ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2014 р.Справа № 922/2629/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання
Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Харків до Публічного
акціонерного товариства "Головний
інститут по проектуванню заводів
тракторного, автомобільного та
сільськогосподарського
машинобудування
"Гіпротракторосільгоспмаш" , м. Харків ,
Комунального підприємства
"Харківводоканал", м. Харків про
зобов'язання вчинити певні дії за
участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, дов. б/н від 09.07.14р.;
ОСОБА_3, дов. б/н від 23.08.12р.;

першого відповідача - Горбатенко Д.Д.,
дов. б/н від 04.04.14р.;

другого відповідача - Головчанська Є.І.,
дов. № 3657 від 27.08.13р.

ВСТАНОВИВ:

Після уточнення позовних вимог позивач
просить суд зобов'язати першого та
другого відповідача привести систему
централізованого водопостачання та
централізованого водовідведення у
належному позивачу приміщенні
санвузлу - кімн.НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5,
відповідно до Технічного паспорту
нежитлового приміщення у будівлі
АДРЕСА_2 до попереднього робочого
стану шляхом демонтажу засобів, що
призвели до припинення водопостачання
та послуг водовідведення; заборонити
першому відповідачу здійснювати
будь-які дії, спрямовані на обмеження
позивача у користуванні належним йому
приміщенням санвузлу, в тому числі
виводити з робочого стану систему
централізованого водопостачання та
централізованого водовідведення у
належному позивачу приміщенні
санвузла, а також покласти на
відповідачів понесені витрати зі
сплати судового збору та витрати на
послуги адвоката.

В судовому засіданні 09.09.14р., в порядку
ст.77 Господарського процесуального
кодексу України, оголошено перерву до
11.09.14р. Після перерви судове засідання
продовжено.

Представник позивача звернувся до суду
з заявою, в якій просить суд не
розглядати вимогу щодо стягнення
судових витрат на послуги адвоката,
оскільки вона була заявлена помилково,
у зв'язку з чим просить суд вважати
вірним п.3 заяви про уточнення позовних
вимог (вх. № 30848 від 08.09.14р.) в наступній
редакції:

"3. Стягнути з відповідачів судовий
збір".

Суд приймає цю заяву, оскільки вона
відповідає чинному законодавству та не
порушує процесуальні права сторін.

Представник першого відповідача проти
позову заперечує, просить суд в
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі, посилаючись на те, що
позивач не є співвласником будівлі, а є
лише власником частини приміщень 3-го
поверху, підтвердив факт перекриття
водопостачання та водовідведення
позивачу у зв'язку з наявністю
заборгованості з боку позивача за
сплату комунальних послуг.

Перший відповідач звернувся до суду з
клопотанням, в якому просить суд
зобов'язати позивача надати до суду
правові підстави та документальне
підтвердження переобладнання ним
приміщень № НОМЕР_3, НОМЕР_4 та НОМЕР_5
3-го поверху у санвузол, а саме акт
погодження переобладнання
вищезазначених приміщень з ПАТ
"Головний інститут по проектуванню
заводів тракторного, автомобільного та
сільськогосподарського
машинобудування
"Гіпротракторосільгоспмаш" та акт
вводу до експлуатації зазначених
приміщень.

Суд, розглянувши дане клопотання,
відмовляє в його задоволенні виходячи
з наступного.

Обов'язок доказування, а отже, і подання
доказів відповідно до ст.33
Господарського процесуального кодексу
України покладено на сторони та інших
учасників судового процесу.

За приписами ст.38 Господарського
процесуального кодексу України
сторона або прокурор у разі
неможливості самостійно надати докази
вправі подати клопотання про
витребування господарським судом
доказів.

Таким чином, єдиною підставою для
звернення до суду з клопотанням про
витребування доказів є неможливість
сторони, що заявила таке клопотання,
самостійно надати ці докази.

Особа, яка звертається з клопотанням
про витребування доказу, повинна
надати підтвердження того, що їй
відмовлено в отриманні доказу, або
відсутності відповіді на запит про
отримання доказу.

Перший відповідач доказів звернення до
позивача про надання відповідних
доказів та доказів відмови позивачем в
їх отриманні суду не надав.

Крім того, суд звертає увагу, що перший
відповідач звернувся з даним
клопотанням в останній день строку
вирішення спору, у зв'язку з чим,
враховуючи те, що у суду відсутні
правові підстави для продовження
строку розгляду справи на більш
тривалий час, ніж передбачений ч.3 ст.69
Господарського процесуального кодексу
України, суд відмовляє в задоволенні
даного клопотання.

Представник другого відповідача проти
позовних вимог заперечує повністю,
просить суд в задоволенні позовних
вимог до КП "Харківводоканал"
відмовити, посилаючись на те, що засоби,
якими припинено водопостачання,
розташовані на внутрішніх мережах
будівлі і встановлені іншою особою,
оскільки другий відповідач не є
власником або балансоутримувачем
вказаних мереж, тому фактично не має до
даних мереж доступу.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представників сторін, суд встановив
наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
(позивач) є власником частини приміщень
загальною площею 418,0кв.м. третього
поверху будівлі, розташованої за
адресою: АДРЕСА_2, а саме НОМЕР_6, НОМЕР_7,
НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_11,
НОМЕР_12, НОМЕР_13,НОМЕР_14, НОМЕР_15,
НОМЕР_16, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_17, НОМЕР_18,
НОМЕР_25, НОМЕР_19, НОМЕР_20, НОМЕР_21,
НОМЕР_22, НОМЕР_23, НОМЕР_24, в літ. "А-б".
Зазначені нежитлові приміщення
належать позивачу на праві приватної
власності, що підтверджується
договорами купівлі-продажу серії АЕЕ №
715236 від 30.11.01р. та серії АЕІ № 320363
від 20.12.01р., реєстраційними
посвідченнями на об'єкти нерухомого
майна від 06.12.01р. та від 21.12.01р., а також
технічними паспортами на нежитлові
приміщення.

Зазначеними договорами
купівлі-продажу статус
внутрішньобудинкових мереж і порядок
користування ними не визначений.

В подальшому, позивачем було
реконструйовано та обладнано
приміщення кімнати № НОМЕР_3
сантехнічними приладами, які приєднані
до системи централізованого
водопостачання та водовідведення.
Сантехнічні прилади, встановлені в
санвузлі, приєднані до
внутрішньобудинкових мереж
централізованого водопостачання та
водовідведення будівлі.

Завдання на розробку робочої
документації на внутрішнє
переобладнання приміщень у
виробничому корпусі АДРЕСА_2 12.02.02р.
узгоджено з ПАТ "Головний інститут по
проектуванню заводів тракторного,
автомобільного та
сільськогосподарського
машинобудування
"Гіпротракторосільгоспмаш" (перший
відповідач) (а.с.177). Відповідно до умов
договору № БЕЛ.02. від 12.02.02р. (а.с.175-176)
перший відповідач розробив робочу
документацію внутрішнього
перепланування приміщень позивача
(а.с.178-179).

Як зазначає другий відповідач, після
виконання позивачем технічних умов на
водопостачання № 8/55-1854 від 16.08.06р. та
каналізування № 1907/ПО від
02.08.06р. та на підставі дозволів першого
відповідача на приєднання до
внутрішньобудинкових мереж
водопроводу (лист № 264/8 від 28.11.01р., а.с.64)
і каналізації (лист б/н від 07.07.06р., а.с.65)
між позивачем та КП "Харківводоканал"
(другий відповідач) 25.07.12р. було
укладено договір про надання послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення № 833/00-А-1 (а.с. 25), за яким
другий відповідач надавав послуги
позивачу за фактично спожиті ним
обсяги згідно показань належного
позивачу засобу обліку до квітня
2013року. З квітня 2013року. нарахування ФО
- П ОСОБА_1 за цим договором КП
"Харківводоканал" не проводяться у
зв'язку з відсутністю у належних йому
приміщеннях послуг водопостачання, що
встановлено актом обстеження від
01.04.13р.

Відповідно до акту обстеження
технічного стану водопровідної мережі
санвузла позивача № 5754 від 01.04.13р.
(а.с.29), складеного представником
другого відповідача, постачання води
до санвузла позивача припинено
внаслідок встановлення заглушки на
водопровідному відгалуженні до
водопровідної мережі позивача в
санвузлі ТОВ "АРОФ". Мережа
водовідведення перекрита будівельним
текстильним шлемом, розміщеним в трубі
в санвузлі ТОВ "АРОФ".

Позивач вважає, що перший відповідач
неправомірно припинив водопостачання
та водовідведення до належного
позивачу приміщення санвузла, чим
створив останньому перешкоди у
використанні за призначенням його
власності для здійснення
підприємницької діяльності, порушив
право на забезпечення
санітарно-гігієнічними умовами
позивача та орендарів, які
користуються належними йому
приміщеннями.

На підставі викладеного, позивач
звернувся до суду з позовною заявою, в
якій просить суд зобов'язати першого та
другого відповідача привести систему
централізованого водопостачання та
централізованого водовідведення у
належному позивачу приміщенні
санвузлу - кімн.НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5,
відповідно до Технічного паспорту
нежитлового приміщення у будівлі
АДРЕСА_2 до попереднього робочого
стану шляхом демонтажу засобів, що
призвели до припинення водопостачання
та послуг водовідведення.

Перший відповідач, заперечуючи проти
позову, зазначає що саме він є
власником приміщень загального
користування у будівлі, механічного,
сантехнічного та іншого обладнання за
межами кімнат, що розташовані у цій
будівлі, а тому саме йому належить
право дозволяти або забороняти іншим
власникам приміщень у цій будівлі
користуватись цим майном.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги в
цій частині підлягають частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

З огляду на надані сторонами докази, а
саме свідоцтво про право власності
від 10.12.96р., реєстраційний № 57, виданий
регіональним відділом Фонду
державного майна України по
Харківській області, акт передачі
державного майна № 3 від 05.02.97р.
судом встановлено, що перший
відповідач не є єдиним власником
приміщень, що розташовані у будівлі
АДРЕСА_2.

Так, на акті передачі державного майна
№ 3 від 05.02.97р. є відмітки нотаріусів про
перехід права власності згідно
договорів купівлі-продажу від першого
відповідача до інших осіб на зазначені
ними приміщення спірної будівлі.

За приписами ст.346 Цивільного кодексу
України право власності, зокрема,
припиняється у разі відчуження
власником свого майна.

Відповідно до ч.ч.1,2, 4 ст.355 Цивільного
кодексу України майно, що є у власності
двох або більше осіб (співвласників),
належить їм на праві спільної
власності (спільне майно). Майно може
належати особам на праві спільної
часткової або на праві спільної
сумісної власності. Спільна власність
вважається частковою, якщо за
договором або законом не встановлена
спільна сумісна власність на майно.

Згідно реєстру прав власності на
нерухоме майно, виданого КП "Харківське
міське бюро технічної інвентаризації"
від 13.05.04р. першому відповідачу
належать на праві власності нежитлові
приміщення будівлі загальною площею
9142,66кв.м. (а.с.155).

Оскільки перший відповідач здійснив
відчуження не всієї будівлі, а лише її
частини, суд дійшов висновку, що перший
відповідач разом з іншими особами, до
яких перейшло право власності на
придбані ними приміщення у будівлі
АДРЕСА_2 стали співвласниками частини
нежитлових приміщень загального
користування у будівлі, механічного,
сантехнічного та іншого обладнання за
межами кімнат, що розташовані у цій
будівлі та призначених для
обслуговування цих кімнат, виходячи з
наступного.

Оскільки питання статусу допоміжних
приміщень у будинках нежитлового
фонду, сантехнічного та іншого
обладнання за межами кімнат, що
розташовані у цих будинках та
призначених для обслуговування
розташованих в них кімнат, прямо не
врегульовані ні Цивільним кодексом, ні
іншими актами цивільного
законодавства, суд керується ч.1 ст.8
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої якщо цивільні відносини не
врегульовані цим Кодексом, іншими
актами цивільного законодавства або
договором, вони регулюються тими
правовими нормами цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, що
регулюють подібні за змістом цивільні
відносини (аналогія закону).

Подібні за змістом цивільні відносини
регулюються Цивільним кодексом
України та Законом України від 29.11.01р. №
2866-III "Про об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку".

Закон України "Про об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку" визначає правові та
організаційні засади захисту прав
власників жилих та нежилих приміщень
багатоквартирного будинку та
виконання ними обов'язків щодо
спільного утримання багатоквартирного
будинку.

Згідно ст.1 Закону України "Про
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку" неподільне
майно це неподільна частина житлового
комплексу, яка складається з частини
допоміжних приміщень, конструктивних
елементів будинку, технічного
обладнання будинку, що забезпечують
належне функціонування жилого будинку;

- допоміжні приміщення
багатоквартирного будинку -
приміщення, призначені для
забезпечення експлуатації будинку та
побутового обслуговування мешканців
будинку (сходові клітини, вестибулі,
перехідні шлюзи, позаквартирні
коридори, колясочні, кладові,
сміттєкамери, горища, підвали, шахти і
машинні відділення ліфтів,
вентиляційні камери та інші технічні
приміщення);

- загальне майно - частина допоміжних
приміщень житлового комплексу, що
можуть використовуватися згідно з їх
призначенням на умовах, визначених у
статуті об'єднання (кладові, гаражі, в
тому числі підземні, майстерні тощо).

Спільне майно співвласників
багатоквартирного будинку складається
з неподільного та загального майна.
Неподільне майно перебуває у спільній
сумісній власності співвласників
багатоквартирного будинку. Неподільне
майно не підлягає відчуженню. Загальне
майно перебуває у спільній частковій
власності співвласників
багатоквартирного будинку. Власники
приміщень володіють, користуються і у
встановлених цим Законом та цивільним
законодавством межах розпоряджаються
спільним майном (ст.19 Закону України
"Про об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку").

За приписами ч. 2 ст. 382 Цивільного
кодексу України власникам квартири у
дво- або багатоквартирному житловому
будинку належать на праві спільної
сумісної власності приміщення
загального користування, опорні
конструкції будинку, механічне,
електричне, сантехнічне та інше
обладнання за межами або всередині
квартири, яке обслуговує більше однієї
квартири, а також споруди, будівлі, які
призначені для забезпечення потреб
усіх власників квартир, а також
власників нежитлових приміщень, які
розташовані у житловому будинку.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що допоміжні приміщення,
сантехнічне та інше обладнання за
межами кімнат, що розташовані у
нежитловому будинку та призначені для
обслуговування розташованих в них
кімнат є загальним та неподільним
майном і належать співвласникам
приміщень нежитлової будівлі на праві
спільної сумісної власності (спільне
майно).

Надаючи правову оцінку акту
розмежування балансової належності
водопровідних мереж, споруд та
пристроїв та межі експлуатаційної
відповідальності", який є додатком № 2
до договору № 1351 від 01.12.2004р.,
укладеного між першим та другим
відповідачем (а.с. 68) та відповідно до
якого водопровідний ввід в будинок
АДРЕСА_2, а також внутрішня
каналізаційна мережа знаходиться на
балансі та технічному обслуговуванні
першого відповідача, суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

По - перше, зазначений акт є документом,
що здійснює лише розмежування
балансової належності та межі
експлуатаційної відповідальності між
першим та другим відповідачем за
договором на відпуск та споживання
води та не може бути
правовстановлюючим документом, що
підтверджує право власності на ці
мережі.

По - друге, факт знаходження будь - якого
майна на балансі підприємства не є
доказом наявності права власності у
цього підприємства на це майно,
оскільки баланс також не є
правовстановлюючим документом та
підтверджує лише факт знаходження
певного майна на бухгалтерському
обліку цього підприємства.

Окрім того, як вже було встановлено
судом, допоміжні приміщення та майно,
призначене для обслуговування
основних приміщень (сходові клітини,
коридори, внутрішні мережі, споруди та
пристрої тощо), є неподільним майном,
яке належить співвласникам на праві
спільної сумісної власності та не
підлягає відчуженню. Власники
приміщень володіють, користуються і у
встановлених межах розпоряджаються
спільним майном відповідно до норм
цивільного законодавства стосовно
права спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1 ст.369 Цивільного
кодексу України співвласники майна, що
є у спільній сумісній власності,
володіють і користуються ним спільно,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Докази того, що між сторонами був
укладений договір, що надає першому
відповідачу право обмежувати позивача
у здійсненні належного йому права
користування інженерними
комунікаціями, що розташовані у
будівлі, в якій позивач володіє на
праві власності частиною приміщень, в
матеріалах справи відсутні та першим
відповідачем таких доказів суду надано
не було.

Перший відповідач у відзиві на позов та
в судовому засіданні визнає факт
відключення ним приміщення санвузлу
позивача від загальної мережі
водопостачання будівлі, при цьому
перший відповідач обґрунтовує
зазначені дії тим, що позивач має перед
ним заборгованість за оплату
комунальних послуг.

З приводу цього суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 Цивільного
кодексу України власність зобов'язує.
Обов'язок щодо утримання майна,
належного на праві спільної сумісної
власності покладається на всіх
співвласників цього майна, та у тому
разі, коли один із співвласників не
виконує цей обов'язок в іншого
співвласника виникає кореспондуюче
цьому обов'язку право вимагати
належного виконання цього обов'язку.
Однак, невиконання цього обов'язку не
може мати наслідком самовільне
обмеження такого співвласника у праві
користування належним йому спільним
майном.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що у першого відповідача
відсутні підстави для припинення
надання позивачу комунальних послуг з
водовідведення та водопостачання до
належного позивачу приміщення і тим
самим унеможливлювати здійснення
позивачем права власності на належне
йому майно.

За таких обставин, позовні вимоги щодо
Публічного акціонерного товариства
"Головний інститут по проектуванню
заводів тракторного, автомобільного та
сільськогосподарського
машинобудування
"Гіпротракторосільгоспмаш" в частині
зобов'язання останнього привести
систему централізованого
водопостачання та централізованого
водовідведення у належному позивачу
приміщенні санвузлу - кімн.НОМЕР_3,
НОМЕР_4, НОМЕР_5, відповідно до
Технічного паспорту нежитлового
приміщення у будівлі АДРЕСА_2 до
попереднього робочого стану шляхом
демонтажу засобів, що призвели до
припинення водопостачання та послуг
водовідведення обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині
зобов'язання Комунального
підприємства "Харківводоканал"
привести систему централізованого
водопостачання та централізованого
водовідведення у належному позивачу
приміщенні санвузлу - кімн.НОМЕР_3,
НОМЕР_4, НОМЕР_5, відповідно до
Технічного паспорту нежитлового
приміщення у будівлі АДРЕСА_2 до
попереднього робочого стану шляхом
демонтажу засобів, що призвели до
припинення водопостачання та послуг
водовідведення, суд дійшов висновку, що
вони не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно із п.1.6 "Правил користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України", затверджених наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України № 190 від 27.06.08р., за стан
водопровідних і каналізаційних мереж,
які проходять в технічних підвалах і до
яких приєднані внутрішньобудинкові
мережі, відповідальні підприємства та
організації, у яких вони знаходяться на
балансі.

Межею вуличної мережі, яку обслуговує
виробник, є контрольний колодязь на ній
включно, а межею дворової мережі -
перший від будинку колодязь включно
(п.1.9 Правил № 190).

Відповідно до п.п.11.1.1 та 11.1.3 "Правил
технічної експлуатації мереж
водопостачання та водовідведення
населених пунктів України",
затверджених наказом Державного
житлово-комунального господарства
України" № 30 від 05.07.95р., межею
внутрішньої системи водопроводу є
зовнішня поверхня стіни будівлі, а
внутрішньої системи каналізації -
обріз труби випуску в першому від
будівлі каналізаційному колодязі.

Згідно акту розмежування балансової
належності водопровідних мереж, споруд
та пристроїв та межі експлуатаційної
відповідальності", що є додатком № 2 до
договору на відпуск та споживання води
№ 1351 від 01.12.2004р., укладеного між першим
та другим відповідачем (а.с. 68),
водопровідний ввід в будинок АДРЕСА_2, а
також внутрішня каналізаційна мережа
не знаходиться на балансі та
технічному обслуговуванні КП
"Харківводоканал".

За приписами ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Позивач в обґрунтування своїх доводів
стосовно другого відповідача не надав
суду належних та допустимих доказів, в
обґрунтування того, що саме другий
відповідач здійснив будь-які
неправомірні дії, які б чинили
перешкоди щодо надання послуг
водопостачання та водовідведення у
санвузол, належний позивачу.

Засоби, якими припинено
водопостачання, розташовані на
внутрішніх мережах будівлі та
встановлені першим відповідачем, що
підтверджується належними доказами та
визнається першим відповідачем.

Також, в матеріалах справи міститься
заява позивача (а.с.63) про відсутність
будь - яких претензій до КП
"Харківводоканал" у разі припинення
надання послуг водопостачання та
водовідведення не з вини другого
відповідача.

На підставі викладеного, враховуючи те,
що позивач не довів суду наявність
протиправних дій з боку КП
"Харківводоканал" щодо припинення
водопостачання до приміщень позивача,
а припинення водопостачання та
водовідведення, як було встановлено
судом, здійснено першим відповідачем,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
стосовно КП "Харківводоканал" в частині
його зобов'язання привести систему
централізованого водопостачання та
централізованого водовідведення у
належному позивачу приміщенні
санвузлу - кімн.НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5,
відповідно до Технічного паспорту
нежитлового приміщення у будівлі
АДРЕСА_2 до попереднього робочого стану
шляхом демонтажу засобів, що призвели
до припинення водопостачання та послуг
водовідведення є безпідставними,
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Також позивач просить суд заборонити
першому відповідачу здійснювати
будь-які дії, спрямовані на обмеження
позивача у користуванні належним йому
приміщенням санвузлу, в тому числі
виводити з робочого стану систему
централізованого водопостачання та
централізованого водовідведення у
належному позивачу приміщенні
санвузла.

Суд дійшов висновку, що дана вимога не
підлягає задоволенню оскільки у
позивача є лише припущення щодо
ймовірності порушення його права в
майбутньому. При цьому конкретних
доказів в обґрунтування даного
припущення позивач суду не надав.

Також, позивачем обрано такий спосіб
захисту, при якому існує ймовірність
порушення або обмеження прав інших
співвласників, або навіть можливість
спричинення шкоди іншим суб'єктам,
оскільки заборона виводити з робочого
стану систему централізованого
водопостачання та централізованого
водовідведення у належному позивачу
приміщенні санвузла заявлена
позивачем без врахування випадків,
коли це є необхідним, наприклад для
усунення або попередження аварійної
ситуації, або у разі здійснення
ремонтних робіт тощо.

При цьому суд, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України, при вирішенні справи не має
права без клопотання про це
зацікавленої сторони виходити за межи
позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст.49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої при
задоволенні позову частково судовий
збір покладається на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст.8, 346, 355, 358 Цивільного кодексу
України, ст.ст.1, 19 Закону України "Про
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку", ст.ст.1, 4, 12,
22, 32, 33, 43, 44, 49, 66, 67, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов до Публічного акціонерного
товариства "Головний інститут по
проектуванню заводів тракторного,
автомобільного та
сільськогосподарського
машинобудування
"Гіпротракторосільгоспмаш", задовольнити частково.

Зобов'язати Публічне акціонерне
товариство "Головний інститут по
проектуванню заводів тракторного,
автомобільного та
сільськогосподарського
машинобудування
"Гіпротракторосільгоспмаш", (61166, м. Харків, пр. Леніна, 40)
привести систему централізованого
водопостачання та централізованого
водовідведення у належному позивачу
приміщенні санвузлу - кімн.НОМЕР_3,
НОМЕР_4, НОМЕР_5, відповідно до
Технічного паспорту нежитлового
приміщення у будівлі АДРЕСА_2 до
попереднього робочого стану шляхом
демонтажу засобів, що призвели до
припинення водопостачання та послуг
водовідведення.

В задоволенні позовних вимог в частині
заборони Публічному акціонерному
товариству "Головний інститут по
проектуванню заводів тракторного,
автомобільного та
сільськогосподарського
машинобудування
"Гіпротракторосільгоспмаш", (61166, м. Харків, пр. Леніна, 40)
здійснювати будь-які дії, спрямовані на
обмеження позивача у користуванні
належним йому приміщенням санвузлу, в
тому числі виводити з робочого стану
систему централізованого
водопостачання та централізованого
водовідведення у належному позивачу
приміщенні санвузла відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Головний інститут по
проектуванню заводів тракторного,
автомобільного та
сільськогосподарського
машинобудування
"Гіпротракторосільгоспмаш", (61166, м. Харків, пр. Леніна, 40, р/р
4602 у відділенні № 2 банку "Грант",
МФО 351607) на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_6, іден. номер
НОМЕР_1 (АДРЕСА_1, п/р НОМЕР_2 у 4
відділенні ХФ ПАТ "ПУМБ", МФО 334854) - 1
218,00грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням
законної сили.

В задоволенні позову до Комунального
підприємства "Харківводоканал", (61013, м. Харків, вул.
Шевченка, 2) відмовити повністю.

Повне рішення складено 16.09.2014 р.

Суддя Т.А. Лавренюк