ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2014 р.
Справа № 907/519/14

м. Львів

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

Головуючого - судді
Кордюк Г.Т.

суддів:
Гриців В.М.

Якімець Г.Г.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2
від 12.08.2014 року

на ухвалу Господарського суду
Закарпатської області від 29.07.2014 року

у справі № 907/519/14

за позовом: ОСОБА_2, АДРЕСА_1

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю „Верховина-1030",
АДРЕСА_1

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: ОСОБА_3, м. Одеса

про стягнення суми 364 000,00 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - не з'явився

від відповідача - Шабан Н.В. -
представник

від третьої особи - не з'явився

Права та обов'язки сторін та третьої
особи, передбачені ст.ст. 20, 22, 27 ГПК
України роз'яснено, заяви про відвід
суддів не поступали.

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
17.09.2014 року змінено склад колегії,
замість судді Хабіб М.І., в склад
колегії введено суддю Гриців В.М..

Ухвалою господарського суду
Закарпатської області від 29.07.2014 року
(суддя - Васьковський О.В.) провадження у
справі № 907/519/14 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ
„Верховина-1030", за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача:
ОСОБА_3 про стягнення суми 364 000,00 грн.,
припинено на підставі п. 1 ст. 80 ГПК
України.

При винесенні ухвали, суд першої
інстанції виходив із того, що звернення
позивача до суду спрямовано на захист
його порушених цивільних прав, які не є
корпоративними, а тому даний спір за
позовом ОСОБА_2 як фізичної особи до
господарського товариства, з огляду на
його предмет, підвідомчий суду
загальної юрисдикції, який
спеціалізується на розгляді цивільних
справ, згідно встановленої
територіальної підсудності, відтак - не
підлягає вирішенню в господарських
судах України.

Не погодившись з висновком, викладеним
в ухвалі місцевого господарського
суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в
якій просить ухвалу суду скасувати та
передати справу до господарського суду
першої інстанції для продовження
розгляду по суті.

Зокрема, апелянт вважає, що чинне
законодавство чітко визначає справи,
що виникають з корпоративна відносин у
спорах між господарським товариством
та його учасником (засновником,
акціонером), в тому числі учасником,
який вибув, а також між учасниками
(засновниками, акціонерами)
господарських товариств, що пов'язані
із створенням, діяльністю, управлінням
та припиненням діяльності цього
товариства, крім трудових спорів.

Відповідно до протоколу учасників №1
від 10.02.2006 року було вирішено створити
товариство з статутним капіталом в
розмірі 35000 грн. Після внесення 100%
статутного капіталу, протоколом № 2 від
08.05.2006р., року було прийнято рішення про
збільшення статутного фонду
товариства до 500 000 грн., з яких 490 000 грн.
мав внести ОСОБА_3 та 10 000 грн. - ОСОБА_2.
За інформацією з інформаційного
ресурсу ЄДРПОУ статутний капітал ТОВ
«Верховина-1030» становить 2 000 000 грн. із
закінчення формування статутного
капіталу 07.07.2010 року.

Таким чином, апелянт вважає, що сума
коштів, яка є предметом позову, внесена
ОСОБА_2 на рахунок підприємства
протягом 2006-2007 років,
використовувалися у формуванні
статутного фонду та в фінансово
господарській діяльності
підприємства. А тому, з огляду на те, що
предмет позову стосується грошових
коштів, які вносилися до статутного
фонду, відповідно спір пов'язаний із
створенням та діяльністю товариства.

Окрім цього, апелянт вважає, що
місцевим господарським судом не
з'ясовано при розгляді даної справи,
яка саме сума з позовних вимог є
внеском до статутного фонду, що внесена
згідно рішенням засновків -
корпоративні вимоги, а яка внесена
понад внесок, визначений рішенням
засновників.

Також, апелянт покликається на
порушення місцевим господарським
судом норм процесуального права при
винесенні оскаржуваної ухвали, а саме
зазначає що місцевим господарським
судом не повідомлено позивача про
перенесення розгляду справи на 29.07.2014
року, що позбавило його можливості
ознайомитись запереченнями
відповідача та третьої особи, які були
поданні у судовому засіданні.

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу та представник в судовому
засіданні, проти вимог апеляційної
скарги заперечив, просить ухвалу
господарського суду залишити без змін,
апеляційну скаргу без задоволення, при
цьому зазначивши, що відповідно до ст. 87
Господарського кодексу України, сума
вкладів засновників та учасників
господарського товариства становить
статутний капітал товариства.
Товариство має право змінювати
(збільшувати або зменшувати) розмір
статутного капіталу в порядку,
встановленому цим Кодексом та законом,
прийнятим відповідно до нього. Рішення
товариства про зміни розміру
статутного капіталу набирає чинності з
дня внесення цих змін до державного
реєстру.

Зміни про збільшення розміру
статутного капіталу з 35 000,0 грн. до 500
000,00 грн. (протокол № 2 від 08.05.2006 р.
загальних зборів учасників ТОВ
«Верховина-1030») ніколи не вносилися до
державного реєстру. Відтак, спірні
кошти, внесені позивачем до того ж
понад визначений протоколом № 2 від
08.05.2006 р. розмірі, не є часткою позивача
у статутному капіталі і не стосуються
його корпоративних прав.

Окрім цього, відповідач вважає, що
аналіз норм чинного законодавства дає
підставу стверджувати, що позивач не
може набути прав на частку у статутному
фонді понад 700,00 грн. лише на підставі
добровільного внесення до статутного
капіталу більшого внеску.

Третя особа в судове засідання явку
уповноваженого представника не
забезпечила, про причини неявки не
повідомила. Поштові відправлення,
надіслані за адресою проживання
третьої особи - ОСОБА_3 повернулись на
адресу суду з відміткою органу
поштового зв'язку «за закінченням
терміну зберігання».

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» від 26 грудня 2011 року
№ 18 (із змінами і доповненнями), особи,
які беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та
статті 87 ГПК України. За змістом
зазначеної статті 64 ГПК України,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.

Таким чином колегія суддів, вважає, що
третя особа - ОСОБА_3 був належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
апеляційної скарги.

Розглянувши апеляційну скаргу,
вивчивши матеріали справи, оцінивши
наявні в ній докази, заслухавши доводи
та заперечення позивача в судовому
засіданні 04.09.2014 року та представника
відповідача 18.09.2014 року, колегія суддів
вважає, що у задоволенні апеляційної
скарги слід відмовити, ухвалу
місцевого господарського суду
залишити без змін, виходячи з
наступного:

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 звернувся до господарського
суду з позовом про стягнення з ТОВ
«Верховина-1030» 364 000,00 грн.,
перерахованих понад частку,
встановлену рішенням зборів учасників,
оформлених протоколом зборів
учасників ТОВ «Верховина-1030» № 1 від
10.02.2006 року, мотивуючи свої вимоги тим,
що ОСОБА_2, як фізичною особою,
декількома платежами, було
перераховано на користь ТзОВ
„Верховина-1030" 364000,00 грн. з метою
збільшення розміру статутного фонду
товариства. Однак, учасниками
товариства належним чином не було
оформлено збільшення розміру
статутного фонду та перерозподіл
часток між учасниками товариства
відповідно до внесених коштів.
Відповідно, позивач вважає, що оскільки
його частка в статному фонді
залишилася незмінною, перераховані ним
кошти не збільшили обсяг його прав
засновника та учасника товариства і не
увійшли до статутного фонду, та з
огляду на те, що на вимоги його кошти
товариством не повернуто, внесена у
розмірі 364000,00 грн. сума коштів підлягає
до стягнення примусово, як
безпідставно перераховані.

Відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, датований
20.05.2014р. (а.с. 35) учасниками ТзОВ
„Верховина-1030" є ОСОБА_3, розмір
внеску якого до статутного фонду
становить 34300,00 грн. та ОСОБА_2, розмір
внеску якого до статутного фонду
становить 700,00 грн.

Позивач у даній справі звернувся до
суду як фізична особа, яка є учасником
ТзОВ „Верховина-1030" з вимогою про
стягнення з товариства коштів,
перерахованих понад частку,
встановлену рішенням зборів
засновників у сумі 364000 грн. та 36400 грн.
інфляційних втрат та суму 32760 грн.
відсотків річних.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України (ГПКУ)
право на звернення до господарського
суду надано підприємствам, установам,
організаціям, іншим юридичним особам (у
тому числі іноземним) та громадянам,
які здійснюють підприємницьку
діяльність без створення юридичної
особи і в установленому порядку набули
статусу суб'єкта підприємницької
діяльності; у випадках, передбачених
законодавчими актами України, до
господарського суду мають право також
звертатися фізичні особи, що не є
суб'єктами підприємницької
діяльності.

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 24.10.2011
р. №10 "Про деякі питання підвідомчості
і підсудності справ господарським
судам" передбачено, що з огляду на
приписи частини третьої статті 22
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів", згідно з якими місцеві
господарські суди розглядають справи у
спорах, що виникають з господарських
правовідносин, а також інші справи,
віднесені процесуальним законом до їх
підсудності, та на вимоги статей 1, 4-1,
12 ГПК України господарські суди
розглядають справи в порядку позовного
провадження, коли склад учасників
спору відповідає приписам статті 1 ГПК
України, а правовідносини, з яких виник
спір, мають господарський характер.

У відповідності до п. 3.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 24.10.2011 р. №10 "Про деякі
питання підвідомчості і підсудності
справ господарським судам"
господарський спір підвідомчий
господарському суду, зокрема, за умови,
що у законі наявна норма, що прямо
передбачала б вирішення спору
господарським судом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 12
Господарського процесуального кодексу
України господарським судам
підвідомчі справи, що виникають з
корпоративних відносин у спорах між
господарським товариством та його
учасником (засновником, акціонером), у
тому числі учасником, який вибув, а
також між учасниками (засновниками,
акціонерами) господарських товариств,
що пов'язані із створенням, діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності
цього товариства, крім трудових спорів.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24.10.2008 року
№13 «Про практику розгляду судами
корпоративних спорів» передбачено, що
при визначенні підвідомчості
(підсудності) справ цієї категорії
необхідно керуватися поняттям
корпоративних прав, визначеним
частиною першою статті 167
Господарського кодексу України, згідно
з якою корпоративними є права особи,
частка якої визначається у статутному
фонді (майні) господарської
організації, що включають
правомочності на участь цієї особи в
управлінні господарською
організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної
організації та активів у разі
ліквідації останньої відповідно до
закону, а також інші правомочності,
передбачені законом та статутними
документами. Тобто під корпоративними
відносинами слід розуміти відносини,
що виникають, змінюються та
припиняються щодо корпоративних прав.

Як встановлено місцевим господарським
судом та вбачається з матеріалів
справи, перераховуючи кошти в сумі 364 000
грн. (а.с. 21-31) на поточний рахунок ТОВ
„Верховина-1030", позивач у призначені
платежу вказував „поповнення
статутного фонду". Однак, згідно
відомостей Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців розмір внеску ОСОБА_2
до статутного фонду становить 700,00 грн.

Крім того, рішенням зборів учасників
ТзОВ «Верховина-1030" від 08.05.2006 року № 2
збільшено статутний фонд товариства та
визначено, що внесок ОСОБА_2 становить 10
000,00 грн.. Тобто, відносини ОСОБА_2 щодо
даного внеску в статутний фонд є
корпоративними, що випливають з
діяльності та управління цим
товариством.

Відносини, які склались з ОСОБА_2 щодо
внесення коштів в іншій сумі (364 000,00
грн.), яка перевищує 10 000,00 грн. не
випливають із корпоративних відносин,
оскільки рішенням зборів не
встановлено обов'язку учасника
товариства - ОСОБА_2 вносити кошти в
сумі 364 000,00 грн., як внесок у статутний
фонд. Отже, заявлений позов на суму 364
000,00 грн. не стосується статутного
капіталу товариства та відповідно
корпоративних прав позивача.

Відтак колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду, що предмет спору виник не з
корпоративних відносин, відповідно до
ст. 167 Господарського кодексу України, а
зобов'язання, які виникли внаслідок
перерахування грошових коштів в сумі 364
000 грн. не пов'язані з корпоративними
відносинами та мають цивільно-правовий
характер. При цьому, звернення позивача
до господарського суду спрямовано на
захист його порушених цивільних прав,
які не є корпоративними.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів вважає що місцевий
господарський суд прийшов до
обґрунтованого висновку, що даний спір,
з огляду на його предмет, підвідомчий
суду загальної юрисдикції, та не
підлягає вирішенню в господарських
судах України, а тому правомірно
припинив провадження у справі,
відповідно до п. 1 ст. 80 ГПК України.

Щодо доводів апеляційної скарги, то
колегія суддів вважає, що останні не
спростовують висновки місцевого
господарського суду, та не можуть бути
підставою для скасування ухвали суду.

Також, колегія суддів вважає, що
безпідставним є твердження апелянта на
порушення його процесуальних прав у
зв'язку з тим, що місцевим
господарським судом не повідомлено
позивача про перенесення розгляду
справи на 29.07.2014 року, що позбавило його
можливості ознайомитись запереченнями
відповідача та третьої особи, які були
поданні у судовому засіданні, оскільки
позивач не був обмежений правом на
забезпечення участі у судовому
засідання уповноваженого
представника. Окрім цього, як
вбачається з протоколів судових
засідань від 12.06.2014 року, 25.06.2014 року та
09.07.2014 року, позивач був присутній у
судових засіданнях, надав усні та
письмові пояснення, а тому неявка його
в судове засідання 29.07.2014 року не може
слугувати підставою для скасування
ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106 ГПК
України, Львівський апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Ухвалу господарського суду
Закарпатської області від 29.07.2012 року
залишити без змін, апеляційну скаргу
ОСОБА_2 - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України в порядку та строки,
встановлені ст.ст. 109, 110 ГПК України.

Головуючий - суддя
Кордюк Г.Т..

суддя
Гриців В.М.

суддя
Якімець Г.Г.