ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2014 р.
Справа № 911/3065/14

Господарський суд Київської області в
складі судді Скутельника П.Ф., при
секретарі Жилі Б.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
матеріали справи № 911/3065/14

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1,
місце проживання: АДРЕСА_1,

до відповідача 1 - фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2,
ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, місце
проживання: АДРЕСА_2,

до відповідача 2 - фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3,
ідентифікаційний номер: НОМЕР_3, місце
проживання: АДРЕСА_3,

про стягнення заборгованості та
штрафних санкцій,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_4, яка діє на
підставі довіреності від 15.01.2014 року за
реєстровим №51;

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: не з'явився, -

Обставини справи:

фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі
за текстом: Позивач) звернувся до
господарського суду Київської області
з позовною заявою до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (далі за
текстом: Відповідач 1) та фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (далі за
текстом: Відповідач 2) про стягнення з
Відповідача 1 заборгованості за
договором поруки від 20.06.2014 року
№20/06/14-02Ю у сумі 500,00 грн. (п'ятсот
гривень 00 коп.) та стягнення з
Відповідача 2 заборгованості за
договором поставки від 27.01.2014 року
№ДНч0000040 у вигляді основного боргу у
сумі 4 749,39 грн. (чотири тисячі сімсот
сорок дев'ять гривень 39 коп.) та штрафу у
сумі 1 187,35 грн. (одна тисяча сто
вісімдесят сім гривень 35 коп.).

Позовні вимоги Позивач обґрунтовує
тим, що Відповідач 2 не виконав належним
чином зобов'язання за договором
поставки від 27.01.2014 року №ДНч0000040 з
повної та своєчасної оплати
поставленого товару, у зв'язку з чим за
Відповідачем 2 утворилась
заборгованість у вигляді основного
боргу у сумі 4 749,39 грн. (чотири тисячі
сімсот сорок дев'ять гривень 39 коп.) та
штрафу у сумі 1 187,35 грн. (одна тисяча сто
вісімдесят сім гривень 35 коп.), та у
зв'язку з невиконанням Відповідачем 1
зобов'язань за договором поруки від
20.06.2014 року №20/06/14-02Ю за Відповідачем 1
утворилась заборгованість у сумі 500,00
грн. (п'ятсот гривень 00 коп.).

Ухвалою господарського суду Київської
області від 25.07.2014 року порушено
провадження у справі № 911/3065/14, розгляд
якої призначено на 08.09.2014 року.

08.09.2014 року в судове засідання з'явився
представник Позивача, який надав
пояснення по справі, позов підтримав та
просив задовольнити. Відповідачі 1, 2 в
судове засідання не з'явились, про
причини нез'явлення суд не повідомили,
вимоги ухвали суду від 25.07.2014 року не
виконали.

Відповідно до абз. 3 п. 3.9.1. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» від 26.12.2011 року №18, в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Позивачем надано суду копію
транспортної накладної №0012128, згідно
якої на адресу Відповідача 2 надіслано
копію ухвали господарського суду
Київської області від 25.07.2014 року у
справі №911/3065/14 кур'єрською службою
доставки.

Беручи до уваги викладене, а також те,
що ухвала господарського суду
Київської області від 25.07.2014 року у
справі №911/3065/14 направлена на адресу
Відповідачів, суд дійшов висновку, що
Відповідачі були належним чином
повідомлені про час і місце розгляду
справи.

Згідно абз. 1 п. 3.9.2. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» від 26.12.2011 року за №18,
у випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши матеріали справи, судом
встановлено, що неявка в судове
засідання Відповідачів не перешкоджає
розгляду справи.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Оскільки Відповідач доказів, на які він
посилався би, як на підставу для
відмови в задоволенні позову, суду не
надав, то відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України, справа розглядається за
наявними в ній матеріалами.

У зв'язку з цим, спір розглядався за
наявними у справі матеріалами, після
дослідження яких суд видалився до
нарадчої кімнати для прийняття рішення
у справі, оголошення якого призначено
на 08.09.2014 року.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарський судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Оскільки Відповідачі про час і місце
судового засідання були повідомлені
належним чином, доказів, на які вони
посилалися б, як на підставу для
відмови в задоволенні позову, суду не
надали, то відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України, справа розглядається за
наявними в ній матеріалами.

Згідно ч. 2 ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення приймається господарським
судом за результатами оцінки доказів,
поданих сторонами та іншими учасниками
господарського процесу, а також
доказів, які були витребувані
господарським судом, у нарадчій
кімнаті.

Детально розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
Позивача, з'ясувавши фактичні
обставини, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, дослідивши подані докази, суд -

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу
України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України встановлено, що до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 Цивільного
кодексу України, правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утримуватися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

27.01.2014 року між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1
(постачальник) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 (покупець)
укладено договір поставки від 27.01.2014
року №ДНч0000040 (далі за текстом:
Договір), згідно п. 1.1 якого,
постачальник зобов'язується поставити
та передати покупцю текстильну
продукцію, а покупець зобов'язується
прийняти і оплатити її вартість на
умовах, визначених у цьому договорі.

Відповідно до п. 3.1. Договору, ціна,
загальна вартість, асортимент та
розгорнута номенклатура товару, що
поставляється за цим договором,
визначається на підставі підписаних
видаткових накладних та/ або в
рахунках-фактурах та/ або
специфікаціях постачальника, які є
невід'ємними частинами даного
договору.

Пунктом 3.2. Договору визначено, що
розрахунки за даним договором
здійснюються на умовах відстрочення
платежу, який складає 30 календарних
днів з дати підписання відповідної
накладної та/або виставлення
рахунка-фактури.

Договором у п. 4.2. визначено, що моментом
(часом) прийму-передачі товару за
договором вважається підписання
відповідної видаткової накладної
представниками сторін.

Згідно п. 6.3. Договору, у випадку
порушення покупцем п.п. 3.2. та/або 8.1.
Договору, покупець сплачує
постачальнику штраф у розмірі 25
відсотків від загальної суми
заборгованості, а також пеню в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України від
несвоєчасно сплаченої суми, за кожний
день такого прострочення.

Відповідно до п. 10.1. Договору, договір
набирає сили з моменту його підписання
і діє до 31.12.2014 року.

Стаття 525 Цивільного кодексу України
передбачає, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу
України визначено, що за договором
поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Частиною 1 ст. 655 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов`язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов`язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Детально дослідивши матеріали справи,
судом встановлено, що 02.04.2014 року
Позивач на виконання вимог п. 1.1.
Договору, з дотриманням положень ст.ст.
526, 629, 712 Цивільного кодексу України,
поставив, а Відповідач 2 прийняв товар
на загальну суму 8 749,39 грн., що
підтверджується видатковою накладною
від 02.04.2014 року №ДНч-0204-02, яка підписана
Відповідачем 2 без будь-яких заперечень
з приводу зазначених у вказаних
видаткових накладних вартості,
кількості та якості поставленого
Позивачем товару з метою засвідчення
факту прийняття Відповідачем 2 товару в
обсязі, кількості, якості та вартості,
визначених у видатковій накладній,
копія якої знаходиться в матеріалах
справи і достовірність якої Відповідач
2 не заперечує.

Тобто, підписана Відповідачем 2
видаткова накладна від 02.04.2014 року
№ДНч-0204-02 без будь-якого зазначення
Відповідачем 2 про незгоду із
зазначеною у вказаній видатковій
накладній вартістю, обсягом та якістю
поставленого Позивачем товару
свідчать про належне виконання
Позивачем своїх зобов'язань за
Договором.

Як вказує Позивач, Відповідач 2
належним чином не виконав зобов'язань
за Договором щодо повної оплати
отриманого товару, оплативши товар
частково у сумі 4 000,00 грн., що
підтверджується прибутковими касовими
ордерами від 23.04.2014 року №ДНч04646 та від
23.05.2014 року №ДНч04788, внаслідок чого за
Відповідачем 2 утворилась
заборгованість у сумі 4 749,39 грн. (чотири
тисячі сімсот сорок дев'ять гривень 39
коп.).

З огляду на те, що Відповідачем 2
належним чином не було виконано
зобов'язання за Договором, то на адресу
останнього Позивачем в порядку
досудового врегулювання спору,
встановленого ст. 222 Господарського
кодексу України та ст. 6 Господарського
процесуального кодексу України,
направлено претензію від 17.07.2014 року
б/н, у якій Позивач пропонував
Відповідачу 2 негайно сплатити грошові
кошти за отриманий товар за договором в
розмірі 4 749,39 грн.

Проте, як вказує Позивач, Відповідач 2
на претензію від 17.07.2014 року б/н
відповіді не надав, заборгованість за
Договором не сплатив.

Як встановлено судом, ухвалою від 25.07.2014
року суд зобов'язував Відповідача 2
надати належні докази виконання
Відповідачем 2 зобов'язань за договором
поставки від 27.01.2014 року №ДНч0000040.
Проте, Відповідач 2 вказаних вимог суду
не виконав та не надав суду належних
доказів виконання Відповідачем 2
зобов'язань за договором поставки від
27.01.2014 року №ДНч0000040 в частині повної
оплати отриманого товару за Договором.

Детально дослідивши матеріали справи,
судом встановлено, що в матеріалах
справи відсутні належні докази сплати
Відповідачем 2 заборгованості за
договором поставки від 27.01.2014 року
№ДНч0000040 у сумі 4 749,39 грн.

Таким чином, внаслідок порушення
Відповідачем 2 положень п.п. 1.1., 3.2.
Договору та ст.ст. 526, 530, 655, 629, 712
Цивільного кодексу України, ст. 193
Господарського кодексу України, у
зв'язку з тим, що Відповідач 2 належним
чином не виконав зобов'язань за
Договором з повної оплати поставленого
Позивачем товару, за Відповідачем 2
перед Позивачем наявна заборгованість
у сумі 4 749,39 грн.

Судом встановлено, що 20.06.2014 року між
Позивачем та Відповідачем 1
(поручитель) укладено договір поруки
від 20.06.2014 року№20/06/14-02Ю (далі за
текстом: Договір поруки), згідно п.1.1., 3.2.
якого, в порядку та на умовах,
визначених цим договором, поручитель
зобов'язується відповідати перед
кредитором за своєчасне виконання всіх
зобов'язань фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 за договором поставки від 27.01.2014
року №ДНч0000040 в розмірі передбаченому
п. 3.2. договору. Поручитель відповідає
перед кредитором за невиконання
боржником зобов'язань за основним
договором відповідно ч. 2 ст. 554
Цивільного кодексу України в
визначеній сторонами сумі 500,00 грн.

Відповідно до п. 8.1. Договору поруки,
договір є безстроковим.

Статтею 553 Цивільного кодексу України
визначено, що за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб.

Згідно ст. 554 Цивільного кодексу
України, у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. Особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 543 Цивільного кодексу
України, у разі солідарного обов'язку
боржників (солідарних боржників)
кредитор має право вимагати виконання
обов'язку частково або в повному обсязі
як від усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо. Кредитор, який
одержав виконання обов'язку не в
повному обсязі від одного із
солідарних боржників, має право
вимагати недоодержане від решти
солідарних боржників. Солідарні
боржники залишаються зобов'язаними
доти, доки їхній обов'язок не буде
виконаний у повному обсязі. Солідарний
боржник не має права висувати проти
вимоги кредитора заперечення, що
ґрунтуються на таких відносинах решти
солідарних боржників з кредитором, у
яких цей боржник не бере участі.
Виконання солідарного обов'язку у
повному обсязі одним із боржників
припиняє обов'язок решти солідарних
боржників перед кредитором.

Таким чином, Відповідач 1 та Відповідач
2 є солідарними боржниками щодо
виконання Відповідачем 2 грошового
зобов'язання за Договором в межах суми
500,00 грн.

07.07.2014 року Позивачем вручено
Відповідачу 1 вимогу від 07.07.2014 року
№07/07/14, у якій Позивач пропонував
Відповідачу 1 в семиденний строк
сплатити суму боргу в розмірі 500,00 грн.

Проте, як вказує Позивач, Відповідач 1
на вимогу від 07.07.2014 року №07/07/14
відповіді не надав, грошові кошти у
сумі 500,00 грн. не сплатив.

Ухвалою від 25.07.2014 року суд зобов'язував
Відповідача 1 надати належні докази
виконання Відповідачем 1 зобов'язань за
договором поруки від 20.06.2014
року№20/06/14-02Ю. Проте, Відповідач 1
вказаних вимог суду не виконав та не
надав суду належних доказів виконання
сплати Позивачу грошових коштів у сумі
500,00 грн.

Таким чином, враховуючи те, що
Відповідач 1 та Відповідач 2 є
солідарними боржниками щодо виконання
Відповідачем 2 грошового зобов'язання
за Договором в межах суми 500,00 грн., суд
дійшов висновку про те, що позовна
вимога про стягнення з Відповідача 2
заборгованості за договором поставки
від 27.01.2014 року №ДНч0000040 у вигляді
основного боргу у сумі 4 749,39 грн.
підлягає частковому задоволенню у
сумі, яка не забезпечена порукою - 4 249,39
грн., а грошові кошти у сумі 500,00 грн.,
забезпечені порукою, підлягають
солідарному стягненню з Відповідачів.

Разом з тим, за прострочення виконання
Відповідачем 2 грошового зобов'язання
за Договором, Позивач просить суд
стягнути з Відповідача 2 штраф у
розмірі 25% від загальної суми
заборгованості у сумі 1 187,35 грн. (одна
тисяча сто вісімдесят сім гривень 35
коп.).

Господарський кодекс України у ст. 216
передбачає, що учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

У відповідності з ч. 1 ст. 218
Господарського кодексу України,
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 230
Господарського кодексу України,
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Цивільний кодекс України у ст. 612
передбачає, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.
Боржник, який прострочив виконання
зобов'язання, відповідає перед
кредитором за завдані простроченням
збитки і за неможливість виконання, що
випадково настала після прострочення.
Якщо внаслідок прострочення боржника
виконання зобов'язання втратило
інтерес для кредитора, він може
відмовитися від прийняття виконання і
вимагати відшкодування збитків.
Прострочення боржника не настає, якщо
зобов'язання не може бути виконане
внаслідок прострочення кредитора.

Суд приходить до висновку, що дії
Відповідача 2 є порушенням договірних
зобов'язань, тому Відповідач 2
вважається таким, що прострочив
виконання зобов'язання, внаслідок чого
є підстави для застосування
встановленої законом та Договором
відповідальності.

Детально дослідивши умови Договору,
зокрема п. 6.3., суд дійшов висновку, що
сторони Договору у п. 6.3. встановили
розмір штрафу за порушення строків
оплати товару у розмірі 25% від
загальної суми заборгованості.

З метою дослідження правильності
визначення Позивачем суми штрафу,
судом встановлено, що сума штрафу у
розмірі 1 187,35 грн. визначена
обгрунтовано і вірно. Доказів сплати
Відповідачем 2 вказаної суми штрафу
перед Позивачем не надано.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що вимоги Позивача про
стягнення з Відповідача 1
заборгованості за договором поруки від
20.06.2014 року №20/06/14-02Ю у сумі 500,00 грн.
(п'ятсот гривень 00 коп.) та стягнення з
Відповідача 2 заборгованості за
договором поставки від 27.01.2014 року
№ДНч0000040 у вигляді основного боргу у
сумі 4 749,39 грн. (чотири тисячі сімсот
сорок дев'ять гривень 39 коп.) та штрафу у
сумі 1 187,35 грн. (одна тисяча сто
вісімдесят сім гривень 35 коп.)
підлягають частковому задоволенню в
частині стягнення з Відповідача 2
заборгованості за договором поставки
від 27.01.2014 року №ДНч0000040 у вигляді
основного боргу 4 249,39 грн. (чотири
тисячі двісті сорок дев'ять гривень 39
коп.) та штрафу у сумі 1 187,35 грн. (одна
тисяча сто вісімдесят сім гривень 35
коп.) та солідарного стягнення з
Відповідача 1 та Відповідача 2
заборгованості за договором поставки
від 27.01.2014 року №ДНч0000040 згідно
договору поруки від 20.06.2014 року
№20/06/14-02Ю у сумі 500,00 грн. (п'ятсот
гривень 00 коп.).

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Господарський процесуальний кодекс
України у ст. 36 встановлює, що
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про те, що копії документів,
які знаходяться в матеріалах справи та
надавались суду Позивачем у справі в
якості доказів, є належними та
допустимими письмовими доказами, які
стосуються предмету спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Надані Позивачем докази не
спростовані, та не заперечувались
Відповідачем протягом розгляду справи.

Поряд з цим, Позивач просить покласти
на Відповідача 2 витрати по сплаті
судового збору у сумі 1 827,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
спір виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.

Таким чином, враховуючи те, що спір у
справі виник внаслідок неправильних
дій Відповідача 2, які полягали у
неналежному виконанні грошового
зобов'язання за Договором та які
потягнули за собою необхідність
звернення Позивача з позовом до суду
про стягнення частини заборгованості з
Відповідача 1, витрати по сплаті
судового збору у сумі 1 827,00 грн. (одна
тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00
коп.) відповідно до ст. ч. 2 ст. 49
Господарського кодексу України
покладаються судом на Відповідача 2, як
сторону, внаслідок неправильних дій
якої виник спір.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 та фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та
штрафних санкцій, - задовольнити
частково.

2. Стягнути солідарно з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2,
ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, місце
проживання: АДРЕСА_2, та фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3,
ідентифікаційний номер: НОМЕР_3, місце
проживання: АДРЕСА_3, на користь
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, місце
проживання: АДРЕСА_1, заборгованість за
договором поставки від 27.01.2014 року
№ДНч0000040 на підставі договору поруки
від 20.06.2014 року №20/06/14-02Ю у сумі 500,00 грн.
(п'ятсот гривень 00 коп.).

3. Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3,
ідентифікаційний номер: НОМЕР_3, місце
проживання: АДРЕСА_3, на користь
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, місце
проживання: АДРЕСА_1, заборгованість за
договором поставки від 27.01.2014 року
№ДНч0000040 у вигляді основного боргу 4
249,39 грн. (чотири тисячі двісті сорок
дев'ять гривень 39 коп.), штрафу у сумі 1
187,35 грн. (одна тисяча сто вісімдесят сім
гривень 35 коп.) та судовий збір у сумі 1
827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять
сім гривень 00 коп.).

4. В іншій частині позову
відмовити.

5. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
належного оформлення та підписання і
може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Суддя
Скутельник П.Ф.

Рішення підписано 08 вересня 2014 року