м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Мелагрейн"
до товариства з обмеженою
відповідальністю "Агроінфінітум"
про стягнення 694 805,33 грн.
Суддя Головатюк Л.Д.
Представники сторін:
Від позивача Ковальчук Н.В.
Від відповідача не прибув
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Позивач звернувся до господарського
суду м. Києва з позовною заявою про
стягнення з відповідача
заборгованості у зв`язку з неналежним
виконанням умов договору
купівлі-продажу № 4/02/2014/м від 04.02.2014.
Ухвалою господарського суду м. Києва
від 26.06.2014 порушено провадження у
розгляду на 10.07.2014.
Представник позивача з'явився в судове
засідання 10.07.2014, надав пояснення по
суті справи та подав додаткові докази
по справі.
Представник відповідача в судове
засідання 10.07.2014 не з'явився, проте
через загальний відділ канцелярії
господарського суду м. Києва подав
телеграму про відкладення розгляду
справи.
Суд задовольнив дане клопотання.
Розгляд справи відкладено на 24.07.2014.
В судове засідання 24.07.2014 прибули
представники сторін,надали пояснення
по справі та подали додаткові докази по
справі. Судом було оголошено перерву
під час розгляду справи на 18.08.2014.
В судове засідання 18.08.2014 прибули
представники сторін,надали пояснення
по справі та подали додаткові докази по
справі.
Представник відповідача проти позову
заперечував та просив відмовити в його
задоволенні, оскільки, на думку
відповідача, позивач продовжує
ухилятися від виконання зобов'язань за
договором купівлі-продажу не надає
документів на вже отриманий товар та не
надає транспорт і документи для
отримання наступної партії товару,
відповідач не має можливості ані
підтвердити перед контролюючими
органами документально реальність
операції що негативно впливає на
Відповідача як на сумлінного платника
податків так і не має можливості
виконати зобов'язання з вини позивача
який ухиляється від надання транспорту
для відвантаження товару.
Представник відповідача 18.08.2014 подав
клопотання про витребування
додаткових доказів по справі. Суд
задовольнив дане клопотання. Розгляд
справи відкладено на 26.08.2014.
В судове засідання 26.08.2014 прибули
представники сторін, надали пояснення
по справі, подали додаткові докази по
справі та подали клопотання про
продовження строку розгляду справи.
Суд задовольнив дане клопотання.
Розгляд справи відкладено на 11.09.2014.
Представник позивача з'явився в судове
засідання 11.09.2014, надав пояснення по
суті справи та подав суду заяву про
зменшення розміру позовних вимог,
відповідно до якої позивач зменшив
розмір заявлених до стягнення пені, 3%
річних та інфляційних втрат, які після
зменшення становлять:
- 3 % річних - 3313,66 грн.;
- інфляційні втрати - 22 203,13 грн.
У відповідності до вказаної заяви
позивач позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити.
Судом встановлено, що представник
відповідача через канцелярію суду
подав клопотання про відкладення
розгляду справи. Суд відмовив в
задоволенні даного клопотання,
оскільки всі можливі строки розгляду
справи вже спливли, а матеріалів справи
достатньо для винесення законного та
обґрунтованого рішення.
Представник відповідача не з'явився в
судове засідання 11.09.2014, хоча про час та
місце розгляду справи, був належним
Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач-1 був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа розглянута за
наявними в ній матеріалами.
В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судовому засіданні складався
протокол згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов та заперечення проти
позову, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
заслухавши пояснення представника
позивача, господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.02.2014 між ТОВ «Компанія «Мелагрейн» та
ТОВ «Агроінфінітум» року укладено
договір купівлі-продажу №4/02/2014/м(далі
договір), за яким ТОВ «Агроінфінітум»
(надалі - «Продавець») зобов'язується
поставити і передати олію соняшникову
(надалі - «Товар») у власність ТОВ
«Компанія «Мелагрейн» (надалі -
«Покупець»), який зобов'язується
прийняти цей товар та своєчасно
здійснити оплату.

За вказаним договором поставка товару
здійснюється партіями. Умови та строки
поставки обумовлюються сторонами в
Додатках до даного договору. Під
партією Товару розуміється кількість
Товару визначеного в Додатках до
даного Договору.

17.03.2014 між ТОВ «Компанія «Мелагрейн» та
ТОВ «Агроінфінітум» укладено
Додаткову угоду №3 до Договору
купівлі-продажу від 04.02.2014 №4/02/2014/м, за
яким Продавець зобов'язується
здійснити поставку Товару у кількості
200 тон +/-10% до 27.03.2014, а Покупець
зобов'язаний провести попередню оплату
Товару на розрахунковий рахунок
Продавця. Загальна вартість товару по
даному Додатку складає 1 685 000,00 грн.
(один мільйон шістсот вісімдесят п'ять
тисяч грн. 00 коп.)

18.03.2014 відповідно Додаткової угоди №3
від 17.03.2014 до Договору купівлі-продажу
від 04.02.2014 №4/02/2014/м, ТОВ «Компанія
«Мелагрейн» було здійснено попередню
оплату у сумі 1 600 000,00 грн. (один мільйон
шістсот тисяч грн.) на рахунок ТОВ
«Агроінфінітум» за поставку Товару.

Однак, ТОВ «Агроінфінітум» поставку
Товару до ТОВ «Компанія «Мелагрейн» на
загальну суму 584 293,10 грн. (п'ятсот
вісімдесят чотири тисячі двісті
дев'яносто три грн. 10 коп.) не здійснило
та грошові кошти не повернуло.

Отже, судом встановлено факт наявності
порушень відповідачем взятих на себе
господарських зобов'язань.

Внаслідок укладення договору між
сторонами згідно ст. 11 ЦК України,
виникли цивільні права та обов'язки.
Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
ГК України як спеціального акту
законодавства, що регулює
правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
ГК України до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття
договору, яким є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором. Зміст договору
становлять умови (пункти) визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства (ст.
628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є
обов'язковим до виконання сторонами, а
отже умови договору, укладеного між
сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530
Цивільного кодексу України, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка
закріплює свободу договору, сторони
мають право як врегулювати у договорі
свої відносини, які не врегульовані
цими актами, так і відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. Зміна ціни після
укладення договору допускається у
випадках і на умовах, встановлених
договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
всій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності і
справедливості.

В силу частини 2 статті 712 Цивільного
кодексу України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Спірні правовідносини, які виникли у
зв'язку з неналежним виконанням
договору поставки та поставкою
продукції неналежної якості, до їх
врегулювання застосовуються положення
ст. 265, 268, 269 ГК України, ст. 678 - 681 ЦК
України.

Відповідно до ст.688 ЦК України покупець
зобов'язаний повідомити продавця про
порушення умов договору
купівлі-продажу щодо кількості,
асортименту, якості, комплектності,
тари та (або) упаковки товару у строк,
встановлений договором або актами
цивільного законодавства, а якщо такий
строк не встановлений, - в розумний
строк після того, як порушення могло
бути виявлене відповідно до характеру
і призначення товару.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України до
відносин поставки, не врегульованих
цим Кодексом, застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Ст. 692 ЦК України передбачено, що
продавець зобов'язаний передати
покупцеві товар, визначений договором
купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 663 ЦК України
продавець зобов'язаний передати товар
покупцеві у строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо зміст
договору не дає змоги визначити цей
строк, - відповідно до положень статті
530 цього Кодексу.

Згідно ст. 664 ЦК України обов'язок
продавця передати товар покупцеві
вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо
договором встановлений обов'язок
продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження
покупця, якщо товар має бути переданий
покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути
встановлений інший момент виконання
продавцем обов'язку передати товар.

Товар вважається наданим у
розпорядження покупця, якщо у строк,
встановлений договором, він готовий до
передання покупцеві у належному місці
і покупець поінформований про це.
Готовий до передання товар повинен
бути відповідним чином
ідентифікований для цілей цього
договору, зокрема шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не
випливає обов'язок продавця доставити
товар або передати товар у його
місцезнаходженні, обов'язок продавця
передати товар покупцеві вважається
виконаним у момент здачі товару
перевізникові або організації зв'язку
для доставки покупцеві.

Статтею 665 ЦК України встановлено, що у
разі відмови продавця передати
проданий товар покупець має право
відмовитися від договору
купівлі-продажу.

Відповідач не надав суду належних та
допустимих доказів, які б
спростовували доводи позивача та
підтверджували заперечення проти
позовних вимог про стягнення основного
боргу.

Оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку, що заявлені позивачем вимоги
є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі, а тому з відповідача підлягає
стягненню заборгованість в розмірі 584
293,10 грн.

Судом на підставі: договору, видаткових
накладних, платіжних документів
достеменно встановлено та
відповідачем будь-якими доказами не
спростовано, що залишок його
заборгованості за не поставлену
позивачем продукцію становить 584 293,10
грн., що є у відповідності з умовами
договору та нормами Цивільного кодексу
України безперечною підставою для
задоволення вказаних позовних вимог у
зв'язку з їх обґрунтованістю та
доведеністю.

Відповідно до статей 610, 612 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Договір, згідно зі статтею 629
Цивільного кодексу України, є
обов'язковим для виконання сторонами.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 3% річних в сумі 3313,66 грн. та
інфляційні збитки в сумі 22203,13 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Таким чином,
частина 1 статті 625 Цивільного кодексу
України встановлює виняток із
загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, що
закріплює принцип вини як підставу
відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у
готівковій формі або грошових коштів
на його рахунку в банку, і як наслідок,
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання, якщо навіть у цьому немає
його провини, не звільняють боржника
від відповідальності за прострочення
грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
боргу враховуючи індекс інфляції та
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Згідно розрахунку позивача, 3% річних
становлять 3313,66 грн., інфляційні збитки
складають 22203,13 грн. Суд вважає даний
розрахунок обґрунтованим та
задовольняє позовні вимоги в цій
частині.

Оскільки факт невиконання та
прострочення грошового зобов'язання
відповідачем є доведеним, у позивача є
всі правові підстави вимагати
стягнення з відповідача передбаченої
договором пені у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
заборгованості за кожен день
прострочки платежу в у відповідності з
п. 8.1 договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання. У разі, якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Згідно із ст. 599 Цивільного Кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного або неналежно виконаного
зобов'язання (ч.4 ст. 549 ЦК України).

Статтею 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлено, що розмір пені не може
перевищувати подвійну облікову ставку
Національного Банку, що діяла в період,
за який сплачується пеня.

Оскільки відповідач не погасив
заборгованість, яка у нього утворилась
перед позивачем за непоставлений
товар, останній нарахував
відповідачеві пеню на підставі пункту
8.1 договору, яка складає 20986,52 грн.

Отже, згідно з розрахунком позивача
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача пеня в сумі 20 986,52 грн.
З цією сумою суд погоджується, так як
позивачем вона розрахована
арифметично вірно.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача збитки у розмірі 38 936,00 грн.

Проте суд зазначає, що при зверненні до
суду із позовною вимогою про стягнення
збитків позивач не врахував тієї
обставини, що такі збитки повинні бути
документально підтвердженими, тобто
реальними, а не мати суто теоретичний
характер.

Жодні документи, які б підтверджували
реальність понесених позивачем
збитків до позовної заяви не долучені,
у зв'язку з чим позовні вимоги позивача
про стягнення збитків задоволенню не
підлягають.

Відповідно до ст. ст. 33, 43, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог частково.

Відповідно до ст. 49 ГПК України з
відповідача на користь позивача
стягуються понесені позивачем витрати
по сплаті судового збору пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
Цивільним Кодексом України, ст.ст. 33, 34,
49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"Мелагрейн" задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Агроінфінітум" (02095,
м. Київ, вул. Княжий Затон, буд. 2/30, ) на користь товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"Мелагрейн" (01033, м. Київ, вул.
Саксаганського, буд. 83-а, офіс 301, ) основний борг в сумі 584 293
(п'ятсот вісімдесят чотири тисячі
двісті дев'яносто три) грн. 10 коп., 3%
річних в сумі 3313(три тисячі триста
тринадцять) грн. 66 коп., інфляційні
збитки в сумі 22 203(двадцять дві тисячі
двісті три) грн. 13 коп., пеню в сумі 20
986(двадцять тисяч дев'ятсот вісімдесят
шість) грн. 52 коп., судовий збір в
розмірі 12 196(дванадцять тисяч сто
дев'яносто шість) грн. 20 коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

5. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

6. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя
Головатюк Л.Д.

Дата
підписання повного тексту рішення -
17.09.2014