ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року
Справа № 915/1168/14

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської
області у складi судді Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Коваль
Т.С.,

представника позивача: не з'явився,

представника відповідача: Гезалян А.Ю. -
директор,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «РМ-Інвест»

(01033, м.Київ,
вул..Жилянська, 19)

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юг Картон»

(54028, м.Миколаїв, вул.Космонавтів, 81/30)

про: визнання недійсним договору
поставки №ГК01/08/12 від 01.08.2012

в с т а н
о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить визнати недійсним
договір поставки №ГК01/08/12 від 01.08.2012.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що сторонами не було
підписано додатків до Договору
(Специфікацій), не погоджено ціну
товару, не встановлена кількість
товару, що свідчить про недосягнення
згоди щодо ціни товару та
невідповідність договору вимогам
чинного законодавства..

Відповідач у наданому відзиві за
№394/08/14 від 18.08.2014 проти позовних вимог
заперечує та зазначає, що доводи
позивача є безпідставними, та просить в
задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні 18.09.2014 судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

При прийнятті рішення судом взято до
уваги наступне.

01.08.2012 між ТОВ «Юг Картон»
(постачальник) та ТОВ «РМ-Інвест»
(покупець) було укладено договір
поставки №ГК01/08/12 (далі - Договір)
(а.с.8-10), за умовами якого постачальник
зобов'язується виготовити і передати у
власність покупця, а покупець
зобов'язується прийняти і оплатити
гофрокартонну продукцію (надалі -
товар) в узгодженій сторонами
кількості та асортименті, на умовах
передбачених даним договором (п.2.1
Договору).

Пунктами 2.2, 3.1, 3.2 Договору сторони
передбачили, що асортимент та ціни на
кожну одиницю кожного найменування
товару погоджуються сторонами в
специфікаціях. Ціни можуть бути
змінені у разі суттєвої зміни
собівартості товару тільки за взаємною
згодою сторін шляхом підписання
специфікацій.

Згідно п. 4.1 Договору поставка товару
здійснюється на умовах СРТ - склад
покупця (в редакції Інкотермс-2010) або на
інших умовах, погоджених та вказаних у
специфікаціях, які є невід'ємною
частиною договору.

Відповідно до п.4.11 Договору приймання
товару за кількістю та якістю
здійснюється покупцем у відповідності
до вимог Інструкції П-6, П-7,
затвердженими постановами
Держарбітража при Раді Міністрів СРСР
відповідно 15.06.1965 та 25.04.1966 (зі змінами
та доповненнями) з урахуванням
вказаних нижче особливостей.

Претензії стосовно, кількості, якості і
асортименту товару, які поставлені на
підставі товарно-транспортної
накладної, пред'являються покупцем у
формі рекламації і можуть бути
направлені постачальнику на протязі 24
годин з моменту надходження товару на
склад покупця, але не пізніше 10 робочих
днів з моменту відвантаження товару,
факсимільним зв'язком. При виявленні
невідповідності кількості, якості і
асортименту товару виклик
представника постачальника є
обов'язковим, у іншому випадку всі
претензії по кількості, якості і
асортименту товару вважаються
необґрунтованими і не підлягають
розгляду (задоволенню). Остаточні
взаєморозрахунки за товар відносно
якого заявлена претензія, відбуваються
на протязі 3 робочих днів з моменту
врегулювання спору (п.4.12. договору).

При виявленні невідповідності якості
поставленого товару в процесі його
використання (скриті недоліки),
рекламація складається протягом 10
робочих днів з моменту виявлення
невідповідності з обов'язковим
викликом представника постачальника
(п.4.13. договору).

За поставлений товар постачальника
оплата здійснюється на протязі 30-ти
календарних днів з моменту поставки
товару (п.7.2 Договору).

Строк дії договору, згідно п.13.1,
встановлюється до 31.12.2013 з моменту його
підписання.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов договору відповідач
поставляв позивачу у період з 28.06.2013 по
10.09.2013 товар, що підтверджується
наявними в матеріалах справи
видатковими та товаротранспортними
накладними (а.с.54-91), підписаними
представниками обох сторін, підписи
яких засвідчені печатками юридичних
осіб, а позивач приймав продукцію та
здійснив її часткову оплату, тобто
Договір поставки повністю схвалений
сторонами.

Таким чином, матеріали справи свідчать,
що між сторонами виникли
правовідносини, які мають ознаки
договору поставки товару, за яким у
відповідності до статті 265
Господарського Кодексу України, одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічне положення містить ст.712
Цивільного кодексу України та
відповідно до ч.2 якої визначено, що до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Отже, укладення товариством з
обмеженою відповідальністю «Юг
Картон» та товариством з обмеженою
відповідальністю «РМ-Інвест» договору
поставки №ГК01/08/12 від 01.08.2012 було
спрямоване на отримання останнім
товару і одночасного обов'язку по
здійсненню його оплати.

Статтею 202 ЦК України передбачені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчиняться у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 215 ЦК України визнає загальні
підстави визнання правочинів
недійсними: підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
виникнення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3,
5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України та
ч.1 ст.174 ГК України, підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, у т.ч. господарських
зобов'язань, є договори (господарські
договори).

Відповідно, неукладеність договору
виключає можливість виникнення за ним
прав та обов'язків у сторін спору,
оскільки в цьому випадку договір
вважається таким, що не відбувся.

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
зазначено, що відповідно до частини
першої статті 125 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання
стороною (сторонами) вимог, які
встановлені статтею 203 ЦК України, саме
на момент вчинення правочину. Не може
бути визнаний недійсним правочин, який
не вчинено.

У зв'язку з цим судам необхідно
правильно визначати момент вчинення
правочину (статті 205-210, 640 ЦК України
тощо).

Зокрема, не є укладеними правочини
(договори), у яких відсутні встановлені
законодавством умови, необхідні для їх
укладення (відсутня згода за всіма
істотними умовами договору; не
отримано акцепт стороною, що направила
оферту; не передано майно, якщо
відповідно до законодавства для
вчинення правочину потрібна його
передача тощо).

Встановивши ці обставини, суд
відмовляє в задоволенні позову про
визнання правочину недійсним. Наслідки
недійсності правочину не
застосовуються до правочину, який не
вчинено.

За таких обставин, недійсним може бути
визнаний лише такий правочин, який є
укладеним (вчиненим) його сторонами, в
той час як неукладений правочин не
набуває правового статусу правочину,
відповідно не може визнаватись
недійсним в зв'язку з його відсутністю.

Відповідно до ч.8 ст.181 ЦК України, у разі
якщо сторони не досягли згоди з усіх
істотних умов господарського договору,
такий договір вважається неукладеним
(таким, що не відбувся). Якщо ж одна із
сторін здійснила фактичні дії щодо
його виконання, правові наслідки таких
дій визначаються нормами Цивільного
кодексу України. Тобто, у разі
фактичного виконання стороною
(сторонами) умов договору, підстави
вважати договір неукладеним на
підставі першого речення частини
восьмої статті 181 ГК відсутні.

При з'ясуванні, чи здійснювались
сторонами Договору №ГК01/08/12 від 01.08.2012
фактичні дії на його виконання, судом
встановлено наступне:

- докази, що містяться в матеріалах
справи свідчать про те, що поставка
товарів на виконання Договору №ГК01/08/12
від 01.08.2012 відбувалась (видаткові та
товарно-транспортні накладні (а.с.54-91), а
також здійснювалась їх часткова оплата
з боку відповідача;

- рішенням Господарського суду
міста Києва по справі № 910/2130/14 від
28.04.2014 та постановою Київського
апеляційного господарського суду від
04.08.2014 по справі 910/2130/14 також
встановлені преюдиційні факти
виконання сторонами договору №ГК01/08/12
від 01.08.2012.

Таким чином, Договір поставки №ГК01/08/12
від 01.08.2012 укладений відповідно до
вимог чинного законодавства України, є
чинним, спрямованим на реальне
настання правових наслідків, дії
сторін при його укладанні не
підпадають під ст.ст.203, 215 Цивільного
Кодексу України.

За таких обставин, у задоволенні
позовних вимог слід відмовити.

Судові витрати підлягають покладенню
на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82, 821, 84, 85 ГПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду, у відповідності зі ст.85
Господарського процесуального кодексу
України, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом

Згідно ст.ст.91, 93 Господарського
процесуального кодексу України,
сторони у справі, прокурор, треті особи,
особи, які не брали участь у справі,
якщо господарський суд вирішив питання
про їх права та обов'язки, мають право
подати апеляційну скаргу на рішення
місцевого господарського суду, яке не
набрало законної сили.

Апеляційна скарга подається через
місцевий господарський суд, який
розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення місцевим господарським
судом. У разі якщо в судовому засіданні
було оголошено лише вступну та
резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Суддя
М.В.Мавродієва

Рішення оформлено у відповідності до
ст.84 ГПК України

та підписано суддею 23 вересня 2014 року