ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2014 р.Справа № 922/3095/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Жигалкіна І.П.

при секретарі судового засідання
Кісельовій С.М.

розглянувши справу

за позовом Фізико-технічного
інституту низьких температур ім. Б.І.
Вєркіна Національної академії наук
України, м. Харків до
Науково-виробничої фірми "Бусол" у
формі Товариства з обмеженою
відповідальністю, м. Харків про
стягнення 42 581,63 грн. за участю
представників:

позивача - Рєпіна В.М. (дов. № 64/751 від
09.09.2014 р.); Волочаєвої О.В. (дов. № 64/1 від
08.01.2014 р.)

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізико-технічний інститут
низьких температур ім. Б.І. Вєркіна
Національної академії наук України",
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовною заявою
про стягнення з Науково-виробничої
фірми "Бусол" у формі Товариства з
обмеженою відповідальністю (надалі -
Відповідач) заборгованості у розмірі 42
581,63 грн. Також просить суд покласти на
Відповідача судовий збір.

Від Позивача заяві та клопотань не
надійшло. У судовому засіданні позовні
вимоги підтримує та просить суд
задовольнити їх у повному обсязі.

Представник Відповідача у судове
засідання не з'явився. Надав до суду
клопотання про відкладення розгляду
справи та продовження строку розгляду
справи на п'ятнадцять днів. Також надав
клопотання про зупинення провадження у
справі. Вимоги ухвали суд не виконав.

Представник Позивача проти клопотань
Відповідача заперечує та просить суд
відмовити у їх задоволенні в повному
обсязі.

Суд дослідивши матеріали справи та
клопотання Відповідача вважає за
доцільне відмовити у їх задоволенні,
оскільки останнім не наведено певних
підстав та не надано відповідних
доказів, які б підтверджували позицію
викладену у клопотаннях, а отже не має
підстав щодо їх задоволення.

Судом виконано процесуальний обов'язок
щодо повідомлення учасників процесу
про дату, час та місце розгляду справи
відповідно до вимог пункту 2.6.
Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
погодженої листом Вищого
господарського суду України від 19.02.2013
р. та затвердженої наказом Державної
удової адміністрації України від 20.02.2013
р. № 28, а тому суд вважає можливим
розглядати справу за наявними в ній
матеріалами, як це передбачено статтею
75 Господарського процесуального
кодексу України.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце її розгляду судом, якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною в позовній заяві
(роз'яснення Президії Вищого
Арбітражного суду України від 18.09.97 № 02
- 5/289 із змінами "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України").

Крім того, в інформаційному листі
Вищого господарського суду України від
14.08.2007р. № 01-8/675 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у першому півріччі 2007 року" (пункт
15) зазначено, що відповідно до пункту 2
частини другої статті 54 Господарського
процесуального кодексу України
позовна заява повинна містити, зокрема,
місцезнаходження сторін (для юридичних
осіб).

У пункті 11 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
15.03.2007р. N 01-8/123 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2006 році" зазначено, що до
повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому
числі Господарський процесуальний
кодекс України (надалі - ГПК України), не
зобов'язує й сторону у справі, зокрема
позивача, з'ясовувати фактичне
місцезнаходження іншої сторони
(сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно із статтею 93
Цивільного кодексу України (надалі - ЦК
України) та зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
цю юридичну особу.

Беручи до уваги, що відповідно до
статті 33 ГПК України обов'язок
доказування і подання доказів
покладено на сторони, суд згідно за
статтею 75 ГПК України розглядає справу
за наявними матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
вислухавши присутніх представників
сторін, всебічно і повно дослідивши
матеріали справи, суд встановив
наступне.

01 травня 2012 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір №
1-0-2012 нерухомого майна, що знаходиться у
віданні НАН України та обліковується
на балансі ФТІНТ ім. Б.І. Вєркіна НАН
України, відповідно до умов якого
орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
державне майно - нежитлове приміщення
загальною площею 178,7 кв.м., розміщене за
адресою: м. Харків, проспект Леніна, 47, з
них площею 178,7 кв.м. на четвертому
поверсі корпусу ВТК, що перебуває на
балансі Інституту, вартість якого
визначена згідно зі звітом про
незалежну оцінку майна від "01" лютого 2012
року і становить за незалежною оцінкою
станом на "01" лютого 2012 року, 482500 грн.,
розміщене за адресою: м. Харків,
проспект Леніна, 47.

Майно передається в оренду з метою
використання під виробництво та офіс
(бухгалтерія) (п. 1.2 Договору).

Згідно Акту від 01.05.2012 р. НВФ «Бусол» ТОВ
прийняв у користування приміщення
площею 178,7 кв.м. на четвертому поверсі
корпусу ВТК (згідно експертної оцінки),
що знаходиться на балансі ФТІНТ НАН
України за адресою: 61103, м. Харків, пр.
Леніна, 47.

ФТІНТ НАН України свої обов'язки по
Договорам виконав в повному обсязі.
Однак НВФ «Бусол» ТОВ порушив п. 5.4.
Договору № 1-О-2012 від 01.05.2012 р. стосовно
своєчасності та повноти сплати
орендної плати. У зв'язку з чим ФТІНТ
НАН України подав до НВФ «Бусол» ТОВ
Претензії № 3 від 28.01.2014 р., № 17 від 05.03.2014
р., № № 18, 19, 20 21, 22, 23, 24, 25, 26 від 26.05.2014 р.
На вказані Претензії від НВФ «Бусол»
ТОВ відповідей не надходило.

Відповідно до п. 3.1. Договору № 1-О-2012 від
01.05.2012 р. орендна плата визначається на
підставі Методики розрахунку і порядку
використання плати за оренду
державного майна, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів від 01.10.95
р. № 786 зі змінами, або за результатами
конкурсу на право оренди державного
майна і становить без ПДВ за перший
місяць оренди - березень 2012 р. 4560 грн.72
коп.

Відповідно п. 3.3. Договору № 1-О-2012 від
01.05.2012 р. Орендна плата за кожний
наступний місяць визначається шляхом
коригування орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за наступний місяць.

Відповідно до п. 3.6. Договору № 1-О-2012 від
01.05.2012 р. орендна плата, перерахована
несвоєчасно або не в повному обсязі,
підлягає індексації і стягується на
користь Балансоутримувача відповідно
до вимог чинного законодавства з
урахуванням пені в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ на дату
нарахування пені від суми
заборгованості за кожний день
прострочення, включаючи день оплати.

Відповідно до п.3.4. Договору № 1-О-2012 від
01.05.2012 р. орендна плата перераховується
Орендарем відповідно до вимог чинного
законодавства за весь час фактичного
користування приміщенням щомісячно не
пізніше останнього числа поточного
місяця.

НВФ «Бусол» ТОВ не сплатив орендні
платежі . та пеню за несвоєчасну сплату
орендних платежів за Договором № 1-О-2012
від 01.05.2012 р. за період: грудень 2013 р. та
січень - червень 2014 р.

НВФ «Бусол» ТОВ порушив п. 5.4. Договору
№ 1-О-2012 від 01.05.2012 р. стосовно
своєчасності та повноти сплати
орендної плати.

Відповідно до п. 3.6. Договору № 1-О-2012 від
01.05.2012 р. орендна плата, перерахована
несвоєчасно або не в повному обсязі,
підлягає індексації і стягується на
користь Балансоутримувача відповідно
до вимог чинного законодавства з
урахуванням пені в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ на дату
нарахування пені від суми
заборгованості за кожний день
прострочення, включаючи день оплати.

Відповідно до п.3.4. Договору № 1-О-2012 від
01.05.2012 р. орендна плата перераховується
Орендарем відповідно до вимог чинного
законодавства за весь час фактичного
користування приміщенням щомісячно не
пізніше останнього числа поточного
місяця.

Сума заборгованості НВФ «Бусол» ТОВ
перед ФТІНТ НАН України складає 42581 грн.
63 коп.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши присутніх представників
сторін, повністю, всесторонньо, за
своїм внутрішнім переконанням, яке
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом,
оцінивши надані сторонами докази та
надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам справи з
урахуванням фактичних та правових
підстав позовних вимог учасників
судового процесу, користуючись
принципом об'єктивної істини,
принципами добросовісності,
розумності та справедливості суд
вважає, що позовні вимоги Позивача
підлягають задоволенню в повному
обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Господарського
кодексу України (надалі - ГК України),
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених ГПК
України заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1. ст. 173 Господарського кодексу
України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Ст.174 Господарського кодексу України
господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать.

Статтею 179 ГК України визначені
загальні умови укладення договорів, що
породжують господарські зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 179 ГК України
укладення господарського договору є
обов'язковим для сторін, якщо він
заснований на державному замовленні,
виконання якого є обов'язком для
суб'єкта господарювання у випадках,
передбачених законом, або існує пряма
вказівка закону щодо обов'язковості
укладення договору для певних
категорій суб'єктів господарювання чи
органів державної влади або органів
місцевого самоврядування.

Конституція України (ст.19) встановлює,
що правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством.

Згідно п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України однією із
загальних засад цивільного
законодавства є свобода договору.
Статтею 627 ЦК України (свобода договору)
встановлено наступне. Відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ст. 759 ЦК України за договором
найму (оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Відповідно до ст. 283 ГК України за
договором оренди одна сторона
(орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності.

Відповідно до ч.5 ст.762 Цивільного
кодексу України, плата за користування
майном вноситься щомісячно, якщо інше
не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна" передача об'єкта оренди
орендодавцем орендареві здійснюється
у строки і на умовах, визначених у
договорі оренди.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 18 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" орендар
зобов'язаний вносити орендну плату
своєчасно і у повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна" строки внесення орендної плати
визначаються у договорі.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні
положення, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 284 Господарського
кодексу України орендна плата є
істотною умовою договору оренди.

Пунктом 1 статті 286 Господарського
кодексу України встановлено, що
орендна плата - це фіксований платіж,
який орендар сплачує орендодавцю
незалежно від наслідків своєї
господарської діяльності. Відповідно
до пункту 1 статті 762 Цивільного кодексу
України за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Обов'язок своєчасно і в повному обсязі
сплачувати орендну плату встановлені
частиною 2 статті 285 Господарського
кодексу України.

Правові наслідки порушення
зобов'язання встановлені статтею 611
Цивільного кодексу України. Відповідно
до частини 1 вказаної статті, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено,
що нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши
нарахування пені за несвоєчасне
внесення відповідачем (орендарем)
орендної плати за Договором оренди №
1-О-2012 від 01.05.2012 р. в розмірі 2259 грн. 90
коп., суд приходить до висновку, що
наданий позивачем розрахунок не
суперечить вимогам чинного
законодавства, з урахуванням чого
позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню повністю.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України
цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Згідно ст.43 ГПК України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Ніякі докази не мають для
господарського суду заздалегідь
встановленої сили.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а за їх
відсутності - на підставі закону, що
регулює подібні відносини, або
виходячи з загальних засад і змісту
законодавства України. Мотивувальна
частина рішення повинна містити
встановлені судом обставини, а також
оцінку всіх доказів. Визнаючи одні і
відхиляючи інші докази, суд має це
обґрунтувати. Мотивувальна частина
рішення повинна мати також посилання
на закон та інші нормативні акти
матеріального права, на підставі яких
визначено права і обов'язки сторін у
спірних правовідносинах.

Статтею 129 Конституції України
зазначено, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкорюються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією з основних
засад судочинства.

За таких обставин, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами у порядку передбаченому
ст. 75 ГПК України.

Відповідно до статей 44-49
Господарського процесуального кодексу
України, у разі задоволення позовних
вимог, витрати по сплаті судового збору
покладаються на Відповідача, оскільки
спір з його вини доведено до суду.

На підставі вищевикладеного та ст.129
Конституції України, статтями 525, 530, 549,
611 Цивільного кодексу України, ст.ст. 286
Господарського кодексу України, ст.ст.
10, 26 "Про оренду державного та
комунального майна", керуючись ст.ст.1,
12, 33, 43, 44, 49, 65, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Науково - виробничої фірми
"Бусол" у формі Товариства з обмеженою
відповідальністю" (61004, м. Харків, вул.
Жовтневої Революції, 32, )
на користь Фізико - технічного
інституту низьких температур ім. Б.І.
Вєркіна Національної академії наук
України, (61103, м. Харків, пр. Леніна, 47, ) суму у розмірі 40321 грн. 73
коп. заборгованості з орендної плати за
грудень 2013 р. - червень 2014 р.; 2259 грн. 90
коп. - пені за несвоєчасне внесення
орендної плати за Договором оренди №
1-О-2012 від 01.05.2012 р. , а також 1827 грн.00 коп. -
судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 23.09.2014 р.

Суддя І.П. Жигалкін