ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2014 р.Справа № 922/976/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання
Болтенко А.Ю.

розглянувши справу

за позовом Харківського міжрайонного
прокурора з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері, м.
Харків в інтересах держави в особі
Вільшанської селищної ради
Дергачівського району Харківської
області, смт. Вільшани (перший позивач)
та Державної екологічної інспекції у
Харківській області, м. Харків (другий
позивач) до Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Вільне" с. Вільшани
про стягнення 108328,00 грн. за участю
представників сторін:

прокурор - Захаров Ф.О.

першого позивача - Галагуря В.М.

другого позивача - Сосіна І.О.

відповідача - Селіванов М.В.,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду з позовом, в
якому просить стягнути з відповідача
шкоду, завдану самовільним
спецводокористуванням, у розмірі 108328,00
грн., на користь Держави в особі
Державної екологічної інспекції у
Харківській області на розрахунковий
рахунок області, УДСКСУ у
Дергачівському районі Харківської
області 37981703, МФО 851011, для зарахування
надходжень по коду бюджетної
класифікації 24062100 "Грошові стягнення
за шкоду, заподіяну порушенням
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища
внаслідок господарської та іншої
діяльності".

В судовому засіданні прокурор та
представники позивачів підтримали
позов у повному обсязі та просили суд
його задовольнити.

Присутній в судовому засіданні
представник відповідача проти позову
заперечував, з мотивів викладених у
відзиві на позовну заяву, наданому до
суду 25.06.2014 року, дослідженому судом та
долученому до матеріалів справи.
Зокрема посилається на те, що
видобування підземних вод проводилось
відповідачем для задоволення власних
господарсько-побутових потреб та
нецентралізованого та
централізованого господарсько-питного
водопостачання в обсязі до 300 куб.
метрів на добу, що, відповідно до ст. 23
Кодексу України про надра, не потребує
будь-яких спеціальних дозволів,
зокрема дозволу на спеціальне
водокористування. Крім того, вказує на
те, що наданий позивачем Акт перевірки
не є належним доказом протиправності
дій відповідача. також зазначає, що
відповідач здійснюючи водопостачання
мешканцям селища, діяв в розумінні
Податкового кодексу України та Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги" як житлово-комунальне
підприємство та надав комунальні
послуги.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення проти них, всебічно та
повно дослідивши матеріали справи та
надані учасниками судового процесу
докази, заслухавши пояснення прокурора
та представників сторін, суд встановив
наступне.

Харківською міжрайонною прокуратурою
з нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері проведено
перевірку за матеріалами Державної
екологічної інспекції у Харківській
області за фактом спричинення державі
збитків внаслідок здійснення забору
підземної води без дозволу на
спеціальне водокористування СТОВ
"Вільне".

Встановлено, що на підставі
направлення на перевірку від 19.06.2013
року № 819/01-03 та наказу від 19.06.2013 року №
819/01-03 Державною екологічною інспекцією
у Харківській області з 26 червня по 16
липня 2013 року проведено планову
перевірку додержання вимог
природоохоронного законодавства в
діяльності СТОВ "Вільне", за
результатами якої складено акт від
26.06.2013 - 16.07.2013 року за № 819/01-03/06-11.

Зазначена перевірка проведена в
присутності директора СТОВ "Вільне"
ОСОБА_6, але від його підпису директор
відмовився.

Перевіркою встановлено, що дане
підприємство, яке займається
вирощуванням зернових культур, у ході
господарської діяльності здійснює
забір підземної води із застосуванням
споруд та технічних пристроїв, що в
силу ст. 48 Водного кодексу України є
спеціальними водокористуванням.

Згідно з вимогами ст. ст. 44, 48, 49 Водного
кодексу України спеціальне
водокористування здійснюється лише за
наявності дозволу, який видається за
клопотанням водокористувача з
обґрунтуванням потреби у воді.

Перевіркою встановлено що 22.10.2009 року
СТОВ "Вільне" отримало дозвіл на
спеціальне водокористування Укр.№4641
А/Хар., згідно з яким використовує 3
свердловини та шахтний колодязь для
видобування води для задоволення
виробничих та господарсько-побутових
потреб з обсягом водозабору не більше
41,12 тис. мЗ/рік або 112,7мЗ/добу. Строк дії
дозволу визначено 3 роки, а саме до
29.07.2012 року.

У зв'язку з закінченням терміну дії
зазначеного дозволу вказаним
товариством 22.08.2012 року отримано новий
дозвіл на спеціальне водокористування
Укр.№5969А/Хар., яким передбачені
аналогічні умови
спецводокористування.

Таким чином, в порушення вимог ст. ст. 44,
48, 49 Водного кодексу України СТОВ
"Вільне" у період з 30.07.2012 року по 21.08.2012
року здійснено забір підземної прісної
води обсягом 2200 м3 за відсутності
спеціального дозволу.

Згідно довідки СТОВ "Вільне" від 19.06.2013
року, на вимогу Державної екологічної
інспекції у Харківській області,
встановлено, що підприємством
використана вода у зазначеному обсязі
на виробничі потреби та для передачі
населенню.

Також факт видобування підземної води
підтверджується звітністю форми
2ТП(водгосп).

За результатами перевірки на виклик
Державної екологічної інспекції у
Харківській області № 8697/01-24/06-17 від
16.12.2013 року представники підприємства
для надання пояснень та розгляду
питання щодо складення протоколу про
адміністративне правопорушення не
з'явились, що унеможливило притягнення
винних осіб Товариства до
адміністративної відповідальності.

Державною екологічною інспекцією у
Харківській області відповідно до
Методики розрахунку розмірів
відшкодування збитків заподіяних
державі внаслідок порушення
законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів, затвердженої наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України від
20.07.2009 року № 389, зареєстрованої
Мінюстом України 14.08.2009 року,
розраховано шкоду, заподіяну державі
внаслідок самовільного використання
води з водного об'єкту, на загальну суму
108 328,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору
відповідачу було направлено претензію
№ 31 від 29.01.2014 року, проте до
теперішнього часу спричинені
порушенням законодавства збитки не
відшкодовані, що й стало підставою для
звернення прокурора до суду з цим
позовом.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог і заперечень проти них, суд
виходить з наступного.

Згідно ст. 48 Водного кодексу України -
"Спеціальне водокористування - це забір
води з водних об'єктів із застосуванням
споруд або технічних пристроїв,
використання води та скидання
забруднюючих речовин у водні об'єкти,
включаючи забір води та скидання
забруднюючих речовин із зворотними
водами із застосуванням каналів.
Спеціальне водокористування
здійснюється юридичними і фізичними
особами насамперед для задоволення
питних потреб населення, а також для
господарсько-побутових, лікувальних,
оздоровчих, сільськогосподарських,
промислових, транспортних,
енергетичних, рибогосподарських та
інших державних та громадських потреб
".

Відповідно до ст. 49 Водного кодексу
України - "Спеціальне водокористування
здійснюється на підставі дозволу. У
разі використання води з водних
об'єктів загальнодержавного значення,
дозвіл на спеціальне водокористування
видається державними органами охорони
навколишнього природного середовища.
Видача дозволу на спеціальне
водокористування здійснюється за
клопотанням водокористувача з
обґрунтуванням потреби у воді,
погодженим з державними органами
геології - в разі використання
підземних вод. У дозволі на спеціальне
водокористування встановлюється ліміт
забору води, ліміт використання води та
ліміт скидання забруднюючих речовин. "

Згідно п. 9 ст. 44 Водного кодексу України
- "Водокористувачі зобов'язані
здійснювати спеціальне
водокористування лише за наявності
дозволу ".

Відповідно до Закону України "Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності", державний нагляд
(контроль) - діяльність уповноважених
законом центральних органів
виконавчої влади, їх територіальних
органів, органів місцевого
самоврядування, інших органів в межах
повноважень, передбачених законом,
щодо виявлення та запобігання
порушенням вимог законодавства
суб'єктами господарювання та
забезпечення інтересів суспільства,
зокрема належної якості продукції,
робіт та послуг, прийнятого рівня
небезпеки для населення, навколишнього
природного середовища. Заходами
державного нагляду (контролю) є планові
та позапланові заходи, які
здійснюються шляхом проведення
перевірок, ревізій, оглядів, обстежень
та інших дій (ст. 1 Закону).

Відповідно до Порядку організації та
проведення перевірок суб'єктів
господарювання щодо дотримання вимог
природоохоронного законодавства,
розробленого, зокрема, відповідно до
Законів України "Про охорону
навколишнього природного середовища",
"Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності", цей Порядок визначає
процедуру проведення перевірок з
питань здійснення державного контролю
у сфері охорони навколишнього
природного середовища та оформлення їх
результатів.

Згідно п. 1.4 Порядку, акт перевірки - це
документ, який фіксує факт проведення
планових, позапланових перевірок
суб'єктів господарювання і є носієм
доказової інформації про виявлені
порушення вимог законодавства у сфері
охорони навколишнього природного
середовища та його дотримання.

Відповідно до п. 4.1 Порядку, перевірка
складається з таких основних частин:

- підготовка перевірки;

- проведення перевірки;

- оформлення результатів перевірки
(складання акта перевірки, оформлення
інших матеріалів перевірки);

- обговорення результатів перевірки,
підписання акту перевірки;

- застосування адміністративних
стягнень до порушників законодавства
про охорону навколишнього природного
середовища (у разі виявлення порушень).

Пунктом 4.13 Порядку визначено, що за
результатами проведеної планової або
позапланової перевірки, в тому числі
спільно з органами державного нагляду
(контролю), державним інспектором
складається уніфікований акт
перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства, що
містить перелік питань для здійснення
планових заходів державного нагляду
(контролю), залежно від ресурсу, що
перевірявся.

У разі виявлення під час проведення
перевірки порушення вимог
природоохоронного законодавства, за
які згідно з КУпАП передбачена
адміністративна відповідальність,
державні інспектори складають
протокол про адміністративне
правопорушення відповідно до наказу
мін природи України від 05.07.2004 року № 264
"Про затвердження інструкції з
оформлення органами міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України матеріалів про
адміністративні правопорушення",
зареєстрованого в міністерстві
юстиції України 27.07.2004 року № 934/9533
(пункт 4.17 Порядку).

На підставі акта, який складено за
результатами перевірки, протягом 5 днів
з дня її завершення, у разі виявлення
порушень вимог природоохоронного
законодавства складається припис про
усунення порушень вимог законодавства
про охорону навколишнього природного
середовища (п. 4.22 Порядку).

Як встановлено судом, матеріали справи
не містять протоколу про
адміністративне правопорушення та
постанови про притягнення до
адміністративної відповідальності,
складених відповідно до вимог Порядку
організації та проведення перевірок
суб'єктів господарювання щодо
дотримання вимог природоохоронного
законодавства.

У відповідності до приписів статей 68, 69
Закону України "Про охорону
навколишнього природного середовища"
порушення законодавства України про
охорону навколишнього природного
середовища тягне за собою встановлену
цим Законом та іншим законодавством
України дисциплінарну,
адміністративну, цивільну і
кримінальну відповідальність.
Підприємства, установи, організації та
громадяни зобов'язані відшкодовувати
шкоду, заподіяну ними внаслідок
порушення законодавства про охорону
навколишнього природного середовища, в
порядку та розмірах, встановлених
законодавством України. Застосування
заходів дисциплінарної,
адміністративної або кримінальної
відповідальності не звільняє винних
від компенсації шкоди, заподіяної
забрудненням навколишнього природного
середовища та погіршенням якості
природних ресурсів. Шкода, заподіяна
внаслідок порушення законодавства про
охорону навколишнього природного
середовища, підлягає компенсації в
повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної
порушенням природоохоронного
законодавства, за своєю правовою
природою є відшкодування
позадоговірної шкоди, тобто деліктною
відповідальністю.

Загальне положення про
цивільно-правову відповідальність за
завдання позадоговірної шкоди
визначено у статті 1166 Цивільного
кодексу України, відповідно до якої
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Прокурором до суду не подано доказів
того, чи було виявлено у діянні
посадових осіб відповідача ознак
адміністративного правопорушення.
Також не подано доказів на
підтвердження того, чи було виявлено у
діяльності посадових осіб відповідача
ознак кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Підставою деліктної відповідальності
є протиправне шкідливе винне діяння
особи, яка завдала шкоду. Для
відшкодування завданої шкоди
необхідно довести такі факти як
неправомірність поведінки особи; вина
завдавача шкоди; наявність шкоди;
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх вищезазначених умов є
обов'язковим для прийняття судом
рішення про відшкодування шкоди.
Відсутність хоча б одного з цих
елементів виключає відповідальність
за заподіяну шкоду.

В деліктних правовідносинах саме на
позивача покладається обов'язок
довести наявність шкоди,
протиправність (незаконність)
поведінки заподіювача шкоди та
причинний зв'язок такої поведінки із
заподіяною шкодою. У свою чергу
відповідач повинен довести, що в його
діях (діях його працівників) відсутня
вина у заподіянні шкоди.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Суд не вбачає з наданих прокурором та
позивачами документів, які надані в
якості доказів, протиправної поведінки
відповідача, а отже відповідальність
за вказані дії не може настати,
оскільки відсутній повний склад
господарського правопорушення, що
передбачає настання наслідків які
зумовлюють відшкодування шкоди.

З вказаних вище підстав суд вважає
позовні вимоги, що пред'явлені до СТОВ
"Вільне" не обґрунтованими належними
доказами та такими, що не підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 04.08.2014 р.

Суддя С.Ч. Жельне