ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2014 р.Справа № 922/505/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання
Воронько В.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ламан шипінг
ейдженсі" до Приватного АТ
"Лозівський ковальсько-механічний
завод", м. Лозова про стягнення 28412,31
грн. за участю представників:

позивача - Грачов Я.О., довіреність №188
від 30.04.12 р.,

відповідача - Савва Л.Є., довіреність №5
від 25.12.13 р.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Ламан шипінг
ейдженсі" звернулось до господарcького
суду Харківської області з позовною
заявою, в якій просить стягнути з
Приватного АТ "Лозівський ковальсько -
механічний завод" заборгованості в
сумі 28412,31 грн., яка складається з суми
основного боргу в розмірі 26989,65 грн. та
пені в сумі 1422,66 грн. Судові витрати
просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 18.02.14р. за позовною
заявою було порушено провадження по
справі та призначено до розгляду у
відкритому судовому засіданні.

25.03.14р. представник відповідача надав
супровідний лист з документами для
долучення до матеріалів справи, які
долучено судом до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому
засіданні 25.03.14р. підтримав позовні
вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні 25.03.14р. визнав позовні вимоги
в повному обсязі.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та
документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши обставини та
докази на їх підтвердження, вислухавши
уповноважених представників сторін,
судом встановлено наступне.

Згідно Договору на
транспортно-експедиторське
обслуговування 1144/20 від 25.03.2013р. та
відповідно до умов Заявки на
транспортування та експедирування
вантажів № 2 від 15.08.2013 р. Товариство з
обмеженою відповідальністю "Ламан
Шипінг Ейдженсі" (Позивач) здійснило
доставку та
транспортно-експедиторське
обслуговування вантажу ТОВ "ЛОЗІВСЬКИЙ
КОВАЛЬСЬКО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД"
(Відповідач), який був доставлений та
прийнятий Відповідачем у контейнері
ТRHU2580550, що підтверджується
товарно-транспортною накладною № 021977.

Відповідно до пунктів п.3.1.8., п.4.1.3., та
п.4.1.5., зазначеного Договору Відповідач
зобов'язався своєчасно, сплатити за
надані послуги по рахункам Експедитора
протягом п'ятнадцяті календарних днів
з моменту доставки вантажу.

Вантаж є доставленим та прийнятим
Відповідачем 03.09.2013р. без будь-яких
зауважень, за цілісними пломбами на
контейнері, про що зазначено
Відповідачем у графі 24
товарно-транспортної накладної № 021977.

Та разом з цим, Відповідач оформив та
надав Акти здачі-прийняття робіт
(надання послуг), № LS-0007548 від 03.09.2013р. та
№ LS-0007687 від 03.09.2013р., у яких зазначив, що
Експедитор (Позивач) надав послуги у
повному обсязі, на суму 19486,65 грн. та 7503,00
грн., відповідно.

На підставі узгоджених умов Договору
(п.4.1.3., та п.4.1.5.), Відповідачу були
виставлені відповідні рахунки: № LS-3766339
від 05.09.2013р. на загальну суму 19486,65 грн.
та № LS-3767846 від 05.09.2013р. на загальну суму
7503,00 грн.

Натомість, Відповідач надав гарантійні
зобов'язання здійснити оплату наданих
послуг "протягом 15 (п'ятнадцяти)
календарних днів від дня вивантаження
вантажу з контейнера на складі
клієнта", як то узгоджено між сторонами
у Додатку № 2 від 15.08.2013р. до Договору.

Однак, зазначені рахунки, виставлені на
загальну суму 26989,65 грн., залишились
Відповідачем безпідставно та без
будь-яких обґрунтовувань не сплаченими
до цього часу.

10 грудня 2013 року Відповідачу
направлена Претензія (вих. № 612-2013-3 від
06.12.2013р.), у якої зазначено, що "у випадку
несвоєчасної сплати суми
заборгованості по виставленим
рахункам у розмірі 26989,65 грн.,
Відповідачу буде нарахована пеня
(відповідно до пункту 5.3.4. Договору) за
порушення договірних зобов'язань".
Зазначена Претензія залишилась
Відповідачем без розгляду, що і стало
підставою для звернення позивача до
суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову кваліфікацію доказам
які надані сторонами та викладеним
обставинам з урахуванням фактичних та
правових підстав позовних вимог і
заперечень проти них суд виходить з
наступного.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України. За
приписами частини 2 цієї статті
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є договір та інші
правочини та юридичні факти. Підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173
Господарського кодексу України та ст.
509 Цивільного кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
господарювання (зобов'язана сторона, у
тому числі боржник) зобов'язаний
вичинити певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкту (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо) або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язків.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 Господарського
кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського
кодексу України господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом та припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених законом
або договором, а згідно ст. 599
Цивільного кодексу України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не припустив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
"Про транспортно-експедиторську
діяльність" а договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

Частиною 2 ст. 12 Закону України "Про
транспортно - експедиторську
діяльність" передбачено, що клієнт
зобов'язаний у порядку, передбаченому
договором транспортного
експедирування, сплатити належну плату
експедитору, а також відшкодувати
документально підтверджені витрати,
понесені експедитором в інтересах
клієнта в цілях виконання договору
транспортного експедирування.

Станом на момент розгляду справи,
відповідач не сплатив 26989,65 грн.
заборгованості та не надав суду жодних
доказів, які б спростовували суму
заявленого боргу.

Відповідно до статті 55 Конституції
України, статей 15,16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Згідно статті 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог статті 32 ГПК
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
або відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Враховуючи, що відповідно до статті 526
Цивільного кодексу України, статей 193,
198 Господарського кодексу України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином у встановлений строк
відповідно до умов і порядку
укладеного між сторонами договору та
згідно вимогам закону, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, приймаючи до уваги
викладені обставини, та враховуючи те,
що відповідач не надав суду жодного
документу, який би підтверджував
сплату заборгованості за договором
транспортно - експедиторського
обслуговування №1144/20 від 25.03.13р. у сумі
26989,65 грн. та визнав суму боргу у повному
обсязі, суд вважає позовні вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
26989,65 грн. заборгованості, правомірні та
обґрунтовані, такі, що не спростовані
відповідачем, тому підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 статті 548 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
законом або договором.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до статті 546 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.
Договором або законом можуть бути
встановлені інші види забезпечення
виконання зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
передбачено, що пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення.

Згідно п. 5.3.4. Договору 1144/20 від 25.03.2013р. у
випадку несвоєчасного здійснення
Клієнтом оплати по виставленим
рахункам Експедитора, Клієнт сплачує
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від суми, яка підлягає
сплаті за кожний день та за весь час
такого прострочення.

Частиною 6 статті 232 Господарського
кодексу України встановлено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконане.

Відповідно до п.1 частини 2 статті 258
Цивільного кодексу України, позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

В частині 2 статті 343 Господарського
кодексу України прямо зазначається, що
пеня за прострочення платежу
встановлюється за згодою сторін
господарських договорів, але її розмір
не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного банку
України.

Позивачем обгрунтовано нараховано
відповідачу пеню на суму
заборгованості у розмірі 1422,66 грн.,
розрахунок пені перевірено судом з
урахуванням вимог діючого
законодавства та не заперечується
відповідачем.

Наведені законодавчі приписи та
установлені фактичні дані, зокрема й
щодо вини в невиконанні взятих на себе
зобов'язань по сплаті грошових коштів у
строк, встановлений договором, дають
підстави для висновку суду про
стягнення на користь позивача пені у
сумі 1422,66 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав, - на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином судові витрати покладаються на
відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України;
ст.ст. 526, 612, 623-625, 631 п.4, 629, 759, 762, 782, 797
Цивільного кодексу України; ст.ст. 175,
179, 180, 188, 189, 190, 193, 197, 198, 199, 203, 216-218, 222, 224,
226, 229, 230 Господарського кодексу
України; ст.ст. 1, 4, 12, 32, 43, 44, 47-49, 78, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ
ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛОЗІВСЬКИЙ
КОВАЛЬСЬКО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" (64602,
Харківська область, м. Лозова, вул.
Свободи, 24 код з р/рахунок:
0089 у АТ "ОТП Банк", МФО 300528) на
користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ
ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛАМАН ШИПІНГ
ЕЙДЖЕНСІ" (67600,Одеська обл., м. Біляївка,
вул. Леніна, 139, код з , р/р:
260051266 у ПАТ "ПУМБ", МФО 334851) - 26989,65 грн.
основного боргу, пеню в розмірі 1422,66
грн. та витрати по сплаті судового
збору в розмірі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 31.03.2014 р.

Суддя Л.В. Шарко