ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року Справа № 903/401/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого суддіКорсака В.А. суддів
Данилової М.В., Данилової
Т.Б.розглянувши матеріали касаційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Яричів"на
постановуРівненського апеляційного
господарського суду від 13.06.2014у справі
№ 903/401/14 Господарського суду
Волинської області за
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Яричів"до Товариства
з обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Схід-Захід"простягнення 208 219 грн. 18
коп.

в судовому засіданні взяли участь
представники :

- - позивачаСініцина Н.В.- -
відповідачаГея В.Г.

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Яричів" звернулось
до Господарського суду Волинської
області з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Схід-Захід", в якій просило суд
стягнути з відповідача на свою користь
208 219, 18 грн., з яких 200 000, 00 боргу та
8 219, 18 грн. 3 % річних.

При розгляді даної справи, ухвалою
Господарського суду Волинської
області від 20.05.2014 (суддя Войціховський
В.А.), задоволено заяву Товариства з
обмеженою відповідальністю "Яричів"
про вжиття заходів до забезпечення
позову. Вжито заходи до забезпечення
позову шляхом накладення арешту (в
межах ціни позову - 208 219 грн. 18 коп. та
судових витрат 4 164 грн. 39 коп., всього на
суму 212 383,57 грн.) на грошові кошти
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Схід-Захід", котрі обліковуються на
банківських рахунках ТОВ "Торговий дім
"Схід-Захід":

№4 у ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" у
м. Києві, МФО 380805;

№4 у ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", м.
Київ, МФО 380805;

№ у ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", м.
Київ, МФО 380805;

№9292 у ПАТ "РАДИКАЛ БАНК", МФО 319111;

№2295 у Волинському ГРУ ПАТ КБ
"ПРИВАТБАНК", м. Луцьк, МФО 303440;

№2481 у Волинському ГРУ ПАТ КБ
"ПРИВАТБАНК", м. Луцьк, МФО 303440;

№3774 у Волинському ГРУ ПАТ КБ
"ПРИВАТБАНК", м. Луцьк, МФО 303440;

№3978 у ПАТ "Банк Перший", МФО 320995;

№506 у ПАТ "ОКСІ БАНК", МФО 325990;

№7352 у ПАТ "УНІВЕРСАЛ БАНК", МФО
322001;

№8302 у ПАТ "УНІВЕРСАЛ БАНК", МФО
322001.

Рішенням Господарського суду
Волинської області від 05.06.2014 позов
задоволено повністю. Стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Схід-Захід" на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Яричів" 200
000 грн. заборгованості та 8 219,18 грн.
трьох процентів річних, та 4 164, 39
грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з ухвалою суду першої
інстанції про забезпечення позову,
відповідач оскаржив її в апеляційному
порядку.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 13.06.2014
(головуючий Миханюк М.В., судді: Павлюк
І.Ю., Савченко Г.І.) ухвалу
Господарського суду Волинської
області від 20.05.2014 у справі № 903/401/14
скасовано. Прийнято нове рішення, яким
у задоволенні заяви Товариства з
обмеженою відповідальністю "Яричів"
про забезпечення позову відмовлено.
Стягнуто з позивача на користь
відповідача витрати зі сплати судового
збору за подання апеляційної скарги.

Не погоджуючись з постановою суду
апеляційної інстанції, Товариство з
обмеженою відповідальністю "Яричів"
звернулось до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
законодавства, просить її скасувати, а
ухвалу суду першої інстанції - залишити
без змін.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Схід-Захід" не скористалось правом,
наданим статтею 1112 Господарського
процесуального кодексу України, не
надіслало відзив на касаційну скаргу,
що в силу положень зазначеної статті не
перешкоджає перегляду судового акту,
що оскаржується.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
юридичну оцінку встановлених
фактичних обставин, проаналізувавши
правильність застосування
господарськими судами норм
процесуального права, колегія суддів
Вищого господарського суду України
вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 66 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд за заявою сторони,
прокурора або з власної ініціативи має
право вжити передбачених статтею 67
цього Кодексу заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду. Статтею 67 цього
кодексу передбачено, що позов
забезпечується, зокрема, накладанням
арешту на майно або грошові суми, що
належать відповідачу.

В пункті 1 своєї постанови № 16 від 26.12.2011
"Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову" (із змінами і доповненнями)
пленум Вищого господарського суду
роз'яснив, що у вирішенні питання про
забезпечення позову господарський суд
має здійснити оцінку обґрунтованості
доводів заявника щодо необхідності
вжиття відповідних заходів з
урахуванням: розумності,
обґрунтованості і адекватності вимог
заявника щодо забезпечення позову;
забезпечення збалансованості
інтересів сторін, а також інших
учасників судового процесу; наявності
зв'язку між конкретним заходом до
забезпечення позову і предметом
позовної вимоги, зокрема, чи спроможний
такий захід забезпечити фактичне
виконання судового рішення в разі
задоволення позову; імовірності
утруднення виконання або невиконання
рішення господарського суду в разі
невжиття таких заходів; запобігання
порушенню у зв'язку із вжиттям таких
заходів прав та охоронюваних законом
інтересів осіб, що не є учасниками
даного судового процесу.

Особа, яка подала заяву про
забезпечення позову, повинна
обґрунтувати причини звернення із
заявою про забезпечення позову. З цією
метою та з урахуванням загальних вимог,
передбачених статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язковим є подання доказів
наявності фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного
заходу до забезпечення позову.

В обґрунтування причин звернення із
заявою про забезпечення позову,
позивач послався на тривале
невиконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором про надання
поворотної фінансової безпроцентної
допомоги та ймовірну можливість
вчинення боржником дій, спрямованих на
штучне зменшення грошових коштів, які
знаходяться на його банківських
рахунках.

Колегія вважає висновок суду
апеляційної інстанції про відсутність
правових підстав для задоволення заяви
про забезпечення позову правильним та
достатньо обґрунтованим, виходячи з
наступного.

Як вже зазначалось, у вирішенні
питання про забезпечення позову
господарський суд має здійснювати
оцінку обґрунтованості доводів
заявника щодо необхідності вжиття
відповідних заходів з урахуванням
наявності зв'язку між конкретним
заходом до забезпечення позову і
змістом позовних вимог та обставинами,
на яких вони ґрунтуються, і доказами,
які наведені на їх підтвердження, та
положеннями законодавства, якими
позивач обґрунтовує свої права,
подаючи позов.

Задовольняючи заяву про забезпечення
позову шляхом накладання арешту на
грошові суми, що належать відповідачу,
суд першої інстанції послався лише на
припущення позивача, які не
підтверджені належними та допустимими
доказами в розумінні статті 34
Господарського процесуального кодексу
України.

Суд першої інстанції не обґрунтував,
яким чином невжиття застосованих ним
заходів до забезпечення позову може
утруднити чи зробити неможливим
виконання у подальшому рішення
господарського суду.

Потенційна можливість ухилення
відповідача від виконання судового
рішення без наведення відповідного
обґрунтування не є достатньою
підставою для задоволення заяви про
забезпечення позову.

Матеріали справи не містять будь-яких
доказів на підтвердження факту
витрачання відповідачем коштів чи
відчуження майна товариства або
будь-яким іншим чином зменшення його
активів. Відповідних обставин судами
попередніх інстанцій не встановлено.

Отже, доказів наявності фактичних
обставин, з якими пов'язується
застосування певного заходу до
забезпечення позову позивачем до
матеріалів справи не надано.

Надавши правову оцінку викладеним у
заяві доводам, апеляційний
господарський суд правомірно скасував
ухвалу місцевого господарського суду,
як таку, що винесена при неповно
з'ясованих обставинах справи з
прийняттям нового рішення про відмову
у задоволенні заяви про забезпечення
позову.

Відповідно до приписів статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України касаційна інстанція не має
права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти їх.
Переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Колегія вважає, що судом апеляційної
інстанції дана належна правова оцінка
усім обставинам справи, норми
процесуального законодавства
застосовані вірно і передбачені
законом підстави для зміни або
скасування постанови, відсутні.

Доводи, що викладені в касаційній
скарзі пов'язані з вирішенням питання
про достовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими і фактично зводяться до
необхідності надання нової оцінки
доказів по справі, що виходить за межі
повноважень суду касаційної інстанції.

За таких обставин, касаційна скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без
задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 13.06.2014 у справі
№ 903/401/14 залишити без змін.

Головуючий суддя
В.А. Корсак

С у д д і
М.В. Данилова

Т.Б. Данилова