ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2014 р.
Справа № 917/375/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Черленяк М.І., суддя Ільїн О.В. ,
суддя Россолов В.В.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - Лисенко А.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх.
№1472П/1-12) на рішення господарського
суду Полтавської області від 15 травня
2014 року у справі №917/375/14

за позовом Комунального підприємства
"Лубни-водоканал" Лубенської міської
ради, м. Лубни, Лубенський район,
Полтавська область,

до Лубенського комунального
підприємства фірма "Житло", м. Лубни,
Лубенський район, Полтавська область,

про стягнення грошових коштів в сумі
2622,65 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2014 року Комунальне
підприємство "Лубни-водоканал"
Лубенської міської ради звернулося до
господарського суду Полтавської
області з позовною заявою до
Лубенського комунального підприємства
фірма "Житло", в якій просило стягнути з
відповідача на користь позивача 2622,65
грн. основної заборгованості та
покласти судові витрати на
відповідача.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 15 травня 2014
року у справі №917/375/14 (суддя Плотницька
Н.Б.) позов задоволено повністю.
Стягнуто з Лубенського комунального
підприємства фірма "Житло" на користь
Комунального підприємства
"Лубни-водоканал" Лубенської міської
ради 2622,65 грн. основної заборгованості
та 1827 грн. судового збору.

Відповідач з рішенням місцевого
господарського суду не погодився та
подав до Харківського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу,
в якій просить рішення господарського
суду Полтавської області від 15 травня
2014 року у справі №917/375/14 скасувати та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги
відповідач посилається на те, що
рішення суду першої інстанції прийнято
при неповному з'ясуванні обставин, що
мають значення для справи, з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, а висновки, викладені, в
оскаржуваному рішенні, не відповідають
обставинам справи. Крім того, зазначає,
що позивач не надавав послуг, за які він
намагається отримати плату. Також
вказує на те, що ліміт в розмірі 157 куб.
м. було встановлено лише 27.03.2014 року, а
договір на постачання укладений 04.12.2012
року. До того ж нарахування, за нібито
надані послуги, були проведені 30.01.2013
року, тобто ще до затвердження лімітів.

Позивач надав відзив на апеляційну
скаргу, в якому зазначає, що
оскаржуване рішення вважає
обґрунтованим та прийнятим у
відповідності до норм матеріального та
процесуального права. Посилається на
те, що твердження відповідача про
ненадання послуг у вигляді подачі води
та з водовідведення є безпідставним.
Крім того, зазначає, що ліміт
відповідає плановому обсягу
водопостачання в 157 куб. м., що
визначений умовами договору від 04.12.2012
року. Позивач просить рішення
господарського суду Полтавської
області від 15 травня 2014 року у справі
№917/375/14 залишити без змін, а апеляційну
скаргу відповідача - без задоволення.

Позивач, будучи належним чином
повідомленим про місце та час розгляду
справи, свого представника у
призначене судове засідання не
направив.

15 вересня 2014 року через канцелярію суду
позивач надав телеграму (вх. 7757), в якій
просив розглядати апеляційну скаргу
відповідача без його участі.

Згідно із пунктом 3.9.2. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року №18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що явка представника
позивача не була визнана обов'язковою,
а також те, що його неявка не
перешкоджає розгляду апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за
можливе задовольнити клопотання
позивача та розглянути апеляційну
скаргу за відсутності його
представника за наявними матеріалами у
справі.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі доводи
відповідача, перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлення обставин справи та
відповідність їх наданим доказам, та
повторно розглянувши справу у
відповідності до вимог статті 101
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що апеляційна скарга
відповідача підлягає задоволенню,
зважаючи на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 04
грудня 2012 року між Комунальним
підприємством "Лубни-водоканал"
Лубенської міської ради (виконавець) та
Лубенським комунальним підприємством
фірма "Житло" (споживач) було укладено
договір №168 про надання послуг з
водопостачання, відповідно до п. 1.
якого виконавець зобов'язується надати
споживачеві вчасно та відповідної
якості послуги з водопостачання, а
споживач зобов'язується своєчасно
здійснювати оплату за споживання і
користування послугами за
встановленими тарифами у строках і на
умовах, передбачених договором (а.с.21-24).

Крім того, 04 грудня 2012 року між
Комунальним підприємством
"Лубни-водоканал" Лубенської міської
ради (виконавець) та Лубенським
комунальним підприємством фірма
"Житло" (абонент) було укладено договір
№168/1 про надання послуг з
водовідведення, відповідно до п. 1.
якого виконавець зобов'язаний прийняти
на очистку стічні води від абонента
згідно затвердженого ліміту та
представлених розрахунків за
водоспоживання, а абонент
зобов'язується своєчасно та в повному
обсязі оплачувати надані йому послуги
по водовідведенню (а.с.26-29).

Згідно із ст. 631 Цивільного кодексу
України строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права та виконати
обов'язки відповідно до договору.

Пунктом 27. договору №168 про надання
послуг з водопостачання від 04.12.2012 року
та пунктом 8.1. договору №168/1 про надання
послуг з водовідведення від 04.12.2012 року
передбачено, що вони діють з 01.01.2013 р. по
31.12.2013 р.

Як стверджує позивач, відповідач
заборгував за результатами 2013 року
вартість 82 куб. м. води та стоків, що в
грошовому виразі становить 2622,65 грн.

Місцевий господарський суд при
прийнятті рішення дійшов висновку, що
позовні вимоги про стягнення
заборгованості за договорами про
водопостачання та водовідведення у
сумі 2622,65 грн. є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Проте, колегія суддів не погоджується з
вищевикладеним висновком місцевого
господарського суду та вважає його
таким, що не відповідає фактичним
обставинам та матеріалам справи, а
також нормам чинного законодавства.
Такий висновок суду апеляційної
інстанції ґрунтується на наступному.

Згідно із ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору (ч. 1 ст. 627
Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу
України передбачено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Пунктом 4. договору №168 про надання
послуг з водопостачання від 04.12.2012 року
передбачено, що розмір споживання
згідно розрахунків на момент укладення
цього договору становить усього: 157 куб.
метр/рік, у тому числі за:
централізоване постачання води 157 куб.
метр/рік. Плата за надані послуги
справляється згідно отриманих
рахунків і проводиться на протязі 5
банківських днів після отримання
рахунку, але не пізніше 25-го числа
розрахункового місяця.

У відповідності до п. 3.4. договору №168/1
про надання послуг з водовідведення
від 04.12.2012 року абонент зобов'язується
своєчасно та в повному обсязі
оплачувати надані послуги по
водовідведенню згідно пред'явлених
виконавцем ранків до 25-го числа
розрахункового місяця.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач на виконання умов
вищевказаних договорів здійснював
оплату послуг з водопостачання та
водовідведення, що підтверджується
рахунками від 26.02.2013 р., від 22.03.2013 р., від
17.04.2013 р., від 15.05.2013 р., від 17.06.2013 р.. від
15.07.2013 р., від 15.08.2013 р., від 16.09.2013 р., від
14.10.2013 р., від 13.11.2013 р., від 18.12.2013 р.
(а.с.61-63).

Однак, позивач стверджує, що у
відповідача наявна заборгованість в
сумі 2622,85 грн. в зв'язку із несплатою за
рахунком №452 від 30.01.2013 року (а.с.101).

Відповідач листом №01-03/20 від 06.03.2014 року
просив повідомити, з яких розрахунків
виникла дана сума заборгованості
(а.с.66).

В листі №01-04/261 від 12.03.2014 року позивач
повідомив відповідача, що ліміт
річного водопостачання та
водовідведення становить по 157 куб. м.
на рік (а.с.67).

Проте, матеріали справи свідчать, що
рахунок №452 від 30.01.2013 року, в якому за
відповідачем рахується заборгованість
в сумі 2622,85 грн., було виставлено йому на
початку 2013 року, коли фактично не
можливо було встановити перевищення чи
недобір ліміту річного водопостачання
та водовідведення.

При цьому, відповідач належним чином
оплачував послуги з водопостачання та
водовідведення в 2012 році і
заборгованості за цей рік відповідач
перед позивачем не мав, що
підтверджується рахунками від 30.01.2012 р.,
від 16.02.2012 р., від 15.03.2012 р., від 18.04.2012 р.,
від 16.05.2012 р., від 14.08.2012 р., від 16.07.2012 р.,
від 16.08.2012 р., від 17.09.2012 р., від 15.10.2012 р.,
від 13.11.2012 р. та від 17.12.2012 р. (а.с.49-60).

Положеннями ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

У відповідності до статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищезазначені обставини
справи та норми чинного законодавства,
колегія суддів, враховуючи ненадання
позивачем належних доказів на
підтвердження наявності
заборгованості у відповідача у сумі
позову, вважає, що позивач не довів
обставин, на які він посилався, як на
підставу своїх позовних вимог, в
зв'язку з чим позовні вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача про стягнення заборгованості
за договорами про водопостачання та
водовідведення у сумі 2622,65 грн. є
безпідставними та не підлягають
задоволенню.

З урахуванням зазначеного, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга відповідача підлягає
задоволенню, а рішення господарського
суду Полтавської області від 15 травня
2014 року у справі №917/375/14 підлягає
скасуванню, оскільки судом першої
інстанції неправильно застосовано
норми матеріального та процесуального
права, а висновки, викладені у рішенні
місцевого господарського суду, не
відповідають обставинам справи.

Стаття 49 Господарського
процесуального кодексу України
визначає порядок розподілу
господарських витрат, відповідно до
якого судовий збір покладається: у
спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні договорів, - на
сторону, яка безпідставно ухиляється
від прийняття пропозицій іншої
сторони, або на обидві сторони, якщо
господарським судом відхилено частину
пропозицій кожної із сторін; у спорах,
що виникають при виконанні договорів
та з інших підстав, - на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Якщо спір виник
внаслідок неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору.

Відповідно до статті 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Згідно із пунктом 4.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013 №7 «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України» у
спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав, судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог; при задоволенні позову
в повному обсязі відшкодування витрат
позивача, що пов'язані зі сплатою
судового збору, покладається на
відповідача; в разі відмови у позові
повністю ці витрати покладаються на
позивача. Такі правила розподілу
судового збору застосовуються у спорах
як майнового, так і немайнового
характеру.

З урахуванням того, що позовні вимоги
не підлягають задоволенню з позивача
на користь відповідача підлягає
стягненню 913,50 грн. витрат по сплаті
судового збору за розгляд скарги в суді
апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 49, 99, 101, пунктом 2
статті 103, пунктами 3 та 4 частини 1
статті 104, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача
задовольнити.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 15 травня 2014
року у справі №917/375/14 скасувати.

Прийняти нове рішення.

В задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства
"Лубни-водоканал" Лубенської міської
ради (вул. Авіаторська, 52, м. Лубни,
Лубенський район, Полтавська область,
37500, ) на користь
Лубенського комунального підприємства
фірма "Житло" (вул. Радянська, 99, м. Лубни,
Лубенський район, Полтавська область,
37500, ) 913,50 грн. витрат по
сплаті судового збору.

Повна постанова складена 22 вересня 2014
року.

Головуючий суддя
Черленяк М.І.

Суддя
Ільїн О.В.

Суддя
Россолов В.В.