ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2014 р.
Справа № 914/3113/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Перший трубний
завод», м. Київ

до: Корпорації «Енергоресурс-інвест»,
м. Львів

про: стягнення сум інфляційних
нарахувань та відсотків річних

Суддя Кидисюк Р.А.

Секретар Никитюк І.С.

Представники сторін:

від позивача: Чорна Н.В. (довіреність
№185 від 12.06.2014 р.)

від відповідача: не з'явився

Представнику позивача роз'яснено права
та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК
України. Заяв про відвід судді не
подавалось. У судовому засіданні 23.09.2014
року оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Суть спору: Господарським судом
Львівської області розглядається
справа за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Перший
трубний завод» до Корпорації
«Енергоресурс-інвест» про стягнення
сум інфляційних нарахувань та
відсотків річних.

Ухвалою суду від 01.09.2014 року позовну
заяву прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 23.09.2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються
несвоєчасною оплатою відповідачем
вартості поставленого товару.

Представник позивача в судове
засідання з'явився, вимоги ухвали суду
від 01.09.2014 року виконав, позовні вимоги
підтримав, просив позов задоволити
повністю з підстав, наведених у
позовній заяві.

Відповідач явки повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив. 22.09.2014 р. представником
відповідача через канцелярію суду
подано відзив вх.№40464/14 на позовну
заяву, відповідно до якого проти
задоволення позову заперечив, оскільки
станом на день складення відзиву
відповідач повністю розрахувався з
позивачем, а тому останній не має права
вимагати стягнення коштів. Зазначив, що
оскільки позивач не надсилав
відповідачу вмотивованої вимоги про
відшкодування інфляційних втрат та 3 %
річних, його позовні вимоги є
безпідставними та не підлягають до
задоволення. У зв'язку з неможливістю
забезпечити явку повноважного
представника та для надання можливості
сторонам вирішити спір у добровільному
порядку із можливим розтермінуванням
платежу відповідач просив суд
відкласти розгляд справи. Представник
позивача проти відкладення розгляду
справи заперечив, зазначив, що в
матеріалах справи достатньо доказів
для вирішення спору по суті. Суд
відхиляє клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, повно та об'єктивно
дослідивши докази в їх сукупності, суд
встановив наступне.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 21.05.2014 р. у
справі №914/1459/14 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Перший
трубний завод» до Корпорації
«Енергоресурс - Інвест» про стягнення
218420,74 грн. заборгованості позов
задоволено повністю.

06.06.2014 року господарським судом
Львівської області видано відповідний
наказ на виконання рішення суду від
21.05.2014 р. у справі №914/1459/14.

З долученої позивачем банківської
виписки від 19.08.2014 р. (клопотання
вх.№40575/14 від 23.09.2014 р. про долучення
доказів) вбачається, що 19.08.2014 р.
відповідач на виконання наказу
№914/1459/14, виданого 06.06.2014 р., оплатив
наявну перед позивачем заборгованість
у розмірі 222789,15 грн.

Однак, Позивач звернувся до суду із
новим позовом про стягнення з
відповідача інфляційних втрат та 3 %
річних за період з 27.11.2012 р. по 18.08.2014 р.

Дослідивши представлені суду докази,
суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими, підставними та такими,
що підлягають до задоволення повністю
з огляду на наступне.

Частиною 3 статті 35 ГПК України
встановлено, що обставини, встановлені
рішенням суду у господарській,
цивільній або адміністративній справі,
що набрало законної сили, крім
встановлених рішенням третейського
суду, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 21.05.2014 р. у
справі №914/1459/14 встановлено, що
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Перший трубний
завод» в період з 27.07.2012 р. по 27.11.2012 р.
було поставлено продукцію Корпорації
«Енергоресурс-інвест» згідно
наступних видаткових накладних: № С10-304
(ТЗ-0005951) від 27.07.2012 р. на суму 49671,19 грн., №
С10-303 (ТЗ-0005952) від 27.07.2012 р. на суму 108045,61
грн., № С10-303А (ТЗ-0006043) від 03.08.2012 р. на
суму 123743,96 грн., № С10-303Б (ТЗ-0006100) від
08.08.2012 р. на суму 41164,25 грн., № С10-303Г
(ТЗ-0006118) від 10.08.2012 р. на суму 88515,01 грн., №
С10-459Б (ТЗ-0006718) від 19.09.2012 р. на суму 68562,68
грн., № С10-566 (ТЗ-0007635) від 27.11.2012 р. на суму
38420,74 грн. Відповідно до зазначених
накладних Позивачем було поставлено
продукцію, а Відповідачем було її
прийнято в повному обсязі на загальну
суму 518123,44 грн. Факт отримання
продукції Відповідачем за вказаними
накладними позивач підтверджує
довіреностями № 4680 від 27.07.2012 р., № 4890
від 19.09.2012 р., № 6110 від 27.11.2012 р. та
податковими накладними (копії долучено
до матеріалів справи). За період з 30.07.2012
р. по 31.05.2013 р. Відповідач частково
виконав зобов'язання щодо оплати за
поставлену продукцію (труби
емальовані, відводи емальовані тощо) на
суму 299702,70 грн., що підтверджується
банківськими виписками (копії долучено
до матеріалів справи). Станом на 21.05.2014
р. заборгованість Відповідача за
поставлену продукцію (труби
емальовані, відводи емальовані) перед
Позивачем становила 218420,74 грн.

Вказаним рішенням суду з відповідача
стягнуто 218420,74 грн. основної
заборгованості та 4368,41 грн. судового
збору.

Відповідач виконав вказане рішення
суду у повному обсязі, що
підтверджується долученою до
матеріалів справи банківською
випискою від 19.08.2014 р.

Окрім суми основного боргу, позивач
звернувся до суду із позовною вимогою
про стягнення інфляційних нарахувань
та 3 % річних.

Відповідач проти задоволення позову
заперечив вказавши, що позивач не
надсилав відповідачу вмотивованої
вимоги про відшкодування інфляційних
втрат та 3 % річних.

Суд не бере до уваги заперечення
відповідача, оскільки рішення суду від
21.05.2014 р. у справі №914/1459/14 встановлено,
що з метою досудового врегулювання
спору позивачем було скеровано
Відповідачу вимогу щодо сплати
заборгованості за поставлену
продукцію (труби емальовані, відводи
емальовані) № 428 від 14.11.2013 р.

Окрім того, відповідно до ч. 2 статті 712
ЦК України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 статті 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

У відповідності до пункту 3.1. Постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013 №14 «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» (із
змінами і доповненнями) інфляційні
нарахування на суму боргу, сплата яких
передбачена частиною другою статті 625
ЦК України, не є штрафною санкцією, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення коштів
внаслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення в їх сплаті. Зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Пунктом 4.1. цієї ж Постанови
передбачено, що сплата трьох процентів
річних від простроченої суми (якщо
інший їх розмір не встановлений
договором або законом), так само як й
інфляційні нарахування, не мають
характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

З огляду на викладене, суд вважає
підставними та обґрунтованими вимоги
позивача про стягнення з відповідача
27919,17 грн. інфляційних нарахувань та
11145,45 грн. 3 % річних.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

У відповідності до ст. 49 ГПК України
судовий збір слід покласти на
відповідача.

З огляду на викладене, керуючись
Конституцією України, ст.ст. 625, 692, 712
Цивільного кодексу України, ст.ст. 175, 193
Господарського кодексу України та
ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 84, 85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Корпорації
«Енергоресурс - Інвест» (79035, м. Львів,
вул. Зелена, буд. 131; ідентифікаційний
код 30336890) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Перший
трубний завод» (04074, м. Київ, вул.
Резервна, 8-А; ідентифікаційний код
34427263) 27919,17 грн. інфляційних нарахувань,
11145,45 грн. 3 % річних та 1827,00 грн. судового
збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК
України.

У відповідності до ч. 5 ст. 85 ГПК України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 29.09.2014 р.

Суддя
Кидисюк Р.А