ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року Справа № 910/7157/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Мележик Н.І.,

Самусенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну

скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Індастріал Тайрс"

на постанову Київського
апеляційного господарського суду від 16
липня 2014 року

та на рішення господарського суду
міста Києва від 14 травня 2014 року

у справі № 910/7157/14

господарського суду міста Києва

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Індастріал Тайрс""

до Публічного
акціонерного товариства "Банк Форум"

про стягнення 238 500,00
грн.

за участю представників

позивача - Готка Інна Петрівна,
Пінчук Василь Петрович

відповідача - Невмержинцька Ганна
Вікторівна

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 14 травня 2014 року (суддя Нечай
О.В.) залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 16 липня 2014 року
(судді Станік С.Р., Власов Ю.Л., Шаптала
Є.Ю.) у справі № 910/7157/14 у задоволенні
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю "Індастріл Тайрс" до
Публічного акціонерного товариства
"Банк Форум" про стягнення 238 500,00 грн. -
відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеними
рішенням та постановою Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Індастріал Тайрс" звернулось до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою в якій просить
рішення господарського суду міста
Києва від 14 травня 2014 року та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 16 липня 2014 року
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити
повністю, а судові витрати покласти на
відповідача.

В обґрунтування зазначених вимог
заявник касаційної скарги посилається
на неправильне застосування судом
першої та апеляційної інстанцій на
норм матеріального та процесуального
права.

Колегія суддів, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування господарськими судами
першої та апеляційної інстанцій норм
процесуального права, вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 23 червня 2010 року між
відповідачем - Публічним акціонерним
товариством "Банк Форум" (банк) та
позивачем - Товариством з обмеженою
відповідальністю "Індастріал Тайрс"
(клієнт) укладено договір банківського
рахунку б/н, відповідно до умов якого
відповідач відкриває позивачу
поточний/і рахунок/ки у національній
та/або іноземній валюті та/або
банківських металах (п. 1.1.) та
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий позивачу, грошові
кошти/банківські метали, що йому
надходять, виконувати розпорядження
позивача про перерахування і видачу
відповідних сум з рахунка та
проведення інших операцій за рахунком
(п.1.2.).

Відповідно до п. 3.3.4. договору,
відповідач зобов'язується за
розпорядженням позивача видати або
перерахувати з його рахунку кошти в
день надходження до позивача
відповідного розрахункового
документа, за умови його подання в
операційний час.

Позивачем було надано відповідачу для
виконання наступні платіжні доручення:

- № 125 від 05 березня 2014 року про
перерахування коштів в валюті
постачальнику в розмірі 8 000,00 Євро по
контракту № 1-11/05 від 11.05.2011;

- № 1729 від 18 березня 2014 року про
перерахування коштів УДСКСУ у
Солом'янському районі ГУДКУ Києва у
розмірі 8316,00 грн.;

- № 1730 від 20 березня 2014 року про
перерахування коштів ПП "Мегаагрошина"
69 611,99 грн.

Однак, платіжне доручення № 125 від 05
березня 2014 року було повернуте
позивачу без виконання, про що на
зворотному боці платіжного доручення
наявна відповідна відмітка
відповідача з посиланням на положення
ФГВФО №2 від 05 липня 2012 року, п.1.25 гл.1
розд.3, а платіжні доручення № 1729 від 18
березня 2014 року та № 1730 від 20 березня 2014
року повернуті на підставі п. 5 ст. 36
Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб".

Також місцевим господарським судом
встановлено, що постановою Правління
Національного банку України від 13
березня 2014 року № 135 було віднесено
Публічне акціонерне товариство "Банк
Форум" до категорії неплатоспроможних,
а рішенням Виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
14 березня 2014 року № 14 було розпочато
процедуру виведення Публічного
акціонерного товариства "Банк Форум" з
ринку та здійснення в ньому тимчасової
адміністрації з 14 березня 2014 року по 13
червня 2014 року.

Позивач звернувся до відповідача з
листами № 14-2014 від 21 березня 2014 року та
№ 16-2014 від 21 березня 2014 року, в
яких просив надати письмове
роз'яснення стосовно неможливості
скористатись розрахунковими коштами
товариства на підставі вищезазначених
платіжних доручень та у зв'язку з
господарською необхідністю просив
перерахувати кошти позивачу в сумі
237500,00 грн., на підставі платіжного
доручення № 1732 від 28 березня 2014 року.

У свою чергу, платіжне доручення № 1732
від 28 березня 2014 року повернуто
позивачу без виконання, про що на
зворотному боці платіжного доручення
наявна відповідна відмітка
відповідача з посиланням на положення
п. 5 ст. 36 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб", а
листом вих. № 2813/3.5/1119 від 31 березня 2014
року відповідач повідомив позивача про
те, що у зв'язку із запровадженням у
банку тимчасової адміністрації
платежі з рахунків в Публічному
акціонерному товаристві "Банк Форум" не
здійснюватимуться.

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про визнання незаконним
утримання відповідачем грошових
коштів у сумі 238 500,00 грн. та стягнення з
відповідача на користь позивача 238 500,00
грн. (залишок на рахунку позивача,
відкритому у банку).

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного
кодексу України за договором
банківського рахунку банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 1074 Цивільного кодексу
України обмеження прав клієнта щодо
розпорядження грошовими коштами, що
знаходяться на його рахунку, не
допускається, крім випадків обмеження
права розпорядження рахунком за
рішенням суду або в інших випадках,
встановлених законом, а також у разі
зупинення фінансових операцій, які
можуть бути пов'язані з легалізацією
(відмиванням) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванням
тероризму, передбачених законом.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 1 Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" цим законом
встановлюються правові, фінансові та
організаційні засади функціонування
системи гарантування вкладів фізичних
осіб, повноваження Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб (далі - Фонд),
порядок виплати Фондом відшкодування
за вкладами, а також регулюються
відносини між Фондом, банками,
Національним банком України,
визначаються повноваження та функції
Фонду щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків. Метою цього Закону є
захист прав і законних інтересів
вкладників банків, зміцнення довіри до
банківської системи України,
стимулювання залучення коштів у
банківську систему України,
забезпечення ефективної процедури
виведення неплатоспроможних банків з
ринку та ліквідації банків.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб"
неплатоспроможний банк - банк, щодо
якого Національний банк України
прийняв рішення про віднесення до
категорії неплатоспроможних у порядку,
передбаченому Законом України "Про
банки і банківську діяльність".

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" з дня призначення уповноваженої
особи Фонду призупиняються всі
повноваження органів управління банку
(загальних зборів, спостережної ради і
правління (ради директорів) та органів
контролю (ревізійної комісії та
внутрішнього аудиту). Уповноважена
особа Фонду від імені Фонду набуває усі
повноваження органів управління банку
та органів контролю з дня початку
тимчасової адміністрації і до її
припинення.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" під час
тимчасової адміністрації не
здійснюється, зокрема, задоволення
вимог вкладників та інших кредиторів
банку.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 37 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" обмеження,
встановлене пунктом 1 частини п'ятої
цієї статті, не поширюється на
зобов'язання банку щодо виплати коштів
за вкладами вкладників за договорами,
строк яких закінчився, та за договорами
банківського рахунку вкладників.
Зазначені виплати здійснюються в межах
суми відшкодування, що гарантується
Фондом.

Згідно з пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 2 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" вклад - кошти в
готівковій або безготівковій формі у
валюті України або в іноземній валюті,
які залучені банком від вкладника (або
які надійшли для вкладника) на умовах
договору банківського вкладу
(депозиту), банківського рахунку або
шляхом видачі іменного депозитного
сертифіката, включаючи нараховані
відсотки на такі кошти, в свою чергу,
вкладник - фізична особа (крім фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності), яка уклала або на користь
якої укладено договір банківського
вкладу (депозиту), банківського рахунку
або яка є власником іменного
депозитного сертифіката.

Статтею 2 Закону України "Про банки і
банківську діяльність" передбачено, що
кредитор банку - юридична або фізична
особа, яка має документально
підтверджені вимоги до боржника щодо
його майнових зобов'язань.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки
та банківську діяльність" банківські
рахунки - рахунки, на яких
обліковуються власні кошти, вимоги,
зобов'язання банку стосовно його
клієнтів і контрагентів та які надають
можливість здійснювати переказ коштів
за допомогою банківських платіжних
інструментів.

Відповідно до ч. 1 та п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 37
Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
уповноважена особа Фонду діє від імені
Фонду відповідно до цього Закону і
нормативно-правових актів Фонду.
Уповноважена особа Фонду має право,
зокрема, продовжувати, обмежувати або
припиняти здійснення банком будь-яких
операцій та відмовлятися від виконання
або розривати в порядку, встановленому
законодавством України, будь-які
договори (правочини) за участю банку,
які є збитковими чи непотрібними для
банку або виконання яких має
негативний вплив на фінансовий стан
банку.

З огляду на викладене, колегією суддів
Київського апеляційного
господарського суду встановлено, що на
підставі, укладеного 23 червня 2010 року
між позивачем та відповідачем договору
банківського рахунку, у відповідача
перед позивачем виникли зобов'язання,
зокрема, щодо виконання розпорядження
позивача про перерахування і видачу
відповідних сум з рахунка та
проведення інших операцій за рахунком.

Однак, в зв'язку з введенням у
відповідача тимчасової адміністрації,
останній не виконав свої зобов'язання
щодо виконання розпорядження позивача
про перерахування, зокрема не здійснив
перерахування коштів за наданими
позивачем платіжними дорученнями: № 125
від 05 березня 2014 року про перерахування
коштів в валюті постачальнику в
розмірі 8 000,00 Євро по контракту № 1-11/05
від 11 травня 2011 року; № 1729 від 18.03.2014 про
перерахування коштів УДСКСУ у
Солом'янському районі ГУДКУ Києва у
розмірі 8316,00 грн.; № 1730 від 20 березня 2014
року про перерахування коштів ПП
"Мегаагрошина" 69 611,99 грн.

Також у зв'язку з введенням у
відповідача тимчасової адміністрації,
останній не виконав свої зобов'язання
щодо видачі відповідних сум з рахунку
та проведення інших операцій за
рахунком, зокрема перерахування коштів
з рахунку - позивачу в сумі 237500,00 грн., на
підставі платіжного доручення № 1732 від
28 березня 2014 року.

З огляду на викладене та враховуючи, що
відповідач є кредитором позивача за
договором банківського рахунку від 23
червня 2010 року, щодо виконання
відповідачем зобов'язань за зазначеним
договором, зокрема щодо здійснення
розрахунково-касового обслуговування,
колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку про те, що вимога
позивача про перерахування залишку
коштів, які знаходяться на його рахунку
у відповідача є саме вимогою кредитора
та не може бути виконана відповідачем,
в силу положень ч. 5 ст. 36 Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб", у зв'язку із введенням у
відповідача тимчасової адміністрації.

А тому колегія суддів Вищого
господарського суду України
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що позовні
вимоги позивача про визнання того, що
відповідач незаконно утримує грошові
кошти у сумі 238500,00 грн., які належать
позивачу та стягнення з відповідача
238500,00 грн. - залишку коштів, що
знаходяться на його рахунку у
відповідача задоволенню не підлягають.

Щодо тверджень позивача про те, що
порушення відповідачем свого
зобов'язання за договором банківського
рахунку від 23 червня 2010 року відбулося
ще до здійснення тимчасової
адміністрації банку (платіжне
доручення № 125 від 05 березня 2014 року) та
не було усунуте під час тимчасової
адміністрації, необхідно зазначити, що
згідно п.6.1. договору банківського
рахунку від 23 червня 2010, за несвоєчасне
(пізніше наступного робочого дня після
отримання платіжного документа)
списання з вини відповідача коштів з
рахунку позивача, а також за
несвоєчасне зарахування суми, яку
належить зарахувати на рахунок
позивача, відповідач сплачує позивачу
пеню в розмірі 0,1 відсотка від
відповідної суми за кожний день
прострочення, але не більше 10 відсотків
від суми переказу.

Відповідно до п. 32.2. ст. 32. Закону
України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні, у разі
порушення банком, що обслуговує
платника, встановлених цим Законом
строків виконання доручення клієнта на
переказ цей банк зобов'язаний сплатити
платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення, що не може
перевищувати 10 відсотків суми
переказу, якщо інший розмір пені не
обумовлений договором між ними.

Тобто, за несвоєчасне списання з вини
відповідача коштів з рахунку позивача,
як договором, так і законодавством
передбачена відповідальність у
вигляді сплати пені.

Крім того судами встановлено, що заява
про перерахування залишку коштів
відповідачем з рахунку позивача, була
подана останнім вже після введення у
відповідача тимчасової адміністрації.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Згідно з статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

З огляду на викладене, судова колегія,
дійшла висновку про обґрунтованість
оскаржуваного рішення, як такого, що
прийнято відповідно до обставин та
матеріалів справи з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вищого господарського
суду дійшла висновку про те, що
оскаржувана постанова суду
апеляційної інстанції прийнята з
повним, всебічним та об'єктивним
з'ясуванням обставин, які мають
значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим,
правові підстави для задоволення
касаційної скарги відсутні.

Таким чином, доводи заявника
касаційної скарги про порушення і
неправильне застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
під час прийняття оскаржуваних
процесуальних документів не знайшли
свого підтвердження, в зв'язку з чим
підстав для зміни чи скасування
законного та обґрунтованого судового
рішення колегія суддів Вищого
господарського суду України не вбачає.

З огляду на зазначене, Вищий
господарський суд України дійшов
висновку, що постанову суду
апеляційної інстанції слід залишити
без змін, а касаційну скаргу - без
задоволення.

На підставі наведеного вище і
керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111
Господарського процесуального кодексу
України,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Індастріал Тайрс" залишити без
задоволення.

2. Постанову Київського
апеляційного господарського суду від 16
липня 2014 року зі справи №
910/7157/14залишити без змін.

Головуючий суддя
І. А. Плюшко

Судді
Н.І. Мележик

С. С.
Самусенко