ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2014 р.
Справа № 914/2492/14

За позовом:Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Львівгаз», м. Львів;до
відповідача:Публічного акціонерного
товариства «Іскра», м.
Львів;про:стягнення 7 020 719,36 грн. Суддя -
Крупник Р.В. Секретар - Айзенбарт
А.І.Представники сторін: від
позивача:Шиян М.В. нач. юрид. управління
ПАТ «Львівгаз» (довіреність №07-180 від
13.01.2014р.), Станько М.М. - представник
(довіреність №01/1-3116 від 29.04.2014р.).від
відповідача:Кіт М.С. - представник
(довіреність №24/01 від 13.03.2014р.).

Представникам сторін роз'яснено права
і обов'язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК
України. Заяв про відвід судді не
надходило. За ініціативою суду
здійснювалася технічна фіксації
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
- програмно-апаратного комплексу
«Оберіг».

СУТЬ СПОРУ:

11.07.2014р. на розгляд господарського суду
Львівської області поступила позовна
заява Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Львівгаз» (надалі -
Позивач) до Публічного акціонерного
товариства «Іскра» (надалі -
Відповідач) про стягнення 10397 934,34 грн.

Ухвалою господарського суду від
14.07.2014р. порушено провадження у справі,
її розгляд призначено на 07.08.2014р. В
судових засіданнях 07.08.2014р., 14.08.2014р.,
22.08.2014р. та 02.09.2014р. оголошувалася
перерва.

03.09.2014р. відповідачем через канцелярію
суду подано клопотання про відкладення
розгляду справи та продовження строку
розгляду справи, а також 04.09.2014р.
клопотання про колегіальний розгляд
справи та повторно клопотання про
відкладення розгляду справи.

Крім цього, 04.09.2014р. на адресу суду від
позивача надійшла заява про зменшення
розміру позовних вимог, відповідно до
якої позивач просить суд стягнути з
відповідача 7020719,36 грн. боргу.

Ухвалою від 04.09.2014р. суд частково
задоволив клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи, відклавши
розгляд справи на 11.09.2014р., натомість в
задоволенні клопотань про продовження
строку розгляду справи та про
колегіальний розгляд справи судом
відмовлено з підстав, викладених у
даній ухвалі.

Суд, розглянувши заяву позивача про
зменшення розміру позовних вимог,
прийшов до висновку, що дана заява не
суперечить законодавству, не порушує
чиїх-небудь прав і охоронюваних
законом інтересів, подана до прийняття
рішення по справі, а відтак суд приймає
таку заяву до розгляду.

Представники позивача в судове
засідання 11.09.2014р. з'явилися, позов з
урахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог підтримали,
просили його задоволити повністю з
підстав, викладених у позовній заяві та
додаткових поясненнях до неї.

Позовні вимоги мотивують тим, що
01.06.2011р. між позивачем (Облгаз) та
відповідачем (Споживач) було укладено
Договір на постачання природного газу
№В128, який діяв в частині поставки газу
до 31.12.2011р. У зв'язку з закінченням
строку дії вказаного договору, 01.01.2012р.
між позивачем та відповідачем укладено
Договір №В128 на постачання газу за
регульованим тарифом, відповідно до
умов якого постачальник (позивач)
постачає природний газ споживачу
(відповідачу) в обсягах і порядку,
передбачених Договором для
забезпечення потреб споживача, а
споживач оплачує постачальнику
вартість газу і наданих послуг у
розмірах, строках, порядку та на умовах,
передбачених договором. На виконання
умов як договору від 01.06.2011р., так і
договору від 01.01.2012р. позивачем в період
з червня 2011р. по грудень 2013р. включно
було поставлено, а відповідачем
прийнято природний газ на загальну
суму 129 549 130,37 грн., з яких відповідач
оплатив грошовими коштами 119 385 065,13 грн.
та 3 143 345,88 грн. було зараховано на
підставі підписаних між сторонами
протоколів про залік зустрічних
однорідних вимог. Таким чином за
договорами постачання газу залишився
неоплачений газ на загальну суму 7 020
719,36 грн., які позивач просить стягнути з
відповідача.

Представник відповідача в судове
засідання 11.09.2014р. з'явилася, проти
позову заперечила, просила суд у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю. Заперечуючи проти позову
представник зазначила, що предмет
спору в даній справі відсутній,
оскільки абсолютно більша частина
коштів за поставлений природний газ
була сплачена відповідачем на
розрахунковий рахунок позивача. Крім
цього, в період з червня 2011р. по жовтень
2013р. між позивачем та відповідачем
підписано ряд протоколів про залік
зустрічних однорідних вимог за
договором на постачання природного
газу №В128 від 01.06.2011р. та договором на
постачання природного газу за
регульованим тарифом №В128 від 01.01.2012р.
згідно яких решта суми, яка підлягала
до сплати з відповідача за поставлений
газ була погашена, шляхом заліку
однорідних вимог. Відсутність
заборгованості за спірними договорами,
на думку представника відповідача,
підтверджується наявними в матеріалах
справи актами звірки взаємних
розрахунків, з яких вбачається, що
заборгованості у відповідача перед
позивачем не існує. Крім цього,
представник відповідача, зазначає, що
01.09.2014 року відповідачем повторно було
направлено позивачу заяву про
припинення зобов'язання зарахуванням,
а тому доводи представника позивача
про наявність заборгованості є такими,
що не підтверджуються матеріалами
справи.

Заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.06.2011р. між позивачем та відповідачем
укладено Договір з постачання
природного газу № В128 (надалі - Договір
№В128 від 01.06.2011р.), відповідно до
положень якого позивач зобов'язувався
в порядку та на умовах визначеним
Договором поставляти відповідачу
природний газ, а останній
зобов'язувався проводити оплату за
спожитий газ згідно умов Договору (Т.1
а.с.15-19).

Відповідно до п.4.1 Договору сторони
погодили, що ціна газу по даному
Договору узгоджується шляхом
підписання додаткової угоди до цього
договору та залежить від ресурсу, з
якого газ отримується.

Згідно Додаткової угоди №1 до Договору
№В128 від 01.06.2011р. сторони зазначили, що
ціна за 1000,00 кубічних метрів природного
газу становить всього 3 513 грн. 55,68 коп., у
тому числі ПДВ - 585 грн. 59,28 коп.

В пп. 3.2.4. п. 3.2. вказаного Договору
передбачено, що облгаз (позивач)
зобов'язується щомісячно спільно з
споживачем (відповідачем) оформляти
акти приймання-передачі газу.

Оплата за надання послуг здійснюється
споживачем шляхом оплати грошовими
коштами на рахунок постачальника
щомісячно до 20-го числа місяця,
наступного за звітним кожного
банківського дня рівними частинами від
вартості спожитого газу (п.5.1 Договору).

За приписами пунктів 5.4 та 5.6 Договору
№В128 від 01.06.2011 року у випадку навності
заборгованості за попередні періоди
споживач зобов'язаний здійснювати її
оплату. Облгаз має право зараховувати
кошти, які надійшли від споживача
незалежно від призначення платежу на
погашення боргу попередніх періодів.
Розрахунки за природний газ за
письмовою згодою облгазу можуть
проводитися в іншій формі, ніж це
передбачено даним Договором, що не
звільняє споживача від сплати пені в
разі прострочення платежів.

Пунктом 10.1 Договору №В128 від 01.06.2011р.
визначено, що даний Договір набирає
чинності з 01.06.2011р. і діє в частині
надання послуг до 31.12.2011р., а в частині
проведення розрахунків - до їх повного
здійснення.

Судом встановлено, що у зв'язку з
закінченням строку дії Договору №В128
від 01.06.2011 року, 01.01.2012р. між позивачем та
відповідачем укладено Договір на
постачання природного газу за
регульованим тарифом №В128 (надалі -
Договір №В128 від 01.01.2012р.), за умовами
якого постачальник (позивач) постачає
природний газ споживачу (відповідачу) в
обсягах і порядку, передбачених
Договором для забезпечення потреб
споживача, а споживач оплачує
постачальнику вартість газу і наданих
послуг у розмірах, строках, порядку та
на умовах, передбачених договором.
Передача газу за цим Договором
здійснюється на межах балансової
належності об'єктів споживача
відповідно до акту розмежування
ділянок обслуговування (Т.1 а.с.20-23).

Відповідно до п. 2.6. Договору №В128 від
01.01.2012р. послуги з постачання
підтверджуються підписаними сторонами
актом приймання-передачі газу, що
оформлюється за даними вузлів обліку,
визначених у додатку 1 до цього
Договору.

Згідно узгодженої редакції п.4.6
Договору №В128 від 01.01.2012р., викладеної в
підписаному сторонами протоколі
узгодження розбіжностей (Т.1 а.с.27)
оплата за надання послуг з постачання
газу здійснюється споживачем шляхом
оплати грошовими коштами на рахунок
постачальника щомісячно з 01 до 25 числа
місяця, наступного за звітним, кожного
банківського дня рівними частинами від
вартості послуг з постачання газу.

Оплата вартості послуг з постачання
газу за Договором здійснюється
споживачем виключно грошовими коштами,
що перераховуються на поточний рахунок
із спеціальним режимом використання
постачальника (п.4.7 Договору №В128 від
01.01.2012р.).

Згідно п.4.8 вказаного Договору у разі
виникнення у споживача заборгованості
з оплати вартості послуг з постачання
газу сторони за взаємною згодою та в
порядку, передбаченому законодавством,
укладають графік погашення
заборгованості, який оформляється
додатком до Договору. У разі
відсутності графіка погашення
заборгованості постачальник має право
грошові кошти, отримані від споживача
за газ в поточному розрахунковому
періоді, зарахувати в рахунок
погашення існуючої заборгованості
споживача відповідно до черговості її
виникнення.

Пунктом 10.1 Договору №В128 від 01.01.2012р.
встановлено, що цей Договір набирає
чинності з дати його підписання та
укладається на строк до 31.12.2012 року.
Договір вважається продовженим на
аналогічний період, якщо за місяць до
закінчення терміну дії Договору жодною
із сторін не буде заявлено про
припинення його дії або перегляд його
умов. При цьому сторони мають
переоформити додаток 2 щодо договірних
обсягів постачання газу, у якому
визначити планові обсяги газу на
продовжений термін.

Як встановлено судом та не
заперечується жодною із сторін, за їх
взаємною згодою дію Договору №В128 від
01.01.2012р. було продовжено до 31.12.2013 року.

Крім цього, судом встановлено, що поряд
із Договором №В128 від 01.06.2011 року та
Договором №В128 від 01.01.2012 року, між
позивачем та відповідачем було
укладено інші договори.

Так, 01.01.2011 року між позивачем та
відповідачем укладено Договір про
надання послуг з транспортування
природного газу №В128 (надалі - Договір з
транспортування газу), предметом якого
є надання виконавцем (позивачем) послуг
з ранспортування природного газу
споживачу (відповідачу) розподільними
мережами та оплата наданих послуг
споживачем (Т.1 а.с.30-38).

Відповідно до п.12.1 вказаного Договору
він набирає чинності з 01.01.2011 року і діє
в частині транспортування газу до
31.12.2013 року, а в частині проведення
розрахунків за послуги - до їх повного
здійснення. Термін дії даного договору
може бути продовжений додатковою
угодою до даного договору. Договір за
погодженням сторін може бути
розірваним достроково.

Суд зазначає, що під час розгляду
справи сторонами не подано жодних
доказів того, що Договір з
транспортування газу розірвано
достроково чи визнано недійсним в
судовому порядку.

Крім цього, між позивачем та
відповідачем укладено Договір оренди
газопроводу ГРС «Винники» - ВАТ «Іскра»
№0102111/81 від 01.01.2011 року (надалі - Договір
оренди газопроводу) відповідно до п.1.1
котрого орендодавець (відповідач)
передає, а орендар (позивач) приймає в
строкове платне користування (оренду)
газопровід високого тиску ГРС
«Винники» (нова) - ВАТ «Іскра» та
катодні станції - 4 штуки, які належать
орендодавцю на праві власності (Т.1 а.с.
41-46).

Відповідно до п.1.3 вказаного Договору
об'єкт оренди буде використовуватися
орендарем для передачі природного газу
споживачам по газопроводу на умовах
даного договору.

Згідно п.5.1 Договору оренди газопроводу
за користування об'єктом оренди
орендарю (позивачу) встановлюється
орендна плата, яка є еквівалентною
вартсоті послуг по транспортуванню
природного газу розподільними
газопроводами згідно з Договором №В128
від 01.01.2011р. та будь-яких інших
договорів, які будуть укладені
орендодавцем (споживачем) та орендарем
(ПАТ «Львівгаз») про надання послуг по
транспортуванню природного газу в
період дії даного договору оренди.

Пунктом 3.1 Договору оренди газопроводу
сторони погодили, що він укладається
терміном на 3 роки і діє з 01.01.2011 року до
31.12.2013 року. Термін дії договору може
бути продовжений за згодою сторін.

В процесі розгляду справи відповідачем
до матеріалів долучено Акти про
виконання Договору оренди газопроводу
ГРС «Винники» - ВАТ «Іскра» №0102111/81 від
01.01.2011 року, які підписувалися
позивачем та відповідачем кожного
місця в період з 01.06.2011 року по 31.12.2013
року і в котрих сторонами встановлено
розмір орендної плати, яку позивач
повинен сплатити за користування
газопроводом (Т.3 а.с.91-124).

З матеріалів справи вбачається, що в
період з 01.06.2011 року по 31.12.2013 року
позивач, на виконання своїх зобов'язань
за Договором №В128 від 01.06.2011р. та
Договром №В128 від 01.01.2012 року, поставляв
відповідачу газ, котрий останнім
приймався без застережень і у
відповідних обсягах, про що свідчать
акти приймання-передачі природного
газу, які сторонами щомісячно
складалися, підписувалися і
скріплювалися печатками сторін (Т.1
а.с.50-80).

На підставі даних актів судом
встановлено і вказане не заперечується
жодною із сторін, що за період з 01.06.2011
року по 31.12.2013 року позивачем було
поставлено, а відповідачем прийнято
природний газ на загальну суму 129 549 130,37
грн.

Також з наявних в матеріалах справи
виписок з банківського рахунку ПАТ
«Львівгаз» вбачається і вказане не
заперечується представниками позивача
та відповідача, що за одержавний
природний газ, відповідачем було
сплачено на рахунок позивача 119 385 065,13
грн. (Т.1 а.с. 158-258, Т.2 а.с. 1-250, Т.3 а.с. 1-61).

Крім цього, сторонами до матеріалів
справи було додано Протоколи про залік
зустрічних однорідних вимог, які
укладалися між позивачем та
відповідачем щомісячно в період з
червня 2011 року по жовтень 2013 року (Т.3
а.с.217-246; Т.4 а.с. 49). Як встановлено судом,
всього між сторонами підписано 30 таких
Протоколів.

З абсолютної більшості вказаних
протоколів (24 протоколи складених за
червень 2011 року - квітень 2013 року та за
вересень 2013 року) вбачається, що
сторони погодили зарахувати на
підставі ст.601 ЦК України кредиторські
вимоги ПАТ «Іскра» до ПАТ «Львівгаз» по
орендній платі за користування
газопроводом високого тиску та
катодними станціями №0102111/81 від 01.01.2011
року в рахунок зобов'язань відповідача
по оплаті послуг по транспортуванню
природного газу згідно з Договором
№В128 від 01.01.2011р., а також зобов'язань
відповідача по оплаті послуг згідно з
Договорами №В128 з постачання
природного газу від 01.06.2011р. та від
01.01.2012 року.

Суд зазначає, що лише з шести
Протоколів про залік зустрічних
однорідних вимог (складених за травень
- серпень 2013 року, а також два протоколи
за жовтень 2013 року) вбачається, що
сторони погодили зарахувати
кредиторські вимоги ПАТ «Іскра» до ПАТ
«Львівгаз» по орендній платі за
користування газопроводом високого
тиску та катодними станціями №0102111/81
від 01.01.2011 року в рахунок зобов'язань
відповідача тільки по оплаті послуг
згідно з Договором №В128 з постачання
природного газу від 01.01.2012 року.

Таким чином, на підставі наявних в
матеріалах справи протоколів про залік
зустрічних вимог судом встановлено, що
сторонами згідно цих протоколів
зараховано зустрічні вимоги на
загальну суму 10 164 065,24 грн. При цьому
позивачем та відповідачем зараховано
зустрічні вимоги по договорах на
постачання природного газу №В128 від
01.06.2011р. та від 01.01.2012 року
(заборгованість за котрими є предметом
даного розгляду) лише на суму 3 143 345,88
грн. Решту суми в розмірі 7 020 719,36 грн.
сторонами зараховано в рахунок
зобов'язань відповідача за Договором з
транспортування газу №В128 від 01.01.2011р.

Заперечуючи проти позовних вимог,
представник відповідача зазначає, що
всі суми, передбачені в протоколах про
залік зустрічних вимог зараховувалися
в рахунок зобов'язань відповідача за
Договорами №В128 від 01.06.2011р. та 01.01.2012р.,
оскільки жодних зобов'язань за
Договором з транспортування газу №В128
від 01.01.2011р. у відповідача не було, так
як цей договір фактично не виконувався.
На думку представника відповідача,
вказане підтверджується також і
підписаними позивачем актами звірки
взаємних розрахунків, з яких
вбачається, що сторони будь-яких
претензій по виконанню Договору №В128
від 01.01.2012 року за період з 01.01.2012 року по
28.02.2014 року не мають (Т.3 а.с.92-94).

Встановивши наведені обставини справи,
суд вважає, що зменшені позовні вимоги
підлягають до задоволення повністю, з
огляду на наступне.

Статтею 174 Господарського кодексу
України передбачено, що однією з
підстав виникнення господарського
зобов'язання є господарський договір
та інші угоди, передбачені законом, а
також угоди не передбачені законом, але
такі, які йому не суперечать.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст.193 ГК
України).

Відповідно до ст.509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконану роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання
обов'язку.

За приписами ст.712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності із ст. 193 ГК України,
положення якої є аналогічні до
положень ст.526 ЦК України, зобов'язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (ст.599 ЦК
України).

Як встановлено судом, за умовами
Договору №В128 від 01.06.2011р. та Договору
№В128 від 01.01.2012р. позивач зобов'язався
поставляти відповідачу природний газ,
а відповідач, в свою чергу, зобов'язався
здійснювати оплату за спожитий газ,
відповідно, до 20-го числа та до 25-го
числа місяця, наступного за звітним.

Всього на виконання Договорів №В128 від
01.06.2011р. та 01.01.2012р. позивачем було
поставлено відповідачу газу на
загальну суму 129 549 130,37 грн., з яких
відповідачем по перерахунку оплачено
119 385 065,13 грн.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст.598 ЦК
України зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом. Припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених
договором або законом.

Статтею 203 ГК України передбачено
припинення господарського
зобов'язання зарахуванням зустрічної
однорідної вимоги, строк якої настав
або строк якої не визначений чи
визначений моментом витребування, для
чого достатньо заяви однієї сторони.
Відповідно до ст. 601 ЦК України
зобов'язання припиняються
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги; зарахування
зустрічних вимог може здійснюватися за
заявою однієї із сторін.

Таким чином, зарахування зустрічних
однорідних вимог як односторонній
правочин, є волевиявленням суб'єкта
правочину, спрямованим на настання
певних правових наслідків у межах
двосторонніх правовідносин. При цьому,
в силу положень ст.204 ЦК України,
правочин про зарахування зустрічних
вимог є правомірним, якщо він не
визнаний судом недійсним, або якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом.

Зарахування можливе за наявності таких
умов: зустрічність вимог - одночасна
участь сторін у двох зобов'язаннях і
при цьому кредитор за одним
зобов'язанням є боржником в іншому
зобов'язанні; однорідність вимог
(гроші, однорідні речі); настання строку
виконання зобов'язання або визначення
строку моментом запитання, або щоб
термін виконання не був вказаний
взагалі, тобто виконання можна було
вимагати в будь-який момент; ясність
вимог - відсутність спору відносно
характеру зобов'язання, його змісту,
умов виконання; звернення з заявою
однієї сторони до іншої.

Вказаної правової позиції
притримується ВГСУ в Постанові №911/4415/13
від 22.07.2014р.

Крім цього, суд зазначає, що
допускається зарахування однорідних
вимог, які випливають із різних підстав
(різних договорів, тощо).

Як встановлено судом, в період з червня
2011 року по жовтень 2013 року між
позивачем та відповідачем щомісячно
укладалися правочини про зарахування
зустрічних вимог, оформлені
відповідними протоколами, згідно
котрих сторонами зараховано зустрічні
вимоги на загальну суму 10 164 065,24 грн.
Станом на момент розгляду справи судом,
вказані правочини є дійсними і
сторонами не подано належних доказів,
які б свідчили про їх недійсність.

При цьому, згідно даних правочинів,
позивачем та відповідачем зараховано
зустрічні вимоги по Договорах №В128 від
01.06.2011р. та від 01.01.2012 року
(заборгованість за котрими є предметом
даного розгляду) лише на суму 3 143 345,88
грн. Решту суми в розмірі 7 020 719,36 грн.
сторонами зараховано в рахунок
зобов'язань відповідача за Договором з
транспортування газу №В128 від 01.01.2011р.

Таким чином судом встановлено, що із
загальної вартості поставленого
позивачем газу у розмірі 129 549 130,37 грн.,
відповідачем по перерахунку оплачено
позивачу 119 385 065,13 грн. та 3 143 345,88 грн.
зараховано в рахунок погашення ПАТ по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» зобов'язань з орендної
плати за користування газопроводом
високого тиску та катодними станціями
№0102111/81 від 01.01.2011 року. А тому, станом на
момент розгляду справи, неоплаченим
залишився поставлений газ на суму 7 020
719,36 грн. Відтак, позовні вимоги про
стягнення цих коштів з відповідача є
обгрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення.

При цьому, суд відхиляє доводи
представника відповідача, що всі суми,
передбачені в протоколах про залік
зустрічних вимог зараховувалися в
рахунок зобов'язань відповідача за
Договорами №В128 від 01.06.2011р. та 01.01.2012р.,
оскільки жодних зобов'язань за
Договором з транспортування газу №В128
від 01.01.2011р. у відповідача не було, так
як цей договір фактично не виконувався.

Зокрема, суд звертає увагу на те, що він
розглядає справу в межах заявлених
позовних вимог.

Під предметом позову розуміється певна
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача, стосовно якої позивач
просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
щодо захисту права та охоронюваного
законом інтересу.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму
ВГСУ №6 від 23.03.2012р. «Про судове
рішення» рішення суду може
ґрунтуватись лише на тих доказах, які
були предметом дослідження і оцінки
судом.

В даному випадку суд зазначає, що
предметом цієї справи є
матеріально-правова вимога ПАТ
«Львівгаз» до ПАТ «Іскра» про
стягнення заборгованості за
поставлений природній газ.
Обставинами, якими позивач обгрунтовує
свої вимоги є наявність укладених між
сторонами Договорів №В128 від 01.06.2011р. та
01.01.2012р., наявність актів
приймання-передачі газу, складених
згідно цих договорів, а також
розрахункові документи та протоколи
про зарахування зустрічних вимог, які
підтверджують факт часткового
припинення зобов'язань відповідача,
щодо оплати за поставлений газ.

Суд зазначає, що предметом даного
розгляду не являються правовідносини
позивача та відповідача, які виникли
згідно Договору з транспортування газу
№В128 від 01.01.2011р., а тому предметом
дослідження та оцінки судом в даній
справі не є обставини пов'язані з
виконанням/невиконанням Договору з
транспортування газу,
наявності/відсутності зобов'язань
сторін за вказаним договором та
правомірності/неправомірності
зарахувань зустрічних вимог за цим
договором.

Суд відмічає лише те, що між позивачем
та відповідачем існує спір з приводу
виконання Договору з транспортування
газу №В128 від 01.01.2011р., а тому наголошує,
що відповідач не позбавлений права,
якщо він вважає, що вказаний договір
сторонами фактично не виконувався і
зобов'язань за цим договором у нього не
було, звернутися з окремим позовом до
суду про визнання недійсним протоколів
про залік однорідних вимог в частині
зарахування вимог за Договором з
транспортування газу та стягнення
вказаних коштів з ПАТ по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз».

Також не заслуговують на увагу доводи
представника відповідача, що факт
зарахування зустрічних вимог саме за
Договорами №В128 від 01.06.2011р. та 01.01.2012р.
підтверджується підписаними позивачем
та відповідачем актами звірки взаємних
розрахунків, з яких вбачається, що
сторони будь-яких претензій по
виконанню Договору №В128 від 01.01.2012 року
за період з 01.01.2012 року по 28.02.2014 року не
мають (Т.3 а.с.92-94).

Відповідно до приписів чинного
законодавства, акт звірки
заборгованості є лише фіксуючим
документом, за яким підприємства
звіряють бухгалтерський облік
операцій та носить інформаційний
характер, однак не є первинним
документом і не доводить факту
будь-яких господарських операцій
(поставки, надання послуг, тощо). Акт
звірки взаємних розрахунків не є
документом про проведення зарахування
однорідних зустрічних вимог, оскільки
не є підставою для встановлення
юридичного факту щодо проведення
заліку.

Наявність чи відсутність будь-яких
зобов'язань сторін підтверджується
первинними документами - договором,
актами, накладними, платіжними
дорученнями, розрахунками, тощо, які
повинні містити дату здійснення
господарської операції, суму платежу
або суму на яку проведено залік, інші
реквізити.

Саме такі первинні документи, а не
складені на їх підставі акти звірки
взаємних розрахунків, виступають
належними доказами у підтвердження
проведеної тієї чи іншої господарської
операції, здійснення тих чи інших дій,
виконання цивільних прав та обов'язків.

Суд наголошує на тому, що правову
позицію про неналежність актів звірки
взаємних розрахунків, як доказів, що
доводять факт будь-яких господарських
операцій ВГСУ неодноразово викладав в
своїх постановах. Для прикладу
постанови ВГСУ №909/1094/13 від 30.07.2014р.,
№925/43/14 від 22.07.2014р. та №908/3427/13 від
14.04.2014р.

Як вже зазначалося, судом досліджено
первинні документи, якими є протоколи
про залік зустрічних однорідних вимог
та встановлено, що за вказаними
протоколами зараховано зустрічні
вимоги по Договорах №В128 від 01.06.2011р. та
від 01.01.2012 року лише на суму 3 143 345,88 грн.
Правочини оформлені цими протоколами є
дійсними і сторонами не подано
належних доказів, які б свідчили про їх
недійсність. Відтак, підписані
сторонами акти звірки взаємних
розрахунків не є належними доказами
проведення зарахування однорідних
зустрічних вимог, оскільки не є
підставою для встановлення юридичного
факту щодо проведення заліку.

Суд відхиляє також доводи представника
відповідача про відсутність
заборгованості за Договорами №В128 від
06.01.2011р. та 01.01.2012 року, так як
відповідачем 01.09.2014 року було
направлено позивачу заяву №1/2385 (Т.4
а.с.4-7) про припинення зобов'язання
зарахуванням.

Так, за умов дійсності правочинів про
зарахування зустрічних вимог,
оформлених протоколами в період з
червня 2011 року по жовтень 2013 року, у
відповідача, станом на 01.09.2014р.,
кредиторських вимог до позивача за
Договором оренди газопроводу не
існувало, а відтак відсутніми є вимоги,
які б можна було зарахувати за заявою
№1/2385.

Відповідно до положень ст.ст. 4-3, 33, 34 ПК
України судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності. Сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обгрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
позовні вимоги є обгрунтованими та
доведеними позивачем належними
доказами, відповідачем не спростовані,
а тому підлягають до задоволення
повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий
збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 4-3, 12, 22, 28, 33, 34, 43, 49,
82-85, 116 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Зменшені позовні вимоги
задоволити повністю.

2. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «Іскра» (79066, м.
Львів, вул. Вулецька, 14; )
на користь Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Львівгаз» (79039, м. Львів,
вул. Золота, 42; код ЄДРПОУ 03349,36
грн. заборгованості.

3. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «Іскра» (79066, м.
Львів, вул. Вулецька, 14; )
на користь Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Львівгаз» (79039, м. Львів,
вул. Золота, 42; ) 73080,00 грн.
судового збору.

4. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили відповідно до
ст. 116 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст. 85 ГПК України та може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93
ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення. Повний
текст рішення складено та підписано
16.09.2014р.

Суддя
Крупник Р.В.