м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/8569/14 28.08.14
За позовом Товариство з обмеженою
відповідальністю виробничо-комерційна
до Товариство з обмеженою
відповідальністю "Шідель";
про визнання правочину
Суддя О. В. Мандриченко
Від позивача: не з'явився;
Від відповідача: Бойко Н.А.,
представник, довіреність № б/н від
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач звернувся до господарського
суду з позовом до Товариство з
обмеженою відповідальністю "Шідель"
про визнання договору купівлі-продажу
№02/11/2012 від 02.11.2012 року удаваним з
мотивів, вказаних у позовній заяві.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 08.05.2014 р. на підставі п. 6 ст. 63
ГПК позовну заяву і додані до неї
документи повернути позивачеві без
Не погодившись з вказаною ухвалою,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду, в якій просив
ухвалу Господарського суду міста Києва
від 08.05.2014 р. скасувати, позовні
матеріали №910/8569/14 передати на розгляд
Господарського суду міста Києва.
Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 23.06.2014 р.
апеляційну скаргу Товариство з
обмеженою відповідальністю
виробничо-комерційна фірма "Молоток"
задоволено, ухвалу Господарського суду
м. Києва від 08.05.2014 року скасовано,
матеріали справи № 910/ 8569/14 повернуто до
Господарського суду м. Києва.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 02.07.2014 року порушено
провадження у справі № 910/8569/14; розгляд
справи призначено на 15.07.2014 року.
Товариство з обмеженою
відповідальністю виробничо-комерційна
фірма "Молоток" 15.07.2014 р. подало до
господарського суду клопотання про
відвід судді Мандриченко О.В. від
розгляду даної справи.
Обгрунтовуючи своє клопотання позивач
посилається на те, що суддя Мандриченко
О.В. не може брати участі в новому
розгляді даної справи, оскільки ним вже
було розглянуто вказану справу та було
винесено у даній справі ухвалу, яка
була скасовано судом апеляційної
Як визначено частиною 1 статті 20 ГПК
України, суддя не може брати участі в
розгляді справи і підлягає відводу
(самовідводу), якщо він є родичем осіб,
які беруть участь у судовому процесі
або якщо буде встановлено інші
обставини, що викликають сумнів у його
неупередженості. Суддя, який брав
участь в розгляді справи, не може брати
участі в новому розгляді справи у разі
скасування рішення, ухвали, прийнятої
Відповідно до вищезазначеної статті,
суддя який брав участь в розгляді
справи, не може брати участі в новому
розгляді справи у разі скасування
рішення, ухвали, прийнятої за його
участю. Однак з матеріалів справи
вбачається, що ухвалою Господарського
суду міста Києва від 08.05.2014 р. позовну
заяву і додані до неї документи були
повернуті позивачеві без розгляду.

Виходячи з наведеного, факти, викладені
в клопотанні позивача не є підставою,
передбаченою ст. 20 ГПК України, для
відводу судді, а тому не можуть бути
прийняті судом до уваги, у зв'язку із
чим клопотання позивача про відвід
судді Мандриченко О.В. було залишено
без задоволення.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 15.07.2014 року відкладено
розгляд справи до 28.08.2014 року.

Позивач був належним чином
повідомлений про час, день і місце
розгляду справи, що підтверджується
розпискою представника позивача
Покровою Л.Ю., яка міститься у
матеріалах справи.

Позивач не направив в судове засідання
своїх повноважних представників, про
причини неявки суд не повідомив.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника
позивача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Представник відповідача у судовому
засіданні та у своєму письмовому
відзиві на позовну заяву проти
позовних вимог заперечував, у
задоволенні позову просив відмовити
посилаючись на те, що між позивачем та
відповідачем були погоджені істотні
умови договору купівлі-продажу №02/11/12
від 02.11.2012 р., а відтак був укладений
договір купівлі-продажу, а не
комерційного представництва, що було
підтверджено рішенням господарського
суду Львівської області у справі №
914/789/14 від 07.05.2014 року, яке залишене без
змін постановою Львівського
апеляційного господарського суду від
30.07.2014 року.

Розглянувши документи і матеріали,
додані до позовної заяви, заслухавши
пояснення представника позивача,
всебічно і повно з'ясувавши всі
обставини справи, оцінивши докази, які
мають значення для вирішення спору,
господарський суд-

ВСТАНОВИВ:

Між товариством з обмеженою
відповідальністю «ШІДЕЛЬ» (продавець)
та товариством з обмеженою
відповідальністю виробничо-комерційна
фірма «МОЛОТОК» (покупець-дилер) 02
листопада 2012 року був укладений
договір купівлі-продажу № 02/11/12 (надалі
- договір), згідно умов якого продавець
надає покупцю-дилеру комплекс прав та
обов'язків відносно представництва
інтересів і продажу товарів
торговельної марки «Schiedel»
дрібнооптовим, роздрібним, покупцям та
кінцевим споживачам.

Відповідно до пункту 1.2. договору
продавець продає, а покупець-дилер
купує товари торговельної марки «Schiedel»
(далі-товар) за цінами та в асортименті,
що попередньо погоджуються сторонами.

Пунктом 1.3. договору сторони
встановили, що покупець-дилер,
здійснивши оприбуткування товару,
здійснює його подальшу реалізацію у
відповідності до вимог цього договору.

Відповідно до пункту 4.4. договору, право
власності на товар переходить від
продавця до покупця-дилера після
приймання товару покупцем-дилером та
підписання повноважним представником
покупця-дилера видаткової накладної.

Покупець-дилер зобов'язаний
здійснювати оплату товару на умовах 100%
попередньої оплати вартості
замовленого покупцем-дилером товару не
пізніше як за два банківських дні до
дня поставки. Форма розрахунків за цим
договором безготівкова, на
розрахунковий рахунок продавця (пункти
5.5., 5.6. договору).

Пунктом 6.1 договору передбачено, що
покупець-дилер зобов'язаний провести
повний розрахунок за отриманий товар у
відповідності з видатковими
накладними і з дотриманням вимог
пунктів 5.5. та 5.6. даного договору.

Спір у даній справі виник у зв'язку з
тим, що позивач вважає, що договір
купівлі-продажу № 02/11/12 від 02.11.2013 року є
удаваним правочином, а між сторонами
було укладено агентський договір
(договір комерційного представництва).

Дослідивши матеріали справи в їх
сукупності суд дійшов до висновку, що
позовні вимоги позивача не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
сторін, спрямована на встановлення,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу
України, за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

За ст. 235 ЦК України удаваною є угода,
яка вчинена сторонами для приховання
іншої угоди, яку вони насправді
вчинили. Якщо буде встановлено, що
угода була вчинена сторонами для
приховання іншої угоди, яку вони
насправді вчинили, відносини сторін
регулюються правилами щодо угоди, яку
сторони насправді вчинили.

Для визнання правочину удаваним суду
слід установити, що обидві сторони
договору діяли свідомо для досягнення
якоїсь особистої користі, їх дії
направлені на досягнення інших
правових наслідків і приховують іншу
волю учасників угоди.

Сторони не заперечували, що вони
укладали саме договір купівлі-продажу
та доказів, що ними був укладений
будь-який інший прихований правочин,
матеріали справи не містять. Договір
купівлі-продажу № 02/11/12 укладено у 2012
році, і будь-яких сумнівів у його
чинності до часу звернення позивача до
суду в 2014 році не виникало.

На спростування позовних вимог
позивача, відповідач надав суду
рішення господарського суду
Львівської області від 07.05.2014 по справі
№ 914/789/14, яке залишене без змін
постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 30.07.2014 року,
згідно якого позов товариства з
обмеженою відповідальністю "Шідель"
до товариства з обмеженою
відповідальністю
виробничо-комерційної фірми "Молоток"
про стягнення заборгованості частково
задоволено. Стягнуто з товариства з
обмеженою відповідальністю
виробничо-комерційної фірми "Молоток"
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Шідель" 720.506,34 грн.
основного боргу, 10.085,68 грн. - 3% річних,
13.789,39 грн. інфляційних втрат, 14.887,83 грн.
відшкодування витрат на оплату
судового збору. Таким чином, судовим
рішенням у справі № 914/789/14, яке набрало
законної сили, підтверджено обставину
дійсності договору купівлі-продажу №
02/11/12 від 02.11.2012 року, а не договору
комерційного представництва, що
відповідно до частини 3 статті 35 ГПК
України є підставою звільнення від
доказування.

Згідно з ч. 3. ст. 35 ГПК України
обставини, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доказуються при
розгляді інших справ, в яких беруть
участь ті самі сторони.

З урахуванням викладеного, через
недоведеність позивачем, встановлених
законодавством підстав для визнання
правочину удаваним, суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення вимог позивача.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши всі
надані сторонами докази, документи та
пояснення в їх сукупності, зважаючи на
встановлені факти та вимоги
вищезазначених правових норм,
господарський суд м. Києві дійшов
висновку про необґрунтованість вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю виробничо-комерційна
фірма "Молоток" щодо визнання договору
купівлі-продажу № 02/11/2012 від 02.11.2012 р.
удаваним.

Відповідно до статті 49 ГПК України
судові витрати покладаються позивача.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити
повністю.

2. Рішення набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

Суддя О.В. МандриченкоДата
складання рішення 17.09.2014 р.