ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року Справа № 916/967/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіДобролюбової Т.В.,
суддівГоголь Т.Г. (доповідач), Швеця
В.О.розглянувши у судовому засіданні
за участю представників сторін:
позивача, відповідача: не з'явились,
повідомлені належно,

касаційну скаргуДержавного
підприємства Міністерства оборони
України "Одеський завод будівельних
матеріалів"на постановуОдеського
апеляційного господарського суду
від17.06.14у справі№916/967/14 Господарського
суду Одеської областіза
позовомДержавного підприємства
Міністерства оборони України "Одеський
завод будівельних
матеріалів"доПриватного підприємця
ОСОБА_4простягнення 13085,67 грн.

Державне підприємство Міністерства
оборони України "Одеський завод
будівельних матеріалів" звернулося до
Господарського суду Одеської області
із позовом про стягнення з Приватного
підприємця ОСОБА_4 11479,77 грн. боргу за
січень 2013 року - березень 2014 року, 589,93
грн. пені, 803,58 грн. штрафу і 212,39 - 3%
річних. Позивач посилався на
невиконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором №37 про
резервування об'єктів нерухомого майна
від 05.06.12.

Господарський суд Одеської області
рішенням від 14.05.14 (суддя Брагіна Я.В.) в
позові відмовлено. Господарський суд
установив, що правовідносини сторін за
спірним договором припинилися ще 31.10.12,
а відтак відсутні підстави для
стягнення спірної суми боргу за період
з січня 2013 року до березня 2014 року, а
також пені, штрафу і річних.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 17.06.14 (судді:
Величко Т.А., Бойко Л.І., Поліщук Л.В.)
перевірене рішення місцевого
господарського суду залишено без з
змін з тих же підстав.

Державне підприємство Міністерства
оборони України "Одеський завод
будівельних матеріалів" звернулось до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення і постанову у справі,
а справу направити на новий розгляд до
місцевого господарського суду.
Скаржник посилається на порушення
судами приписів статей 4, 42, 22, 35, 77
Господарського процесуального кодексу
України. Підприємство не погоджується
з висновком судів про відсутність
підстав для задоволення позову та
вважає, що суди невірно встановили
обставини справи і докази. Скаржник
наголошує на тому, що спірний договір з
відповідачем не був розірваний. Крім
того, він вважає необґрунтованою
відмову місцевого господарського суду
у відкладенні розгляду справи.

Від відповідача відзиву на касаційну
скаргу судом не отримано.

Вищий господарський суд України,
заслухавши доповідь судді Гоголь Т.Г.,
переглянувши матеріали справи і доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування
господарськими судами приписів
чинного законодавства відзначає
наступне.

Господарськими судами попередніх
інстанцій установлено та підтверджено
матеріалам справи, що 05.06.12 між
Державним підприємством Міністерства
оборони України "Одеський завод
будівельних матеріалів" і Приватним
підприємцем ОСОБА_4 був укладений
договір №37 про резервування об'єктів
нерухомого майна. За умовами цього
договору позивач зобов'язався
зарезервувати з метою використання для
збірки меблів (іншого використання
державного майна) та утримувати в
резерві виробниче приміщення в будівлі
механічного цеху літ „Н" (інв. 285),
площею 46,6 кв. м, яке розташоване в
АДРЕСА_1, з метою подальшого оформлення
договору оренди, а відповідач, в свою
чергу, оплатити вартість резервування.
Згідно з пунктом 2.3.8 договору
відповідач зобов'язався упродовж 10
робочих днів з моменту підписання
цього договору надати необхідний пакет
документів в РВФДМУ в Одеській області
для оформлення договору оренди. Оплата
послуг, розмір і порядок їх приймання
визначені у розділі 3 договору (пункти
3.1-3.7). За забезпечення резерву
підприємство перераховує упродовж 15
банківських днів після закінчення
одного місяця резерву на рахунок
позивача 630,82 грн. Оформлення і
приймання резерву, а також його
повернення підтверджується актом
здавання-приймання, який підписується
повноважними представниками сторін
упродовж 3 днів після фактичного
надання або повернення резерву.
Підписання акта здавання-приймання
послуг представником підприємства є
підтвердженням відсутності претензій
з його боку (пункти 3.4, 3.7 договору). У
разі неукладення договору оренди
нерухомого майна (об'єкта резервування)
цей договір може бути розірваний у
порядку, визначеному діючим
законодавством (пункт 4.5). Сторони
визначили, що договір набирає чинності
з моменту його підписання та діє 2
місяці. Якщо в цей строк договір оренди
не буде укладений та жодна із сторін не
виявить бажання припинити договір,
повідомивши про це іншу сторону за три
дні до закінчення строку дії, цей
договір вважається продовженим на той
же строк та на тих же умовах (пункти 6.1,
6.2, 6.4). В процесі розгляду спору
господарськими судами було
установлено та підтверджено
матеріалами справи, що відповідач
звертався до уповноваженого органу про
надання дозволу на укладення договору
оренди державного нерухомого майна -
виробничого приміщення в будівлі
механічного цеху літ. „Н" (інв. 285),
загальною площею 46,60 кв.м,
розташованого в АДРЕСА_1. Проте, в
укладенні такого договору оренди йому
було відмовлено та повернуто пакет
документів (лист Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Одеській області від 19.09.12
№18-10-04996). Установили господарські суди
і те, з підтвердженням матеріалами
справи, що 31.10.12 позивач і відповідач
підписали додаткову угоду про
припинення дії договору резервування
об'єктів нерухомого майна №37 від 05.06.12.
Цією угодою сторони припинили з 31.10.12
дію договору №37 від 05.06.12 та зазначили,
що не мають одна до одної претензій
матеріального чи нематеріального
характеру щодо невиконання умов
договору. Також 31.10.12 між сторонами був
підписаний акт повернення-приймання
зарезервованого майна. Отже, як
установили суди з підтвердженням
матеріалами справи, з 31.10.12
правовідносини між сторонами за
спірним договором резервування
припинилися. Як убачається з
матеріалів справи, предметом даного
судового розгляду є вимога Державного
підприємства Міністерства оборони
України "Одеський завод будівельних
матеріалів" про стягнення з Приватного
підприємця ОСОБА_4 11479,77 грн. боргу за
січень 2013 року - березень 2014 року, 589,93
грн. пені, 803,58 грн. штрафу і 212,39 - 3%
річних у зв'язку з невиконанням
відповідачем своїх зобов'язань за
договором №37 про резервування об'єктів
нерухомого майна від 05.06.12. Ухвалюючи
судові акти у справі господарські суди
дійшли висновку про відсутність
підстав для цих вимог. Згідно з
приписами статті 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків є договори та інші
правочини. Відповідно до приписів
статті 626 Цивільного кодексу України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Як вже
зазначалося, і це установили суди з
підтвердженням матеріалами справи,
уповноважений орган відмовив
відповідачеві в укладанні договору
оренди державного нерухомого майна,
зарезервованого за спірним договором
№37 від 05.06.12. Установили суди і те, та це
підтверджено матеріалами справи, що
спірний договір резервування був
припинений за взаємною згодою сторін з
31.10.12 (додаткова угода про припинення
дії договору від 31.10.12); після цієї дати
договір не виконувався. Отже, договірні
зобов'язання сторін припинилися 31.10.12,
що унеможливлює стягнення з
відповідача спірних сум боргу за
січень 2013 року - березень 2014 року, а
також пені, штрафу і 3% річних,
нарахованих на такий борг. Відповідно
до вимог статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України
касаційна інстанція, виходить з
обставин, встановлених у даній справі
господарськими судами. Касаційна
інстанція не має права встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не
були встановлені у постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази, додатково перевіряти їх.
Враховуючи встановлені господарськими
судами обставини справи, колегія
суддів погоджується з висновком судів
про необґрунтованість позову.
Посилання скаржника на необґрунтоване,
на його думку, незадоволення
господарським судом клопотання про
відкладення розгляду справи не може
бути підставою для скасування
постанови у справі, оскільки за
приписами статті 77 Господарського
процесуального кодексу України у разі,
коли представники сторін чи інших
учасників судового процесу не
з'явилися в судове засідання, а суд
вважає, що наявних у справі матеріалів
достатньо для розгляду справи та
ухвалення законного і обґрунтованого
рішення, він може, не відкладаючи
розгляду справи, вирішити спір по суті.
Водночас колегією суддів враховується
і те, що у справі неодноразово
оголошувалися перерви (14.04.14, 28.04.14), в
тому числі, і за клопотанням самого
позивача, про що він був обізнаний.
Решта доводів, викладених в касаційній
скарзі, теж визнаються неспроможними,
оскільки їм надавалася оцінка
апеляційним господарським судом, вони
спростовуються обставинами
установленими судами та ґрунтуються на
переоцінці доказів, яка за приписами
статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України
знаходиться поза межами компетенції
суду касаційної інстанції. Отже,
підстав для скасування постанови суду
апеляційної інстанції та задоволення
касаційної скарги не вбачається.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 1115, 1117, 1118, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 17.06.14 у справі
№916/967/14 залишити без змін.

Касаційну скаргу Державного
підприємства Міністерства оборони
України "Одеський завод будівельних
матеріалів"- без задоволення.

Головуючий суддя
Т.Добролюбова

Судді
Т.Гоголь

В.Швець