ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2014 р.Справа № 922/3060/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання
Михайлюк В.Ю.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства
"Завод імені В.О.Малишева", м.Харків до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,
м.Харків про стягнення 10724,47 гривень
за участю представників:

позивача - Луценко О.І. (довіреність
№30/16 від 14 січня 2014 року)

відповідача - ОСОБА_2 (особисто)

ВСТАНОВИВ:

21 липня 2014 року позивач, державне
підприємство "Завод імені В.О.Малишева",
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовною заявою
про стягнення з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (відповідача)
суми заборгованості у розмірі 10724,47
гривень, у тому числі, 558,73 гривень
орендної плати, 576,66 гривень суми 3%
річних, 1004,07 гривень суми інфляційних
втрат, 8426,68 гривень заборгованості за
експлуатаційні послуги, 158,33 гривень
заборгованості з відшкодування
податку на земельну ділянку за грудень
2011 року. Заявлену вимогу обґрунтував
неналежним виконанням відповідачем
умов договору оренди №4191-Н, укладеного
між сторонами 13 серпня 2009 року та умов
договору №817дп про відшкодування
витрат балансоутримувача на утримання
нерухомого майна, укладеного між
сторонами також 13 серпня 2009 року. Крім
того, позивач просив суд стягнути з
відповідача 1827,00 гривень судового
збору.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 23 липня 2014 року
було прийнято вищевказану позовну
заяву до розгляду. Провадження у справі
було порушено та призначено до
розгляду у відкритому судовому
засіданні на 07 серпня 2014 року.

У судовому засіданні 07 серпня 2014 року
було оголошено перерву до 05 вересня 2014
року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 05 вересня 2014
року було відкладено розгляд справи на
22 вересня 2014 року.

22 вересня 2014 року представник позивача
надав через канцелярію суду письмові
пояснення (вх.№30563), в яких зазначив, що
станом на момент винесення рішення,
заборгованість відповідача за
договором оренди №4191-Н від 13 серпня 2009
року повністю погашена, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи службовою запискою №15 від 15
вересня 2014 року, а тому, позивач просив
суд стягнути з відповідача 8426,68 гривень
заборгованості за експлуатаційні
послуги, 566,01 гривень суми 3% річних та
898,64 гривень суми інфляційних втрат за
договором №817дп про відшкодування
витрат балансоутримувача на утримання
нерухомого майна від 13 серпня 2009 року.
Крім того, позивач підтвердив той факт,
що при отриманні спірних актів
здачі-приймання робіт (надання послуг)
відповідач викреслював графи
«експлуатаційні послуги». Судом було
досліджено надані пояснення та
долучено до матеріалів справи.

Представник позивача у відкритому
судовому засіданні 22 вересня 2014 року
підтримав заявлені позовні вимоги, з
урахуванням наданих письмових
пояснень.

Представник відповідача у відкритому
судовому засіданні 22 вересня 2014 року
проти позовних вимог заперечував.

Враховуючи те, що норми ст.65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов'язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3
ст.129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що в межах
наданих йому повноважень створені
належні умови для надання сторонами
доказів та здійснені всі необхідні дії
щодо витребування додаткових доказів,
а тому вважає за можливе розглядати
справу за наявними в ній і додатково
поданими на вимогу суду матеріалами і
документами.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення проти них,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представників сторін, встановив
наступне.

13 серпня 2009 року між регіональним
відділенням Фонду державного майна
України по Харківській області
(орендодавець) і фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 (відповідач,
орендар) було укладено договір оренди
№4191-Н, згідно із п.1.1 якого орендодавець
передав, а орендар прийняв в строкове
платне користування державне майно:
нежитлове приміщення одноповерхової
офісної будівлі (далі - майно),
загальною площею 48,7 кв.м, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, що
перебуває на балансі ДП «Завод ім. В.О.
Малишева» (позивача,
балансоутримувача).

Згідно п.5.1.3 Договору № 4191-Н, орендар
зобов'язався здійснювати витрати,
пов'язані з утриманням орендованого
майна. Протягом 15 робочих днів після
підписання цього договору укласти з
балансоутримувачем орендованого майна
договір про відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого майна у тому числі на
компенсацію плати за землю.

На виконання умов договору оренди
№4191-Н13, 13 серпня 2009 року між позивачем
(балансоутримувачем) і відповідачем
було укладено договір про
відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
нерухомого майна №817дп, згідно із п.1.1
якого, балансоутримувач забезпечує
обслуговування та експлуатацію
приміщення, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, нежитлове приміщення
одноповерхової офісної будівлі (надалі
- приміщення), загальною площею 48,7 кв.м,
а орендар бере участь у витратах
балансоутримувача на виконання
вказаних робіт пропорційно до займаної
ним площі в цій будівлі.

Згідно п.2.2.3 договору № 817дп, орендар
зобов'язується не пізніше 10 числа
минулого місяця вносити плату на
рахунок балансоутримувача приміщення.

Пунктом 5 Договору №817дп визначено
строк дії договору до 13 липня 2012 року.

Відповідно до Розрахунку нарахувань за
надані експлуатаційні послуги (додаток
№ 1 до договору № 817дп), експлуатаційні
відшкодування складають 584,40 гривень
щомісяця.

Як вказує позивач, відповідач не
виконав належним чином своє
зобов'язання щодо оплати зазначених
відшкодувань позивачу в строки,
обумовлені п.2.2.3 договору №817дп.
Рахунки-фактури за період з травня 2011
року по липень 2012 року в цій частині не
оплатив, загальна заборгованість
склала 8426,68 гривень.

Стаття 129 Конституції України
встановлює, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією із основних
засад судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, суд дійшов висновку про відмову
у позові, виходячи з наступного.

Орендна плата та податок за земельну
ділянку за грудень 2011 року за договором
оренди №4191-Н від 13 серпня 2009 року
відповідачем повністю погашена, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи службовою запискою №15 від 15
вересня 2014 року та копіями платіжних
квитанцій. Цей факт також підтвердив й
сам позивач у наданих письмових
поясненнях.

Щодо вимоги позивача про стягнення 8426,68
гривень заборгованості за
експлуатаційні послуги, суд зазначає
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов договору №817дп про
відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
нерухомого майна від 13 серпня 2009 року,
між сторонами складались акти
здачі-прийняття робіт. Однак, при
отриманні спірних актів
здачі-приймання робіт відповідач
викреслював графи «експлуатаційні
послуги», мотивуючи це тим, що
відповідні послуги йому не надаються
позивачем.

Згідно із ч.1 ст.179 Господарського
кодексу України, майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і не
господарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Згідно із п.2.2.4 Положення про
управління державним майном, яке не
увійшло до статутних капіталів
господарських товариств у процесі
приватизації, але перебуває на їх
балансі, затвердженого Наказом Фонду
державного майна України та
Міністерства економіки України від 19
травня1999 року №908/68 додатково до
договору оренди, який укладається з
органом приватизації, укладається
договір між орендарем та
балансоутримувачем про відшкодування
витрат балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна та
надання комунальних послуг орендарю.

Перелік послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій
затверджено Постановою від 20 травня 2009
року N529 "Про затвердження Типового
договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій". Зокрема до
них відносяться: прибирання
прибудинкової території; вивезення
побутових відходів (збирання,
зберігання, перевезення, перероблення,
утилізація, знешкодження та
захоронення); технічне обслуговування
внутрішньобудинкових систем:
водопостачання; водовідведення;
зливової каналізації, обслуговування
димовентиляційних каналів; технічне
обслуговування інших
внутрішньобудинкових інженерних
систем; поточний ремонт конструктивних
елементів, внутрішньобудинкових
систем водопостачання, водовідведення
та зливової каналізації і технічних
пристроїв будинків та елементів
зовнішнього упорядження; прибирання і
вивезення снігу, посипання частини
прибудинкової території, призначеної
для проходу та проїзду,
протиожеледними сумішами;
експлуатація номерних знаків на
будинках; освітлення місць загального
користування.

Зі змісту спірних актів
здачі-прийняття робіт не вбачається
які саме експлуатаційні послуги
надавались позивачем відповідачу. Крім
того, позивачем не було надано до суду
жодного доказу надання спірних
експлуатаційних послуг.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.614 Цивільного
кодексу України особа є невинуватою,
якщо вона доведе, що вжила всіх
залежних від неї заходів щодо
належного виконання зобов'язання.

З урахуванням викладеного, дослідивши
матеріали справи, докази надані в
обґрунтування позовних вимог та
заперечень проти них, суд приходить до
висновку про те, що позивачем належним
чином не обґрунтовано факт надання
спірних експлуатаційних послуг та не
надано відповідних належних доказів їх
надання, у зв'язку з чим, позовні вимоги
про стягнення 8426,68 гривень
заборгованості за експлуатаційні
послуги за договором №817дп про
відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
нерухомого майна від 13 серпня 2009 року є
безпідставними і такими, що не
ґрунтуються на Законі, а отже
задоволенню не підлягають.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України передбачено, що
порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Враховуючи відсутність порушень
відповідачем умов спірного договору
№817дп, суд також відмовляє в частині
позову щодо стягнення 566,01 гривень суми
3% річних та 898,64 гривень суми
інфляційних втрат.

Також, слід звернути увагу позивача, що
на момент дії спірного договору №817дп,
останнім не було зроблено жодних дій
щодо врегулювання питання із
викреслюванням відповідачем графи
«експлуатаційні послуги». Відсутні
такі докази й в матеріалах справи.
Спірні акти було підписано з обох
сторін, в яких зазначено про
відсутність претензій з боку сторін
однієї до одної.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, встановивши сторону, з вини
якої справу було доведено до суду, суд
керується ст.ст.44, 49 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до яких судовий збір
покладається на позивача.

На підставі вищевикладеного, ст.129
Конституції України, ст.ст.599, 614
Цивільного кодексу України, ст.ст.179, 193
Господарського кодексу України, та
керуючись ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 26 вересня 2014
року.

Суддя К.В. Аріт

Справа №922/3060/14