ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"22" вересня 2014 р.
Справа № 911/3576/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Київська м'ясна
технологічна компанія»,
Києво-Святошинський р-н., с. Хотів

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Феракс»,
Броварський р-н., с. Гоголів

про стягнення 66 726,14 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників сторін:

позивач - Гуля В.С. - представник,
довіреність № 3 від 27.03.2014р.;

відповідач - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариством з обмеженою
відповідальністю «Київська м'ясна
технологічна компанія» (позивач)
заявлено позов до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Феракс»
(відповідач) про стягнення 66 726,14 грн.
заборгованості за договором поставки
№ 16/07 від 16.07.2014р., з яких 64 818,10 грн.
основного боргу, 1088,06 грн. пені, 648,18 грн.
штрафу та 171,80 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 22.08.2014р. було порушено
провадження у даній справі, розгляд
справи призначено на 22.09.2014р.

У судовому засіданні позивач в усних
поясненнях позов підтримав та просив
його задовольнити з підстав викладених
у позовній заяві.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча про дату,
час і місце судового засіданні був
повідомлений належним чином, про що
свідчить поштове повідомлення №
573, письмового відзиву на позов та
інших витребуваних судом документів,
не подав, клопотання про відкладення до
суду не надсилав.

Згідно п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду від 26.12.2011 року №18
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи, що неявка відповідача в
судове засідання не перешкоджає
розгляду спору по суті, суд вважає за
можливе здійснити розгляд справи за
наявними в ній матеріалами, відповідно
до статті 75 ГПК України, за відсутності
представника відповідача.

Відповідно до ч. 1 статті 85 ГПК України,
прийняте рішення оголошується
господарським судом у судовому
засіданні після закінчення розгляду
справи.

22.09.2014р. у судовому засіданні оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні дані, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд

встановив:

16 липня 2014р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Київська
м'ясна технологічна компанія»
(постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Феракс»
укладено договір поставки № 16/07,
відповідно до умов якого, постачальник
зобов'язується поставляти покупцеві
товар, за найменуванням , асортиментом
та цінами узгодженими сторонами, а
Покупець зобов'язується прийняти товар
та своєчасно сплатити його вартість.

Пунктом 4.3. Договору передбачено, що
покупець здійснює оплату товару
постачальнику у розмірі 100% вартості
товару за видатковими накладними та у
відповідності до узгоджених сторонами
цін у відповідній специфікації, по
факту отримання товару.

Як стверджує позивач та
підтверджується матеріалами справи, на
виконання умов договору, він здійснив
поставку товару. Факт поставки товару
та отримання його відповідачем
підтверджується належним чином
засвідченою з боку відповідача та
позивача видатковою накладною № 0000103
від 17.07.2014р. на суму 16 041,95 грн. та № 0000106
від 18.07.2014р. на суму 48 776,15 грн.

Проте, відповідач, всупереч умовам
договору, не розрахувався за
поставлений товар, у зв'язку з чим,
станом на момент звернення з позовом за
ним рахувалась заборгованість у
розмірі 64 818,10 грн., що підтверджується,
підписаним та скріпленим печатками
сторін, актом звірки взаєморозрахунків
за період липень 2014р.

Згідно частини першої та частини
сьомої статті 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Частиною другою статті 712 Цивільного
кодексу України передбачено, що до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Приписами пункту 2 статті 692 Цивільного
кодексу України передбачено: покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Враховуючи викладене, судом
встановлено факт неналежного
виконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором поставки в
частині повної оплати товару.

Як свідчать матеріали справи,
відповідач в процесі судового розгляду
сплатив суму основного боргу, яка є
предметом позову, в повному обсязі, про
що свідчить виписка з рахунку від 08.09.2014
року, у зв'язку з чим станом на 22.09.2014р.
заборгованість відповідача перед
позивачем відсутня.

Господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань.

Аналогічна позиція викладена в п. 4.4
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції».

Припинення провадження у справі на
підставі зазначеної норми ГПК можливе
в разі, коли предмет спору існував на
момент виникнення останнього та
припинив існування в процесі розгляду
справи. Якщо ж він був відсутній і до
порушення провадження у справі, то
зазначена обставина тягне за собою
відмову в позові, а не припинення
провадження у справі.

Враховуючи те, що заборгованість в
розмірі 64 818,10 грн. відповідачем була
погашена після порушення провадження,
суд припиняє провадження у справі в
частині 64 818,10 грн. на підставі п. 11 ч. 1
ст. 80 ГПК України.

Крім суми основного боргу, позивач
просить стягнути з відповідача 1088,06
грн. пені

Відповідно до п. 6.6. Договору, за
несвоєчасну оплату поставленого
товару, покупець сплачує постачальнику
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ.

Статтею 216 Господарського кодексу
України передбачено, що учасники
господарський відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
дим Кодексом, іншими законами та
договором. Застосування господарських
санкцій повинно гарантувати захист
прав і законних інтересів громадян,
організацій та держави, в тому числі
відшкодування збитків учасникам
господарських відносин, завданих
внаслідок правопорушення, та
забезпечувати правопорядок у сфері
господарювання.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми, яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання, або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за весь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язань припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Статтею 3 вказаного закону встановлено,
що розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла в період, за який сплачується
пеня.

Судом здійснено перевірку
правильності розрахунку пені
позивачем та встановлено, що поданий
позивачем розрахунок є арифметично
вірним, відповідає нормам
законодавства та матеріалам справи, а
відтак вимога про стягнення пені
підлягає задоволенню в повному обсязі
в сумі 1088,06 грн.

Позивач також просить суд стягнути з
відповідача 648,18 грн. штрафу.

Відповідно до п.п. 6.5., 6.6. Договору, за
необґрунтовану відмову, ухилення від
оплати товару покупцем, покупець
виплачує постачальнику за вимогою
останнього штраф у розмірі 0,5% від
вартості відповідної партії товару,
від якої Покупець відмовився або
ухилився від оплати.

За порушення строків оплати покупець
сплачує штраф у розмірі 0,5% від вартості
поставленого та неоплаченого товару.

Щодо вимоги про стягнення штрафу,
відповідно до п. 6.5. та 6.6. Договору,
варто зазначити, що право встановити в
договорі розмір та порядок нарахування
штрафу надано сторонам частиною
четвертою статті 231 ГК України.
Можливість одночасного стягнення пені
та штрафу за порушення окремих видів
господарських зобов'язань передбачено
частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання
господарських зобов'язань чинне
законодавство не встановлює для
учасників господарських відносин
обмежень передбачати в договорі
одночасне стягнення пені та штрафу, що
узгоджується із свободою договору,
встановленою статтею 627 ЦК України,
коли сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Одночасне стягнення з учасника
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
статті 61 Конституції України, оскільки
згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та
штраф є формами неустойки, а відповідно
до статті 230 ГК України - видами
штрафних санкцій, тобто не є окремими
та самостійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може застосовуватися
різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
27.04.2012 року у справі № 06/5026/1052/2011 та
Постанові Пленуму Вищого
господарського суду № 14 від 17.12.2013р.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов
до висновку, що вимога позивача про
стягнення штрафу, передбаченого п. 6.5.
та 6.6. Договору є правомірною.

Здійснивши перевірку розрахунку
штрафу, з урахуванням умов договору та
норм чинного законодавства, судом
встановлено, що заявлена сума штрафу у
розмірі 648,18 грн. підлягає задоволенню у
повному обсязі.

Також позивач просить стягнути з
відповідача 171,80 грн. 3% річних.

Відповідно до частини другої ст. 625
Цивільного кодексу України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд, здійснивши власний розрахунок 3%
річних встановив, що заявлена
позивачем до стягнення сума відповідає
вимогам законодавства та обставинам
справи, а тому вимога щодо стягнення
171,80 грн. 3% річних підлягає задоволенню
в повному обсязі.

За таких обставин суд вважає, що
позовні вимоги про з відповідача 1088,06
грн. пені, 648,18 грн. штрафу та 171,80 грн. 3%
річних підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судом
покладається на відповідача.

Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 49, 82-85, Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. В частині стягнення 64 818,10 грн.
основного боргу припинити провадження.

3. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Феракс»
(07452, Київська обл., Броварський р-н., с.
Гоголів, вул. Артема, 52, )
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Київська м'ясна
технологічна компанія» (08171, Київська
обл., Києво-Святошинський р-н., с. Хотів,
вул. Шевченка, 72 а; ) - 1088
(одну тисячу вісімдесят вісім) грн. 06
коп. пені, 171 (сто сімдесят одну) грн. 80
коп. 3% річних, 648 (шістсот сорок вісім)
грн. 18 коп. штрафу та 1 827 (одну тисячу
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
судового збору.

4. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення
26.09.2014р.

Суддя
Щоткін О.В.