонгаз" у порушення
пункту 6.2 договору не було виконано
зобов'язання з оплати поставленого
природного газу у встановлені строки, у
зв'язку з чим згідно з пунктом 7.2
договору Публічне акціонерне
товариство "НАК "Нафтогаз України"
здійснило нарахування штрафних і
фінансових санкцій, про стягнення яких
звернулось до господарського суду з
відповідним позовом.

Відповідно до статті 174 Господарського
кодексу України договір є підставою
для виникнення цивільних прав і
обов'язків (господарських зобов'язань).

Приписами статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання, відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу
України зобов'язання є
правовідношенням, у якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь іншої сторони (кредитора) певну
дію (передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші), чи
утриматися від виконання певних дій, а
інша сторона має право вимагати
виконання такого обов'язку.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі статті 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не виконав
зобов'язання у строк, встановлений
договором.

Відповідно до частини 1 статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно до частини 4 статті 231
Господарського кодексу України у разі,
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором.

Перевіривши наданий Публічним
акціонерним товариством "НАК "Нафтогаз
України" розрахунок пені та штрафу, суд
першої інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, дійшов висновку про
його правильність та відповідність
умовам договору купівлі-продажу
природного газу № 08/14-318-ВТВ від 31.07.2012 р.

Разом з тим, суд прийняв до уваги
клопотання Публічним акціонерним
товариством "Херсонгаз" про зменшення
розміру штрафних санкцій, дійшовши
висновку про наявність підстав для
зменшення заявленої до стягнення
Публічним акціонерним товариством "НАК
"Нафтогаз України" суму пені до 6 669, 48
грн., 7% штрафу до 893, 59 грн. з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в
обґрунтування зменшення розміру
штрафних санкцій, Публічне акціонерне
товариство "Херсонгаз" посилалось на
те, що на момент звернення Публічного
акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз
України" до суду відповідач повністю
виконав свої зобов'язання за договором
купівлі-продажу природного газу №
08/14-318-ВТВ від 31.07.2012 р., розрахувавшись
повністю у лютому 2013 року за
поставлений у серпні-грудні 2012 року
газ, допускаючи незначні прострочення,
підтвердженням чого є розрахунок
позивача.

При цьому, відповідач також посилалось
на те, що він проводив розрахунки не
тільки відповідно до умов договору №
08/14-318-ВТВ від 31.07.2012 р., а і відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 11.01.2012 р. № 20 "Про затвердження
Порядку перерахування деяких
субвенцій з державного бюджету
місцевим бюджетам на надання пільг,
субсидій та компенсацій" та Спільних
протокольних рішень № 2635 від 19.09.2012 р.,
№ 2815 від 24.10.2012 р., № 2890 від 15.11.2012 р., № 3311
від 20.12.2012 р., № 176 від 18.01.2013 р., № 177 від
18.01.2013 р., укладених Головним
управлінням Державної казначейської
служби України в Херсонській області,
Головним фінансовим управлінням
Херсонської облдержадміністрації,
Публічним акціонерним товариством
"Херсонгаз", Національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України", якими
передбачено призначення платежів та
суми, які з державного бюджету
перераховуються відповідачу і в
регламентованому порядку
перераховуються Національній
акціонерній компанії "Нафтогаз
України", з чого вбачається, що позивач,
підписавши дані рішення, погодився на
такий порядок розрахунків саме за
договором № 08/14-318-ВТВ від 31.07.2012 р.

Публічне акціонерне товариство
"Херсонгаз" також зазначало, що воно
обмежене у можливості здійснювати
розрахунок за фактично переданий газ,
оскільки тариф на транспортування
природного газу є важливим джерелом
його фінансування. Систематична
заборгованість Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
перед відповідачем по розрахункам за
послуги з транспортування природного
газу розподільними трубопроводами
значно ускладнювала можливість
відповідача проводити розрахунки за
отриманий газ по договору № 08/14-318-ВТВ
від 31.07.2012 р., а заборгованість за
договорами транспортування природного
газу значно ускладнює фінансове
становище Публічного акціонерного
товариства "Херсонгаз" та спроможність
розраховуватися з позивачем за
договорами поставки газу. Так, станом
на 01.01.2012 р. заборгованість Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
по розрахункам за послуги з
транспортування природного газу
складала 14 162 876, 15 грн., станом на 18.06.2014
р. вона складає 8 813 929, 94 грн., що
підтверджується наданою відповідачем
довідкою.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
83 Господарського процесуального
кодексу України господарський суд,
приймаючи рішення, має право
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

Відповідно до підпункту 3.17.4 підпункту
3.17 пункту 3 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" вирішуючи, в тому
числі й з власної ініціативи, питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 Господарського
процесуального кодексу України),
господарський суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеню
виконання зобов'язання, причини
(причин) неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи фактичні обставини справи,
приймаючи до уваги те, що Публічне
акціонерне товариство "Херсонгаз"
повністю розрахувалось з Публічним
акціонерним товариством "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
за природний газ, а також наявність
значної зустрічної заборгованості
позивача перед відповідачем за надані
останнім послуги з транспортування
природного газу, що призвело до браку
обігових коштів відповідача та
спричинила неможливість своєчасно
виконати свої зобов'язання за
договором, а також враховуючи, що
застосування штрафних санкцій у
стовідсотковому розмірі може
призвести до погіршення фінансового
стану відповідача, який забезпечує
життєво необхідними послугами
населення та соціальну сферу в м.
Херсоні та Херсонській області, суд
першої інстанції, позицію якого
підтримав апеляційний суд, дійшов
вмотивованого висновку про
задоволення клопотання відповідача та
зменшення заявленої до стягнення суми
пені та штрафу, відповідно до пункту 3
статті 83 Господарського
процесуального кодексу України та
приписів статті 233 Господарського
кодексу України, якою передбачено
можливість зменшення розміру штрафних
санкцій.

Таким чином, у колегії суддів
касаційної інстанції є підстави
вважати, що суд першої інстанції
обґрунтовано зменшив розмір заявлених
Публічним акціонерним товариством "НАК
"Нафтогаз України" пені до 6 669, 48 грн. та
штрафу до 893, 59 грн., разом з тим, доводи
останнього щодо неврахування його
інтересів не заслуговують на увагу,
враховуючи, зокрема, відсутність
спростування доводів Публічного
акціонерного товариства "Херсонгаз" та
відсутність відповідних доказів на
підтвердження скрутного фінансового
стану підприємства позивача.

Відповідно до статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Доводи скаржника, викладені у
касаційній скарзі судова колегія
вважає непереконливими та такими, що
спростовуються наявними доказами та
встановленими матеріалами справи.

Таким чином, враховуючи встановлені
обставини справи та досліджені докази,
судова колегія вважає прийняту у
справі постанову апеляційного суду,
якою було залишено в силі рішення суду
першої інстанції, такою, що відповідає
нормам матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
підстав для її зміни чи скасування, не
вбачається.

Керуючись пунктом 1 статті 1119, статтями
1115, 1117, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 29.07.2014 р. у
справі 923/784/14 господарського суду
Херсонської області залишити без змін.

Головуючий суддя
В. Корсак

Судді:
М. Данилова

Т. Данилова