ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року Справа № 5023/3622/11

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Борденюк Є.М. (головуючий), Вовк І.В.
(доповідач), Могил С.К.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" на постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
10.07.2014 року за скаргою на дії державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України у справі № 5023/3622/11 за
позовом дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" до
комунального підприємства теплових
мереж Харківського району Харківської
районної державної адміністрації, про
стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

У травні 2014 року боржник звернувся до
господарського суду Харківської
області зі скаргою на дії державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України про визнання
незаконними дій державного виконавця
щодо винесення постанови про арешт
коштів боржника від 17.04.2014 року ВП №
28108974 в межах суми 3 460 438,39 грн.,
скасування постанови відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
про арешт коштів боржника від 17.04.2014
року ВП № 28108974, а також про зобов'язання
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
винести постанову про зняття арешту з
рахунків підприємства та постанову про
закінчення виконавчого провадження
від 03.08.2011 року № 28108974. Зазначену скаргу
боржник обгрунтовує тим, що основний
борг за наказом суду в розмірі 8 377 896,84
грн., а також судові витрати в сумі 25 500
грн. та 236 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу повністю сплачені
боржником у добровільному порядку ще в
2012 році згідно платіжних доручень, що
додані до скарги, а штрафні санкції в
сумі 2 077 080,38 грн. списані 23.09.2011 року у
встановленому законом порядку, а тому
на підставі п. 14 ч. 1 ст. 49 Закону України
"Про виконавче провадження" державна
виконавча служба повинна була
закінчити виконавче провадження після
отримання від боржника відповідних
доказів списання цієї суми.

До початку розгляду скарги у суді
першої інстанції боржник уточнив
заявлені вимоги та просив визнати
незаконними дії державного виконавця
щодо винесення постанови про арешт
коштів боржника від 17.04.2014 року ВП
№ 28108974 в межах суми 3 460 438,39 грн.,
скасувати постанову відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
про арешт коштів боржника від 17.04.2014
року ВП № 28108974, а також зобов'язати
відділ примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
здійснити всі заходи, передбачені
Законом України "Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію" та п. 14 ч. 1 ст.
49 Закону України "Про виконавче
провадження" щодо закінчення
виконавчого провадження.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 26.05.2014 року
(суддя Шарко Л.В.) скаргу задоволено,
визнано незаконними дії державного
виконавця щодо винесення постанови про
арешт коштів боржника від 17.04.2014 року ВП
№ 28108974 в межах суми 3 460 438,39 грн., визнано
недійсною постанову відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
про арешт коштів боржника від 17.04.2014
року ВП № 28108974 в межах суми 3 460 438,39 грн.,
зобов'язано відділ примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України здійснити всі заходи,
передбачені Законом України "Про деякі
питання заборгованості за спожитий
природний газ та електричну енергію" та
п. 14 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про
виконавче провадження", направлені на
закінчення виконавчого провадження.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 10.07.2014 року
(судді Сіверін В.І., Терещенко О.І.,
Медуниця О.Є.) зазначену ухвалу суду
першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі стягувач вважає, що
судами попередніх інстанцій порушено
норми матеріального та процесуального
права, і тому просить прийняті ними
рішення скасувати та в задоволенні
скарги боржника відмовити.

У відзиві на касаційну скаргу боржник
вважає, що постанова апеляційного
господарського суду є законною та
просить залишити її без змін, а
касаційну скаргу без задоволення.

Відзив на касаційну скаргу від
державної виконавчої служби до суду не
надходив.

У судовому засіданні 18.09.2014 року
оголошувалася перерва до 25.09.2014 року.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши доводи касаційної
скарги та відзиву на неї, перевіривши
матеріали справи і прийняті в ній
судові рішення, суд касаційної
інстанції вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що
рішенням господарського суду
Харківської області від 16.06.2011 року по
справі № 5023/3622/11, залишеним без змін
постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 04.08.2011 року
задоволено позов ДК "Газ України" НАК
"Нафтогаз України" та стягнуто з КП
теплових мереж Харківського району
Харківської районної державної
адміністрації на користь ДК "Газ
України" НАК "Нафтогаз України" 8 377 896,84
грн. основного боргу, 644 180,84 грн. пені, 1
051 926,26 грн. індексу інфляції, 380 973,28 грн.
3% річних, 3 162,36 грн. боргу за виконання
робіт з примусового припинення
газопостачання, 25 500 грн. державного
мита, 236 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

30.06.2011 року на примусове виконання
рішення господарським судом
Харківської області видано
відповідний наказ.

Заявою від 26.08.2011 року № 1013/17 боржник
повідомив ДВС України, що на рахунок
стягувача у добровільному порядку
02.08.2011 року платіжним дорученням № 8
було перераховано 519 747,62 грн. та 17.08.2011
року платіжним дорученням № 9
перераховано 6 815 400 грн., в зв'язку з
чим, сума основного боргу зменшилася з 8
377 896,84 грн. до 1 042 749,22 грн.

27.12.2012 року платіжним дорученням № 26 КП
Теплових мереж перерахувало на рахунок
ДК Газ України" НАК "Нафтогаз України" у
добровільному порядку залишок суми
заборгованості у розмірі 1 042 749,22 грн.,
тобто основний борг був сплачений
боржником у 2012 році.

Також КП Теплових мереж у 2012 році було
сплачено судові витрати у розмірі 25 763
грн. (платіжне доручення від 15.05.2012 року
№ 306) та 3 162,36 грн. (платіжне доручення
від 15.05.2012 року № 303) за виконання робіт
з примусового припинення
газопостачання.

На виконання п. 6 Порядку списання
заборгованості за природний газ та
електричну енергію, затвердженого
постановою КМУ від 08.08.2011 року № 894
боржником видано наказ від 30.08.2011 року
№ 535 "Про створення комісії з питань
списання заборгованості"; проведено
засідання комісії з питань списання
заборгованості, на якому визначено
суму заборгованості, а саме 2 077
080,38 грн., яка підлягає списанню за
договором № 06/09-1409 ТЕ-31 від 23.09.2009 року,
що відображено у Протоколі № 1
засідання комісії з питань списання
заборгованості від 23.09.2011 року;
отримане погодження органу управління
боржника - Харківської районної
державної адміністрації про списання
штрафних та фінансових санкцій в сумі 2
960 673,88грн., в тому числі 2 077 080,38 грн. за
договором від 23.09.2009 року № 06/09-1409ТЕ-31.

Рекомендованим листом від 23.09.2011 року №
1258/11 боржник надіслав на адресу ДК "Газ
України" НАК "Нафтогаз України"
інформацію про суму списаної
заборгованості, отримання якого ДК "Газ
України" НАК "Нафтогаз України"
підтверджується зворотнім поштовим
повідомленням.

Зазначена інформація про суму списаної
заборгованості була відправлена ДВС
рекомендованим листом від 15.05.2012 року №
654/17 та отримана ДВС 21.05.2012 року, про що
свідчить зворотне поштове
повідомлення.

17.04.2014 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
ДВС України винесено постанову про
арешт коштів боржника в межах суми 3 460
438,39 грн.

Предметом даного судового розгляду є
вимоги боржника про визнання дій
відділу ДВС неправомірними, скасування
постанови про арешт коштів,
зобов'язання відділу ДВС здійснити всі
заходи, передбачені законодавством,
направлені на закінчення виконавчого
провадження.

Висновок судів обох інстанцій про
задоволення скарги та визнання дій
відділу ДВС незаконними, визнання
недійсною постанови про арешт коштів
боржника і зобов'язання відділу ДВС
здійснити всі заходи, передбачені
законодавством, направлені на
закінчення виконавчого провадження
мотивовано тим, що у відділу ДВС були
відсутні підстави винесення спірної
постанови про арешт коштів, оскільки
основний борг за наказом суду повністю
сплачений боржником у добровільному
порядку в 2012 році, а штрафні санкції
списані 23.09.2011 року у встановленому
законом порядку, у зв'язку з чим
державна виконавча служба на підставі
п. 14 ч 1 ст. 49 Закону України "Про
виконавче провадження" повинна була
закінчити виконавче провадження після
отримання від боржника відповідних
доказів списання цієї суми. Крім того,
дії державного виконавця щодо
накладення арешту на банківські
рахунки боржника, що мають спеціальний
режим використання суперечать чинному
законодавству, зокрема ст. 19-1 Закону
України "Про теплопостачання".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію" дія цього Закону поширюється
на підприємства незалежно від їхніх
форм власності, що виробляють,
транспортують і постачають теплову та
електричну енергію, надають послуги з
диспетчерського управління об'єднаною
енергетичною системою України,
суб'єктів господарювання, що
здійснюють постачання природного газу
та електричної енергії за регульованим
тарифом, Національну акціонерну
компанію"Нафтогаз України" та її
дочірні підприємства ДК "Газ України",
ДК "Укртрансгаз" ДК "Укргазвидобування",
ДАТ "Чорноморнафтогаз" та ДП
"Енергоринок".

П. 2.2 ст. 2 Закону України "Про деякі
питання заборгованості за спожитий
природний газ та електричну енергію"
передбачено, що на умовах, визначених
цим Законом, підлягають списанню,
зокрема, заборгованість (у тому числі
встановлена судовими рішеннями) з пені,
штрафних та фінансових санкцій (три
відсотки річних та індекс інфляції),
які нараховані підприємствам,
визначеним у статті 1 цього Закону, на
заборгованість за природний газ,
спожитий ними у період з 1 січня 1997 року
по 1 січня 2011 року, і не сплачена станом
на дату набрання чинності цим Законом.

Із змісту рішення господарського суду
Харківської області 16.06.2011 у справі №
5023/3622/11 вбачається, що періодом
виникнення заборгованості із
основного грошового зобов'язання
(прострочення платежів), на яку
нараховані спірні суми, є січень -
березень 2010 року.

Порядок списання коштів, визначених
Законом України "Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію" визначено в
Постанові Кабінету Міністрів від 08.08.2011
року № 894 "Про затвердження порядку
списання заборгованості за природний
газ та електричну енергію".

Відповідно до п. 1 Порядку списання
заборгованості за природний газ та
електричну енергію, цей Порядок
визначає механізм списання
заборгованості (у тому числі
реструктуризованої) за природний газ
та електричну енергію, зокрема із
сплати пені, штрафних та фінансових
санкцій, що нараховані на
заборгованість за природний газ,
відповідно до Закону України "Про деякі
питання заборгованості за спожитий
природний газ та електричну енергію"
(далі - заборгованість).

Відповідно до п. 6 Порядку для списання
заборгованості кожен учасник
процедури списання утворює комісію з
питань списання заборгованості, до
складу якої обов'язково входить
керівник такого учасника як голова
комісії та головний бухгалтер і яка
визначає обсяг заборгованості, що
підлягає списанню, у розрізі
контрагентів. Списання заборгованості
проводиться на підставі протоколів
зазначеної комісії, затверджених її
головою. Датою списання заборгованості
є дата затвердження протоколу.

Як встановлено судами та
підтверджується матеріалами справи, що
рішенням комісії з питань списання
заборгованості визначено суму
заборгованості, а саме 2 077 080,38 грн., яка
підлягає списанню за договором №
06/09-1409 ТЕ-31 від 23.09.2009 року, що
відображено у Протоколі № 1 засідання
комісії з питань списання
заборгованості від 23.09.2011 року.

Тобто, на момент списання боржником
вказаної суми, її розмір було визначено
у відповідності до приписів чинного
законодавства.

Доводи стягувача про те, що списання
стягнутих рішенням суду пені, 3% річних
та інфляційних сум повинно бути
здійснено шляхом укладення
відповідного договору згідно з п. 7
Порядку списання заборгованості за
природний газ та електричну енергію, не
беруться до уваги, оскільки редакція
даного пункту фактично регулює не
порядок списання коштів у разі
відсутності відповідного судового
рішення, а спосіб визначення їх
розміру.

Відповідно до п. 7 Порядку списання
заборгованості за природний газ та
електричну енергію заборгованість із
сплати пені, штрафних та фінансових
санкцій (3 відсотки річних та індекс
інфляції), які нараховані учасникам
процедури списання на заборгованість
за природний газ, спожитий ними у
період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011
року, щодо стягнення яких до набрання
чинності Законом розпочата процедура
судового врегулювання спору і відсутнє
судове рішення, яке набрало законної
сили, визначається у відповідних
договорах, що укладаються між
учасниками процедури списання
відповідно до Цивільного та
Господарського кодексів України.

На момент списання боржником грошових
коштів суми пені, та фінансових
санкцій, сума заборгованості вже була
визначена в судовому рішенні у справі
№ 5023/3622/11. За таких обставин, такі суми
не підлягають узгодженню сторонами
шляхом укладення договору, про який
йдеться у п. 7 Порядку списання
заборгованості за природний газ та
електричну енергію.

Крім того, основний борг було сплачено
боржником у 2012 році.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком судів обох інстанції про те,
що обов'язок боржника по сплаті
основного боргу, штрафних та
фінансових санкцій за вказаним вище
рішенням відсутній.

Відповідно до ст. 598 ЦК України
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
виконавче провадження" виконавче
провадження, як завершальна стадія
судового провадження та примусового
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, що спрямовані
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
проводяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначений цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Статтею 6 Закону України "Про виконавче
провадження" передбачено, що державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до цього Закону і не
допускати в своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних та
юридичних осіб.

На час списання боржником сум
заборгованості та надіслання
стягувачу і державному виконавцю
повідомлення про здійснення такого
списання, був чинним п. 14 ч. 1 ст. 49 Закону
України "Про виконавче провадження", за
яким виконавче провадження підлягає
закінченню у разі списання згідно із
Законом України "Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію"
заборгованості, встановленої рішенням
суду, яке підлягало виконанню на
підставі виконавчого документа.

Однак, державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень ДВС
України 17.04.2014 року винесено постанову
про арешт коштів боржника ВП № 28108974.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
дійшли вірного висновку про визнання
незаконними дій державного виконавця
щодо винесення постанови про арешт
коштів боржника від 17.04.2014 року ВП №
28108974 в межах суми 3 460 438,39 грн. та
визнання недійсною зазначеної
постанови про арешт коштів боржника,
оскільки державний виконавець не мав
підстав для її винесення.

У той же час, відповідно до ч. 1 ст. 3
Закону України "Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію" визначено
строк дії зазначеного закону до 30.06.2012
року.

При цьому з 30.06.2012 року втратив чинність
і п. 14 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про
виконавче провадження".

Між тим, на час прийняття оскарженої
ухвали судом першої інстанції був
чинним п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про
виконавче провадження", за яким
фактичне виконання в повному обсязі
рішення згідно з виконавчим документом
є підставою для закінчення виконавчого
провадження.

Втім, зобов'язавши відділ примусового
виконання рішень ДВС України здійснити
всі заходи, передбачені Законом
України "Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію" та п. 14 ч. 1 ст.
49 Закону України "Про виконавче
провадження", направлені на закінчення
виконавчого провадження, суд першої
інстанції не врахував, що як Закон
України "Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію", так і п. 14 ч. 1
ст. 49 Закону України "Про виконавче
провадження" втратили чинність 30.06.2012
року, а відтак правових підстав для
зобов'язання державного виконавця
здійснити заходи, передбачені
наведеними нормами у господарського
суду не було.

За таких обставин, суд першої
інстанції, з яким погодився й
апеляційний господарський суд, дійшов
помилкового висновку про зобов'язання
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
здійснити всі заходи, передбачені
Законом України "Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію" та п. 14 ч. 1 ст.
49 Закону України "Про виконавче
провадження", направлені на закінчення
виконавчого провадження, а тому
оскаржені ухвала та постанова в
зазначеній частині підлягають
скасуванню з прийняттям нового рішення
про відмову в задоволенні скарги
комунального підприємства теплових
мереж Харківського району Харківської
районної державної адміністрації в цій
частині.

В решті постанова апеляційного
господарського суду як законна та
обгрунтована підлягає залишенню без
змін.

З огляду наведеного та керуючись ст.ст.
1115, 1117, 1119 - 11111, 11113 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"
задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 10.07.2014 року та
ухвалу господарського суду
Харківської області від 26.05.2014 року в
частині зобов'язання відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
здійснити всі заходи, передбачені
Законом України "Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію" та п. 14 ч. 1 ст.
49 Закону України "Про виконавче
провадження", направлені на закінчення
виконавчого провадження, скасувати, і
прийняти нове рішення про відмову в
задоволенні скарги комунального
підприємства теплових мереж
Харківського району Харківської
районної державної адміністрації в
зазначеній частині.

В решті постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
10.07.2014 року залишити без змін.

Головуючий суддя
Є.Борденюк

Судді
І.Вовк

С.Могил